Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся з позовом до відповідача - [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, пені та 3% річних мотивуючи свої вимоги наступним. 20 серпня 2011 року позивач надав відповідачу в борг грошові кошти в сумі 23 000 доларів США, що станом на 20 серпня 2011 року еквівалентно 183 839,00 грн. та підтверджується власноруч написаною відповідачем борговою розпискою. Отримані в борг грошові кошти відповідач зобов'язався повернути позивачу до 01 травня 2013 року. Відповідач свій обов'язок щодо повернення коштів не виконав, у встановлений термін борг не повернув, ухиляючись від повернення позичених коштів. На даний час відповідач уникає будь-яких розмов та не реагує на прохання позивача повернути кошти. В зв'язку з чим просить стягнути з відповідача суму боргу в сумі 183 839 грн, 23664,86 грн пені та 3 % річних в сумі 9020,70 грн а всього 216524 ,56грн. 04.03.2015 року через канцелярію суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, яка мотивована тим, що оскільки на день подачі заяви про збільшення розміру позовних вимог курс долара по відношенню до гривні виріс та становить 24,82 грн за 1 долар США а тому просить стягнути суму боргу в розмірі 23 000 доларів США що в еквіваленті становить 570 860 грн, пеню в розмірі 27253,51 грн та 3% річних в сумі 10153,96 грн а всього 608 267,47 грн До початку судового засідання представник позивача звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримав, проти часткового задоволення позову не заперечував. Проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував. Відповідач, належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився. Про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності не надав. Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та за згодою позивача суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Верховним Судом України висловлено правову позицію у справі № 6-79 цс 14, згідно якої відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Встановлено, що відповідно до розписки 20.08.2011 р. [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 184 000 грн, що по курсу НБУ становить 23 000 доларів США, борг зобов'язався повернути в строк до 01.05.2013 року. Відповідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У Постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі 6-63цс13 про перегляд ухвали колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 грудня 2012 року у справі про стягнення боргу за договором позики вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Твердження позивача щодо необхідності повернення грошових коштів в національній валюті, в сумі що еквівалентна 23000 дол. США, спростовуються доданою до матеріалів справи розпискою, якою встановлено факт отримання відповідачем коштів в національній валюті, а тому зазначення еквіваленту отриманих ним коштів до іноземної валюти, по справі правового значення не має. , оскільки відповідачем було взято в борг у позивача саме кошти в національній валюті України - гривні, які першочергово зазначено в розписці, з зазначенням їх курсу в доларах США а отже в цій частині позов підлягає частковому задоволенню та стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу в розмірі 184000 грн. У визначений договором строк повернення коштів, відповідач свої зобов'язання не виконав, чим порушив права позивача і які підлягають захисту в судовому порядку. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З аналізу ст.625 ЦК України вбачається, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу й три проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Суд враховує, що при визначенні суми 3% річних представник позивача виходив з того, що сума боргу становить 183839 грн а тому 10153.92 грн. це 3 % річних на підставі ст. 625 ЦК України(183839 грн. х 3% : 365 днів х 672 днів період прострочення з 02.05.2013 року до 04.03.2015 року), а отже вимога про стягнення 3% річних підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1, 2 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 1 ст. 550 Цивільного кодексу України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості розмір пені в розмірі облікової ставки НБУ за період з 02.05.2013 року по 04.03.2015 становить 27253 грн 51 коп, при цьому для розрахунку взята сума боргу 183839 грн. Відповідно до Постанови НБУ від 21 березня 2012 року № 102, з 23 березня 2012 року облікова ставка НБУ складає 7,5% річних; відповідно до Постанови НБУ від 06 червня 2013 року № 209, з 10 червня 2013 року облікова ставка НБУ складає 7,0% річних, відповідно до постанови НБУ від 09 серпня 2013 року № 315, з 13 серпня 2013 року облікова ставка НБУ складає 6,5% річних, відповідно до Постанови НБУ від 14 квітня 2014 року № 212, з 15 квітня 2014 року облікова ставка НБУ складає 9,5 % Термін прострочення сплати боргу складає 672 днів (з 02 травня 2013 року по 09 червня 2013 року), в даний період діяла облікова ставка на рівні 7,5%. 7,5%/365 = 0,0205. Таким чином розмір пені за прострочення сплати боргу за період з 02 травня 2013 року по 09 червня 2013 року складає 1469,79 гривень (183 839 * 0,0205*39/100). За період часу з 10 червня 2013 року по 12 серпня 2013 року (64 дні) діяла облікова ставка на рівні 7,0%. 7,0% /365 = 0, 01918. Розмір пені за період з 10 червня 2013 року по 12 серпня 2013 року складає 2256,66 гривень (183 839 * 0,01918*64/100). З 13 серпня 2013 року по 14 квітня 2014 року (245 днів) діяла облікова ставка на рівні 6,5%. 6,5 %/365 = 0,0178. Таким чином розмір пені за період з 13 серпня 2013 року по 14 квітня 2014 року складає 8017,22 гривень (183839 * 0,0178*245/100). З 15 квітня 2014 року по 04 березня 2015 року (324 дні) діяла облікова ставка на рівні 9,5%. 9,5 %/365 = 0,0260. Таким чином розмір пені за період з 15 квітня 2014 року по 04 березня 2015 року складає 15486,60 гривень (183839 * 0,0260*324/100). Загальний розмір пені складає 27230,27 гривень (1469,79 + 2256,66 + 8017,22+15486,60), в зв'язку з чим вимога про стягнення суми пені в розмірі облікової ставки НБУ підлягає частковому задоволенню а саме в розмірі 27230,27 грн. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, враховуючи, основну суму коштів, отриманих відповідачем у борг, а також враховуючи, що будь-яких заперечень відповідачем на позовну заяву подано не було, доказів, щодо спростування вимог позивача про стягнення заборгованості за договором позики, суду не надано, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума боргу у розмірі 184 000 гривень, сума пені за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 27 230,27 гривень та сума 3% річних у розмірі 10153,92 гривень, а всього 221 384,19 гривень. Крім того, в порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 2213,84 гривень сплаченого судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене та

Outcome: partial