Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 27 березня 2018 року. На теперішній час вона вирішила продати квартиру, але не може цього зробити, оскільки в квартирі зареєстрований відповідач, який є її попереднім власником. Будь-якої домовленості щодо відсутності та збереження права користування квартирою між нею та відповідачем не було. Контакт з відповідачем втрачений. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки до суду не повідомив. Згідно ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом.\~\~ Суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює данні правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до копії договору дарування квартири від 27 березня 2018 року, посвідченого державним нотаріусом Шахтарської державної нотаріальної контори, виконуючою обов`язки державного нотаріуса Авдіївської державної нотаріальної контори Шеверою О. С., [PERSON] безоплатно передав, а [PERSON] прийняла в дар квартиру [ADDRESS] . Згідно з копією довідки Центру надання адміністративних послуг Авдіївської міської ради № 07-29д/4628 від 02 листопада 2018 року, за зазначеною адресою, окрім позивача, також зареєстрований [PERSON] . Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма визначає право власника, житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятим. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої\~статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Судом встановлено, що відповідач як колишній власник зареєстрований в спірній квартирі, чим порушує право власності позивача, позбавляє можливості розпорядитись своїм майном на власний розсуд, тобто позивач обмежений у здійсненні свого права власності. На підставі вищевикладеного суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим, обставини, зазначені в позовній заяві, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, у зв`язку з чим підлягає задоволенню. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved