Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Ямпільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що на виконанні державного виконавця Ямпільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області [PERSON] знаходиться виконавче провадження № 2810195 щодо примусового виконання судового наказу № 2-104/20.06/06 виданого Середино-Будським районним судом Сумської області про стягнення з боржника на користь [PERSON] аліментів у розмірі ? частини від усіх видів заробітку, доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 05 червня 2006 року. В подальшому 05.04.2018 року постановою державного виконавця Картавенка О.В. було накладено арешт на належне майно у межах суми заборгованості по аліментам в розмірі 9215,49 грн. На час подачі даного позову до суду жодної заборгованості за вищевказаним виконавчим провадженням немає, а тому виконавча служба безпідставно не знімає арешт з його майна, що в свою чергу порушує його право як власника. Позивач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, а також зазначив, що позов підтримує. Представник відповідача у судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву в якій заперечував проти задоволення позову та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Крім цього відповідач надіслав на адресу суду відзив в якому виклав заперечення проти позову, однак в порушення п. 2 ч. 5 ст. 178 ЦПК України не додав підтверджуючих документів надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи, а тому суд не приймає до уваги вищевказаний відзив. Розглянувши матеріали справи, перевіривши представлені сторонами докази суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що 05.04.2018 постановою державного виконавця Ямпільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області накладено арешт майна боржника та заборони його відчуження №2810195 на все належне майно. Відповідно до виконавчого листа Середино-Будського районного суду Сумської області від 20.06.2006 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі ? частини від усіх видів заробітку, доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна на все рухоме майно позивача [PERSON], накладено арешт рухомого майна з забороною відчуження ВП № 2810195 від 05.04.2018. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах по виконавчому листу № 2-104 наданого позивачем, станом на 01.06.2018 заборгованість по сплаті аліментів у [PERSON] відсутня. Тобто, станом на час подачі позову до суду і на час розгляду справи в суді, жодної заборгованості по сплаті аліментів у позивача не було. Відповідно до ч.7\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»\~підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна боржника або його частини є погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника. Відповідачем не представлено до суду доказів, що після погашення всієї заборгованості по аліментах (періодичного платежу), виконання рішення неможливо забезпечити іншим способом, ніж звернення стягнення на майно боржника. За змістом ст. ст.\~4,\~5, ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 41 Конституції України\~передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст\~316,\~317,\~319 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7\~ЦПК України\~є обов'язковою для суду. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3\~ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження»\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом зняття арешту з майна. Відповідно до ст.ст.\~133,\~141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved