Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду з позовом, де просила ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS], як частку в спільному майні подружжя; визнати за нею право власності на ? частину вищевказаного будинку в порядку спадкування після померлого [INFO] [PERSON] Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 29 червня 1958 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу сторони дітей не мали. Під час перебування у шлюбі у квітні 1960 року подружжя почало будувати житловий будинок за адресою: [ADDRESS], будівництво якого було завершено у 1980 році. З того часу, як вказує позивачка, вони із чоловіком стали в ньому проживати. [INFO] помер [PERSON] Позивачка зазначає, що за життя її чоловік оформлював відповідні документи на житловий будинок через Кременчуцьке МБТІ, але ні вона, ні померлий чоловік, не отримували свідоцтва про право власності на належний їм будинок. Після смерті чоловіка позивачка продовжила проживати у зазначеному будинку. Як вказує [PERSON], вона у 6-місячний строк звернулась до державного нотаріуса Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] на будинок [ADDRESS], що належав позивачці та її померлому чоловікові. Однак, постановою державного нотаріуса від 13 травня 2016 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначений будинок у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів. У зв'язку із викладеними обставинами позивачка і вимушена звернутись до суду з позовом. Позивач, [PERSON], судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлена, при цьому завчасно надала суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі її представника, [PERSON] Представник відповідача, Кременчуцької міської ради Полтавської області, Черкащенко А.А., в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, не надав до суду пояснень про причини неявки. Представник третьої особи, Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори, в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак надав до суду заяву, згідно якої просив суд розглянути справу без його участі та зазначив, що при винесенні рішенні покладається на розсуд суду. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних в справі матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Як вбачається зі статті 60 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відтак, позивач [PERSON] та померлий [PERSON] з 29 травня 1958 року перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим 29 травня 1958 року Бюро записів актів громадянського стану села Садки Кременчуцького району Полтавської області. В судовому засіданні встановлено, що дітей подружжя не має. Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується довідкою №61/1213, виданої 11 квітня 2016 року КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради», за [PERSON] на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] набутий ним підставі договору на право будівництва індивідуального житлового будинку, посвідчений Другою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою за реєстровим номером [NUMBER] від 22 березня 1960 року. Окрім того, [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка площею 0,0656 га, яка розташована по [ADDRESS]. Вказаний факт підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий на підставі рішення Крюківської районної ради від 12 жовтня 2009 року, а також витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку [NUMBER] від 27 квітня 2016 року. Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також матеріалів спадкової справи [NUMBER] померлого [INFO] [PERSON], вказана земельна ділянка перейшла у власність позивачки, [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину , виданого 26 травня 2016 року Другої кременчуцькою державною нотаріальною конторою. Згідно статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. При цьому статтею 71 Сімейного кодексу України визначено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до статті 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пленум Верховного Суду України в Постанові № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначив у пункті 22, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та статтею 372 Цивільного кодексу України. Статтею 372 Цивільного кодексу України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Отже, законодавець визначився, що поділ спільної сумісної власності подружжя здійснюється в натурі. На підставі викладеного, приймаючи до уваги, що житловий будинок [ADDRESS] побудований під час спільного перебування у шлюбі позивача [PERSON] та її померлого чоловіка, [PERSON], що підтверджується довідкою №61/1213, виданої 11 квітня 2016 року КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради», та свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], враховуючи відсутність домовленості між сторонами щодо поділу майна, виходячи з принципу рівності часток у спільному майні подружжя, суд вважає законними та обґрунтованими позовні вимоги щодо визнання за [PERSON] права власності на ? частку спірного будинку як частку у спільному майні подружжя. Як вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького МУЮ у Полтавській області, [INFO] помер [PERSON], про що складено відповідний актовий запис № 291. Згідно матеріалів справи, позивач, [PERSON], звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] Однак, постановою державного нотаріуса Другої кременчуцької нотаріальної контори Полтавської області Сороколат І.М. від 30 травня 2016 року за №735/02-14 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого чоловіка, [PERSON], у зв'язку з ненаданням правовстановлюючого документа на будинок №24, розташований по провулку Технічному в місті Кременчуці Полтавської області. В силу частини 3 статті 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до правових позицій, викладених в узагальненні судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом, а з аналізу змісту статей 1222, 1241 Цивільного кодексу України вбачається, що спадкування за законом має місце лише тоді і в тому обсязі, в якому воно не змінено заповітом, крім випадків права на обов'язкову частку у спадщині, незалежно від заповіту. Згідно зі статтею 1222 Цивільного кодексу України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Виходячи зі змісту статей 1222, 1261 Цивільного кодексу України, [PERSON] являється спадкоємицею першої черги після померлого [PERSON] Статтею 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як вбачається з матеріалів справи , позивач після смерті [PERSON] продовжила проживати у спірному будинку, при цьому зверталась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Згідно статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З викладеного вбачається, що [PERSON] дійсно є спадкоємицею після померлого чоловіка, [PERSON], який за життя в установленому законом порядку не оформив та не зареєстрував своє право власності, неможливість оформити право власності на спадкове майно нотаріально дає право на визнання його в судовому порядку, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки про визнання права власності в порядку спадкування є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved