Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом. Свій позов мотивує тим, що вона являються власником будинку [ADDRESS]. В даному будинку прописані, але з 2014 року не проживають її донька [PERSON] та малолітній онук [PERSON] За таких обставин позивач змушена нести додаткові витрати щодо сплати комунальних платежів, адже відповідачі участі в сплаті комунальних платежів не беруть. В судове засідання позивач не з'явилась, надала до суду заяву в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені, у відповідності до ст. 128 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомили. Не надали відзив на позовну заяву у строк, вказаний в ухвалі про відкриття провадження. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, надали суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. З'ясувавши обставини справи, перевіривши докази суд приходить до такого висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з таких підстав. Матеріалами справи встановлено, що в власником 1/2 частини будинку [ADDRESS] згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом є [PERSON]. (а.с. 8-9). Згідно довідки про склад сім'ї, у будинку [ADDRESS] зареєстровані донька позивачки [PERSON], [INFO] та онук [PERSON], [INFO] (а. с. 6). Відповідно до акту складеного 13.09.2018 року головою квартального комітету № 13, [PERSON] та [PERSON] не проживають у будинку [ADDRESS] з березня 2014 року по теперішній час. (а. с. 5). Відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Між сторонами відсутні будь які договірні правовідносини з приводу володіння та користування відповідача житловим будинком позивача, оскільки в судовому засіданні не добуто належних та допустимих доказів укладення між позивачем та відповідачем договорів найму належного позивачу житла (який відповідно до ст. 811 ЦК України має укладатись в письмовій формі). Частиною 4 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місцем проживання її батьків (усиновлювачів) або одного із них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. В силу ст. 160 СК України місце проживання дитини визначається по місцю проживання батьків. Малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання малолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для малолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Малолітня дитина не є самостійним суб'єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками. Наявне право на користування будинком неповнолітніх осіб не може створювати перешкоди власникові в праві володіння, користування, розпорядження своїм майном на власний розсуд. Інтереси дитини даним рішенням не порушуються з огляду на те, що неповнолітня дитина [PERSON], 2012 р.н., у спірному будинку не мешкає. Залишення неповнолітньої дитини зареєстрованим в спірному будинку суперечитиме ст. 9 Конвенції про права дитини та ст. 160 СК України. Оскільки відповідач та її дитина не реалізовують своє право користування вказаним житлом більше року і на даний час фактично проживають за іншою адресою, та будь яких правочинів стосовно володіння та користування будинком позивача відповідачі не укладали тому реєстрація відповідача у будинку позивача неправомірно обмежує його правомочності по користуванню та розпорядженню належним йому майном. З огляду на викладене суд вважає, що відповідачі втратили право на проживання у будинку, за адресою: будинок [ADDRESS], Кіровоградська області, оскільки не проживали у ньому більше одного року без поважних причин, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та ч. 2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved