Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 26 січня 1982 р. померла її мати [PERSON], яка до дня смерті проживала та була зареєстрована в . Боярка по пров. Жовтневому, 22 (раніше вул. Карла Маркса, буд. № 41 та буд. № 33) Києво-Святошинського району Київської області. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Боярка по пров. Жовтневому, 22 (раніше вул. Карла Маркса, № 41 та буд. № 33) Києво-Святошинського району Київської області. Позивач є дочкою померлої, тому являється спадкоємицею першої черги за законом. Спадщину вона прийняла в установлений законом строк шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, а саме спадковим житловим будинком, як було передбачено ст. 549 ЦК України ( в редакції 1963 р.). Рішенням народного суду 2-ї дільниці Києво-Святошинського району від 23.02.1950 оку за [PERSON] було визнано право власності на одну кімнату будинку № 33 по вул. Карла Маркса селища Боярка. На підставі даного рішення народного суду в Ірпінському міжселищному Бюро технічної інвентаризації 13.01.1956 р. було зареєстровано право власності за [PERSON]В, на житловий будинок, а саме одну кімнату в будинковолодінні № 41 (колишній № 33) по вулю [PERSON] м. Боярка та записано в реєстрову книгу за № 563, що підтверджується реєстраційним штампом на рішенні суду та довідкою КП «ТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області» від 04.06.2013 р. за № 394. На той час, житловий будинок в якому за [PERSON] було визнано право власності на житлову кімнату, був будинком барачного типу в якому проживало шість сімей. Кожна сімя займала окреме приміщення з окремим входом (тамбуром), що підтверджується планом схемою даного житлового будинку за 1979 р. та генеральним планом (схемою) присадибної земельної ділянки № 41 за грудень 1953 р., де вказані власники будівлі, серед яких є [PERSON] Згодом, а саме в 1957 році іще дві сімї в цьому будинку отримали право власності на своє приміщення житлового будинку відповідно до договорів купівлі-продажу. Так як в даному житловому будинку було шість сімей, то кожному із них належало на праві власності 1/6 частина будинку. Даний факт підтверджується довідкою від 31.07.1959 року, виданою Бюро технічної інвентаризації та зведеним оціночним актом по будинковолодінні № 22 по вул. Жовтневій м. Боярка від 23.12.1979 р., а також довідкою характеристикою, виданою Київським міжміським бюро техінвентаризації за № 616 від 09.01.1992 р. Так як інші співвласники будинку (окрім [PERSON]В.) виїхали із своїх приміщень, то ці частини будинку були знесені, що підтверджується довідкою характеристикою Київського міжміського бюро техінвентаризації від 09.01.1992 року за № 616. Залишилась частина будинку тільки [PERSON], яка відремонтувала свою частину будинку, зробила добудову та проживала в цьому будинку до дня своєї смерті. Рішенням Виконкому Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області за № 83/10 від 10.06.1971 року їй було надано дозвіл провести добудову приміщення на закріпленій земельній ділянці на місці сараю та виносу кухні. Таким чином станом на 1983 рік, мати позивачки проживала вже не в частині житлового будинку, а в окремому житловому будинку, так як інші частини будинку були знесені. Для оформленні спадщини позивач звернулась до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори. Державний нотаріус, розглянула документи позивача та направила запити до КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області» для встановлення спадкової частки в будинку та його реєстрації. На свої запити нотаріус отримала відповіді із яких від 28.03.2013 р. за № 242 вбачається, що за померлою [PERSON] зареєстровано не 1/6 ч. будинку як було раніше по документах, а 1/20 ч. Тому державний нотаріус відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок, про що свідчить відповідна постанова від 19.06.2013 р. Позивач просила визнати за нею [PERSON], права власності на житловий будинок зазначений під літ. «А» з господарськими будівлями та спорудами: погрібом «Б», вигрібною ямою 1, ворота 1, огорожа № 2-4, що знаходиться в м. Боярка по провулку Жовтневому № 22 Києво-Святошинськго району Київської області в порядку спадкування після смерті [PERSON]. В подальшому позивачкою були уточненні позовні вимоги згідно яких вона просила визнати за нею [PERSON] право власності на 1/6 частину житлового будинку зазначеного під літ. «А», загальною площею 44,7 кв.м., житловою площею 27,9 кв.м., та господарські будівлі та споруди: погріб «Б», вигрібну яму 1, ворота № 1, огорожу №2-4, що знаходяться в м. Боярка, пров. Жовтневий 22, Києво-Святошинського району Київської області в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON]. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили позов задоволити. Відповідач про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, заслухавши пояснення осі які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, та зібранні в ній докази, суд знаходить, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Судом встановлено, що 6 січня 1982 р. померла мати позивачки [PERSON], яка до дня смерті проживала та була зареєстрована в [INFO] (раніше вул. Карла Маркса, буд. № 41 та буд. № 33) Києво-Святошинського району Київської області. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй спадкове майно, яке складається з 1/6 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Боярка по пров. Жовтневому, 22 (раніше вул. Карла Маркса, № 41 та буд. № 33) Києво-Святошинського району Київської області. До майна померлої [PERSON] була заведена спадкова справа № 310/2013 в Києво-Святошинській районній державній нотаріальній конторі. Позивач є дочкою померлої, тому являється спадкоємицею першої черги за законом. Спадщину вона прийняла в установлений законом строк шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, а саме спадковим житловим будинком, як було передбачено ст. 549 ЦК України ( в редакції 1963 р.). Рішенням народного суду 2-ї дільниці Києво-Святошинського району від 23.02.1950 року за [PERSON] було визнано право власності на одну кімнату будинку № 33 по вул. Карла Маркса селища Боярка. На підставі даного рішення народного суду в Ірпінському міжселищному Бюро технічної інвентаризації 13.01.1956 р. було зареєстровано право власності за [PERSON]В, на житловий будинок, а саме одну кімнату в будинковолодінні № 41 (колишній № 33) по вулю [PERSON] м. Боярка та записано в реєстрову книгу за № 563, що підтверджується реєстраційним штампом на рішенні суду та довідкою КП «ТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області» від 04.06.2013 р. за № 394. На той час, житловий будинок в якому за [PERSON] було визнано право власності на житлову кімнату, був будинком барачного типу в якому проживало шість сімей. Кожна сімя займала окреме приміщення з окремим входом (тамбуром), що підтверджується планом схемою даного житлового будинку за 1979 р. та генеральним планом (схемою) присадибної земельної ділянки № 41 за грудень 1953 р., де вказані власники будівлі, серед яких є [PERSON] Згодом, а саме в 1957 році іще дві сімї в цьому будинку отримали право власності на своє приміщення житлового будинку відповідно до договорів купівлі-продажу. Так як в даному житловому будинку було шість сімей, то кожному із них належало на праві власності 1/6 частина будинку. Даний факт підтверджується довідкою від 31.07.1959 року, виданою Бюро технічної інвентаризації та зведеним оціночним актом по будинковолодінні № 22 по вул. Жовтневій м. Боярка від 23.12.1979 р., а також довідкою характеристикою, виданою Київським міжміським бюро техінвентаризації за № 616 від 09.01.1992 р. Згідно інвентаризаційної справи № 64 заведеної до будинку № 22 в м. Боярка по пров. Жовтневому, [PERSON] з заявою про зміну їх частки не зверталась і не недавала згоду на її перерахування. Згідно довідки № 36 від 16.06.1981 року, вбачається що за [PERSON] зареєстрований житловий будинок з надвірними будівлями та земельній ділянці 642 кв.м. Згідно довідки Виконавчого комітету Боярської міської ради від 31.01.2014 року № 04-13/77, встановлено що при виїзді робочої комісії було встановлено факт, що частини будинковолодіння, згідно з технічним паспортом виданим Київським міжміським бюро технічної інвентаризації, інвентарний № 64 від 26.10.1991 р. за адресою: м. Боярка, пров. Жовтневий 22, відсутня. Так як інші співвласники будинку (окрім [PERSON]В.) виїхали із своїх приміщень, то ці частини будинку були знесені, що підтверджується довідкою характеристикою Київського міжміського бюро техінвентаризації від 09.01.1992 року за № 616. Залишилась частина будинку тільки [PERSON], яка відремонтувала свою частину будинку, зробила добудову та проживала в цьому будинку до дня своєї смерті. Рішенням Виконкому Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області за № 83/10 від 10.06.1971 року їй було надано дозвіл провести добудову приміщення на закріпленій земельній ділянці на місці сараю та виносу кухні. Постановою державного нотаріуса Києво-Сятошинської районної державної нотаріальної контори від 19.06.2013 року було відмовлено у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частку житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що розташований за адресою: м. Боярка, пров. Жовтневий (раніше вул. [PERSON]) буд. 22. За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1222 цього Кодексу спадкоємцями за заповітом і законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оцінюючи встановлені судом обставини, суд знаходить повністю обґрунтованими вимоги позивачів, та вважає що позов підлягає до задоволення. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст.ст. 1218, 1220, 1221, 1222, 1223, 1258, ЦК України, ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», та

Outcome: approved