Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. У позовній заяві вказувала, що 06 жовтня 2012 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], але подружнє життя у них не склалося, стосунки між ними поступово погіршувались, постійно виникали сварки і зараз вони стали зовсім чужими людьми. З листопада 2015 року вони спільного господарства вони не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують і проживають окремо. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин відповідач не надає матеріальної допомоги їй та їх спільній дитині, участі у вихованні дитини не приймає. Через такі обставини вона змушена була звернутися до суду і прохає шлюб між нею та відповідачем розірвати та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх сина [PERSON] в розмірі 800 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позивач вважає, що їх сім'я перестала існувати, подальше збереження шлюбу не можливе і прохає суд розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з нього аліменти на утримання дитини на її користь. Позивач в судовому засіданні свої вимоги підтримала, наполягала на розірванні шлюбу та стягненні аліментів на утримання дитини. Відповідач в судовому засіданні проти позову не заперечував. З'ясувавши обставини справи, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, чого не виконує відповідач. У відповідності з ст. 181 ч.3 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 06 жовтня 2012 року у Відділі ДРАЦС по місту Лубни Лубенського МУЮ Полтавської області, актовий запис №321 ( а.с. 9). Сторони мають від шлюбу сина [PERSON], [INFO] (а.с.10), який проживає з матір'ю. Подружнє життя у них не склалося і, як стверджує позивач, шлюбні відносини між ними припинені, з листопада 2015 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, дитина перебуває на її повному утриманні. Сторони вважають, що їх сім'я розпалась остаточно, примирення між ними не можливе, відповідач інших осіб на своєму утриманні не має, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв'язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved