Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з зазначеним позовом до суду, в якому з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просить стягнути з [PERSON] на свою користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 16 700, 53 грн; суму загальної вартості виконаних робіт (послуг) за оцінку автотранспорту щодо визначення вартості матеріального збитку у розмірі 1 000, 00 грн.; витрати за надання правової допомоги в загальному розмірі 7 000,00 грн; суму сплаченого судового збору в розмірі 871, 21 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 09 червня 2016 року о 12 годині 25 хвилин за адресою м. Київ вул. Симиренка, 31 [PERSON] рухався на своєму автомобілі «ЗАЗ VIDA», державний номерний знак [NUMBER] та перед початком руху, водій не переконався, що це буде безпечно, та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху і здійснив зіткнення з автомобілем «Nissan Note», державний номерний знак [NUMBER], який належить [PERSON], внаслідок чого обидва авто отримали технічні пошкодження. Відповідач порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху, ст. 124 КпАП, про що свідчить протокол про адміністративне правопорушення серія АП2 № 473051. Внаслідок зіткнення автомобіль, який належить позивачу було пошкоджено, [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАІІ України. Водночас, в добровільному порядку відповідач відмовляється відшкодувати матеріальні збитки, у зв'язку з чим, позивач був вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав. В процесі розгляду справи ТОВ «Експресс страхування» здійснило виплату грошових коштів в розмірі 19988,78 грн у зв'язку з чим, позовні вимоги були зменшені на виплачену суму. Представники позивача в судовому засіданні просили позовні вимоги задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні зазначив, що він не заперечує проти добровільної виплати позивачу матеріальної шкоди в розмірі 16700,53 грн, проте, заперечує проти сплати інших виплат, оскільки не вважає їх належним чином обґрунтованими, звертав увагу, що договір про надання правової допомоги укладено з товариством, керівником якого є близький родич особи, що перебувала за кермом в момент ДТП. Третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Експресс страхування» подала до суду письмові пояснення (а.с.113-131). Зазначивши, що позивачу було сплачено 19988,78 грн страхового відшкодування. При цьому, зазначено, що розмір збитків визначався на підставі Звіту ТОВ «Укравтолізінг» від 19.09.2016 р. Інших документів до товариства не надходило. Справу просили розглядати у їх відсутності (а.с. 114). Суд, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов до таких висновків. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, у т.ч. самостійно обирати спосіб захисту свого права. Право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором, належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст.ст. 3,4 ЦПК України). Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, а також сприяти особам, які беруть участь у справі у здійсненні ними їхніх прав. Тобто, процесуальний закон покладає на суд обов'язок сприяти сторонам у здійсненні ними їх прав, а не вчиняти дій, спрямованих на реалізацію ними їх прав, зокрема, в обранні ними способу захисту своїх прав. Судовим розглядом встановлено, що 09 червня 2016 року о 12 годині 25 хвилин за адресою м. Київ вул. Симиренка, 31 [PERSON] рухався на автомобілі «ЗАЗ VIDA», державний номерний знак [NUMBER] та перед початком руху, водій не переконався, що це буде безпечно, та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху і здійснив зіткнення з автомобілем «Nissan Note», державний номерний знак [NUMBER], який належить [PERSON], внаслідок чого обидва авто отримали технічні пошкодження. Відповідач порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху, ст.124 КпАП, про що свідчить протокол про адміністративне правопорушення серія АП2 №473051. Протиправність дій відповідача підтверджується постановою ун. №759/8802/16-ц, пр. 3/759/3994/16 Святошинського районного суду м. Києва від 10.08.2016 року, якою відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАІІ України (а.с.12). 26.08.2016 року проведено оцінку автотранспорту щодо визначення вартості матеріального збитку. На підставі виконаних досліджень, був зроблений висновок, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику «КТЗ Nissan Note», державний номерний знак [NUMBER] станом на 26.08.2016р. року складає: 36 689, 31 (тридцять шість тисяч шістсот вісімдесят дев'ять гривень) про що свідчить звіт № 5165 складений МПД «[PERSON]» (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності [NUMBER] ФДМ України від 31 грудня 2015 року (а.с.18-46). Як зазначено в заяві про зменшення розміру позовних вимог, третя сторона - Товариство з обмеженою відповідальністю «Експресс страхування» на розрахунковий рахунок представника позивача [PERSON] 24.09.2016 року перерахувала грошові кошти в розмір 19 988,78 (дев'ятнадцять тисяч дев'ятсот вісімдесят вісім гривень 78 коп. Відповідачу направлялась вимога, щодо сплати матеріальних збитків (а.с. 9-10). Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до статей 1166, 1167 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Стаття 1194 ЦК України передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для судів, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. В даній постанові Верховного суду України йде мова про право вимоги, яке особа, якій завдано шкоду, реалізує на власний розсуд. Так, завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника - заподіювача шкоди. Водночас, така дорожньо-транспортна пригода є підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий також має право вимоги до боржника, яким в договірному зобов'язанні є страховик. Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного відшкодування шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Оскільки хоча позивач скористався своїм правом на відшкодування завданої шкоди, звернувшись до страхової компанії, проте, враховуючи, що отримане відшкодування не є достатнім, враховуючи, що відповідач не заперечує проти добровільної сплати вказаної суми та не надав доказів на підтвердження іншої суми шкоди, беручи до уваги абсолютне право позивача на відшкодування шкоди безпосередньо заподіювачем шкоди суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 16 700,53 грн - підлягають задоволенню. Витрати на проведення оцінки автотранспорту позивач підтверджує договором № 5165 від 15.08.2016 року, платіжним дорученням №16081601 від 16 серпня 2016 року та актом здачі - прийняття виконаних робіт № 5165 від 26.08.2016 року (а.с. 13-17). Разом з цим, слід зазначити, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. У даному випадку проведення вказаної оцінки не було обов'язковим відповідно до вимог чинного законодавства, вказана оцінка є доказом розміру матеріального збитку, наданим позивачем, у зв'язку з чим, вказана сума не підлягає відшкодуванню. Що стосується стягнення витрат на правову допомогу, в розмірі 7000,00 грн, на підставі договору про надання правової допомоги №1607011 від 01.07.2016 року між позивачем та ТОВ «ВіКонсалтПро» (а.с. 47-52), на підставі якого позивачем були сплачені вказані кошти за надання правової допомоги, щодо написання позовної заяви, слід зазначити про таке. Статтею 84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Тобто, до витрат на правову допомогу, які можуть бути відшкодовані стороні, законодавець відносить лише витрати на правову допомогу адвоката або іншого фахівця в галузі права. Відповідно до п. 47 Постанови №10 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). З наявної у матеріалах справи укладеної між [PERSON] та ТОВ «ВіКонсалт Про» угоди про надання юридичних послуг не виявляється можливим встановити, у якому саме обсязі надавалася така правова допомога. Також позивачем не було надано відповідного розрахунку часу та обсягу надання правової допомоги. Крім того, з наданої угоди не вбачається, що юридичні послуги надавалися саме адвокатом або іншим фахівцем в галузі права, а самі представники позивача діяли у справі на підставі довіреності. Жодних документів, які б свідчили про наявність у представників, або у особи, яка підписувала позовну заяву юридичної освіти чи права на заняття адвокатською діяльністю, у справі не міститься. Отже, позовні вимоги в цій частині є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору, який сплачено позивачем за подання позову до суду, що підтверджується долученим до справи платіжним дорученням у розмірі 551, 21 грн (а.с.1). Що стосується судового збору, в розмірі 320,00 грн, сплаченого позивачем за подання заяви про забезпечення позову (а.с. 86), слід зазначити, що відповідно до ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 16.01.2017 р. У задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено (а.с.91), відповідно, у відшкодуванні судового збору в цій частині слід відмовити. На підставі ст.ст. 386, 1166, 1177 ЦК України,

Outcome: partial