Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулась в суд з позовною заявою до [PERSON], вподальшому уточнила позовні вимоги та просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, зареєстрований 6 червня 2003 року між нею та відповідачем у виконавчому комітеті Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області, актовий запис №26 та після розірвання шлюбу залишити їй набуте у шлюбі прізвище «[PERSON]». В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 6 червня 2003 року вона разом з відповідачем уклали шлюб, який зареєстрували в виконавчому комітеті Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області, про що зроблено актовий запис №26. Від даного шлюбу в них народилось четверо дітей: дочки - [PERSON] та [PERSON], 2005 року народження та сини - [PERSON] та [PERSON], 2003 та 2011 року народження відповідно. Впродовж 2016 року подружнє життя остаточно розладилось. У них з відповідачем різні характери, різні погляди на життя, через що між ними постійно виникали непорозуміння та сварки і в зв'язку з цим вона втратила до [PERSON] почуття поваги та любові, їх сім'я розпалася, існує лише формально, примирення між ними неможливе, а тому змушена звернутись до суду із даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - [PERSON] заявлені вимоги підтримали, покликаючись на мотиви заявлені в позові та наполягали на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов заперечив, мотивуючи тим, що бажає зберегти сім'ю. Заслухавши пояснення сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд вважає що позов слід задовольнити з таких підстав. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб 6 червня 2003 року, який зареєстровано в виконавчому комітеті Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області, про що складено відповідний актовий запис № 26. Також судом встановлено, що від даного шлюбу в них народилось четверо дітей: дочки - [PERSON] та [PERSON], 2005 року народження та сини - [PERSON] та [PERSON], 2003 та 2011 року народження відповідно. Згідно із частинами другою, четвертою статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Стаття 24 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Дослідженими в судовому засіданні обставинами справи, встановлено, , що розлад у сім'ї є стійким, з серпня 2016 року сторони проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують. Суд критично оцінює твердження відповідача щодо бажання зберегти подружні відносини, виходячи з наступного. Судом у відповідності до роз'яснень викладених у п. 10 постанови від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вживалися заходи для примирення сторін. Так, ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 23 квітня 2018 року сторонам надавався строк для примирення два місяці, у зв'язку з цим провадження у справі зупинялось до закінчення строку для примирення. Однак, наданий судом строк сторони не примирилися. У зв'язку із закінченням строку для примирення та відсутністю такого примирення, ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 23 липня 2018 року провадження у справі про розірвання шлюбу було поновлено, судовий розгляд справи продовжено. Відповідач у судовому засіданні ствердив, що не вживав жодних заходів для того, щоб зберегти шлюб. Позивач також не бажає миритися, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу. На підтвердження серйозності своїх намірів остання в судовому засіданні позов підтримала та наполягала на його задоволенні. Таким чином, аналізуючи наведені докази, встановивши дійсні мотиви розлучення та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд дійшов висновку, що в подальшому недоцільно надавати сторонам строк на примирення, оскільки не бачить можливості такого примирення між ними, цей строк не змінить відношення позивача до шлюбу, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і недоцільним, суперечило б інтересам сторін, а тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved