Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь суму заборгованості за договорам позики у розмірі 520375 грн., а також стягнути з відповідача суму судових витрат у розмірі 5203,75 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.04.2013 р. сторони уклали договір позики, згідно якого відповідач отримав від позивачапозику у розмірі 8750 Долари США (70000 грн.) 27.03.2014 р. сторони уклали другий договір позики, згідно якого відповідач отримав від позивача позику у розмірі 292000 грн. на строк чотири календарних місяць. Відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, грошові кошти позивачу не повернув, на вимогу сплатити суму заборгованості у добровільному порядку відповідач не реагує.Враховуючи, що відповідач добровільно не повертає суму боргу, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.. Позивач та її представникив судовому засіданні поданий позов підтримали, просили його задовольнити. При цьому позивач пояснила, що її чоловік спілкувався із відповідачем щодо здійснення останнім підприємницької діяльності. Потім чоловік запропонував позичити відповідачу гроші, які були у позивача, на що вона погодилась та дала [PERSON] гроші у вищевказаному розмірі. Загалом між сторонами було укладено шість договорів позики та за чотирма відповідач отримані гроші повернув. Залишились не повернутими гроші згідно вказаних договорів. На вимоги про повернення коштів відповідач не реагує, кошти не повертає. В судове засідання 05.07.2016р. позивач та її представники не з'явились, позивачподаладо суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, а справу просила розглянути без її участі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та пояснив, що дійсно він отримав від позивача гроші у розмірі, на який вказує остання. Отримані гроші він вклав у підприємницьку діяльність, здійснення якої попередньо було обговорено із чоловіком позивача. Водночас, договору спільної діяльності відповідач із чоловіком позивача не укладав, юридичної особи спільно вони також не створювали. На теперішній час підприємницька діяльність не приносить прибуток в зв'язку з чим відповідач не має можливості повернути позику. В судове засідання 05.07.2016 р. відповідач не з'явився, про дату та час судового розгляду був повідомлений завчасно та належним чином, про причини неявки не повідомив. Враховуючи, що відповідач був присутній в судовому засіданні та мав можливість надати суду пояснення та подати докази, суд вважає можливим завершити судовий розгляд без його участі. Під час судового розгляду судом встановлено наступне. 04 квітня 2013 року між [PERSON]та [PERSON]було укладено договір (а.с. 9),згідно якого позивач надала відповідачу грошові кошти у розмірі 70000 грн. (8750 Доларів США). В судовому засіданні сторони підтвердили, що дані кошти були отримані відповідачем в якості позики. Позика була надана у доларах США. Враховуючи положення ч. 1 ст. 61 ЦПК України дані обставини не підлягають доказуванню. 27 березня 2014 року між сторонами був укладений ще один договір позики (а.с. 8), згідно якого позивач надала відповідачу позику у розмірі 292000 грн. на строк чотири місяці. В підтвердження укладення договорів відповідач надав позивачу розписки від 04.04.2013 р. та від 27.03.2014 р., в яких зазначені сторони, суми позики, в розписці від 27.03.2014 р. строк надання позики, дата видачі розписки та підпис відповідача (а.с. 3). Позивач зазначає та ці факти підтверджені відповідачем, що вона, починаючи з осені 2015 року зверталась до відповідач з вимогою про повернення позики. Крім того, 23.03.2016р. позивачем направлено на адресу відповідача письмову вимогу про повернення позики (а.с. 10). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Виходячи з викладених норм законодавства та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що договори позики між сторонами є укладеними, оскільки сторони дійшли згоди щодо його істотних умов, а форма договору відповідає вимогам закону. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що відповідач не повернув позику у розмірі 292 тис. грн.. згідно розписки від 27.03.2014р. у строк, встановлений договором. Крім того, судом встановлено, що позивач вперше пред'явила вимогу про повернення позики згідно розписки від 04.04.2013р. у листопаді 2015 року. Крім того, 23.03.2016р. позивачем направлено на адресу відповідача письмову вимогу про повернення позики. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Офіційний курс валют, встановлений Національним Банком України на 06.04.2016 р. (дата подання позовної заяви до поштового відділення зв'язку) складає 2607,72 грн. за 100 доларів США. Отже, суд дійшов висновку, що сума боргу, яка підлягає стягненню за договором позики від 04.04.2013 р. дорівнює 228375 грн. (8750 * 26,1). Загальна сума, яка підлягає стягненню разом із заборгованістю за договором позики від 27.03.2014 р., складає 520375 грн. Виходячи з викладеного, а також враховуючи те, що відповідач визнав правомірність вимог позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved