Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовною заявою до суду до [PERSON] про стягнення заборгованості. Заявлений позов мотивовано тим, що позивач [PERSON] позичив [PERSON] 6 000 (шість тисяч) доларів США, що підтверджується розпискою, даною відповідачем від 21 лютого 2012 року. Відповідач зобов'язувалась повернути кошти за договором позики від 21.02.2012 року в строк до 12.04.2012 року. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами про повернення коштів, однак зобов'язання за договорами позики [PERSON] не виконала. 26 лютого 2014 року мною була відправлена претензія на ім'я відповідача, однак, жодних дій остання не вчинила, кошти не повернула. В добровільному порядку повернути кошти не бажає. На момент звернення до суду, [PERSON] винна суму в розмірі 6 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу Національного банку України на момент звернення до суду становить 70369 гривень. Правова позиція позивача щодо того, що розписка є доказом укладення договору позики узгоджується із судовою практикою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка зазначена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2013 року по справі № 6-32039св13 (http://reyestr.court.gov.ua/ Review/35986189); в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.12.2013 року по справі №6-31473св13 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/35887315); в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.02.2013 року по справі № 6-41519св12 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/29793722); в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.09.2013 року по справі № 6-30005св13 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/ 33551613). У зв'язку з цим позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за розпискою та судові витрати. Заперечуючи заявлений позов представник відповідача подала до суду письмове заперечення (а.с.33-34), яким зазначає, що приєднана до матеріалів справи копія розписки не є належним та допустимим доказом по справі. Зокрема, розписка не ідентифікована. В розписці не записано паспортні дані та місце проживання позичальника та позикодавця. Не вказано яку конкретно взято в позику валюту, записано 6000 доларів, але невідомо чи американський, чи канадський долар чи іншої держави. Зі слів відповідачки остання не писана та не підписувала цю розписку. При огляді розписки видно, що складена різними почерками, що текст розписки дописано іншим почерком пізніше, а саме дописано: «Розписка складена та передана мені 21 лютого 2012 року. Підпис [PERSON]» Позивач [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просили їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Крім того зазначив, що жодних дій з боку відповідача по поверненню боргу не вчинено, його ошукала, бо він вірив відповідачці, що тій терміново потрібні гроші і що вона вчасно поверне борг. Представник позивача додатково пояснив, що фактично існує одна розписка в оригіналі. Щодо відсутності на копії розписки, долученої до претензії дописаного внизу розписки тексту, пояснив, що при виготовленні фотокопії цей текст не було від скановано. Відповідачка у судовому засіданні факт написання розписки та отримання грошей від позивача заперечила. Представник відповідача у судовому засіданні зазначила, що приєднана до матеріалів справи копія розписки не є належним та допустимим доказом по справі, оскільки така не ідентифікована, в розписці не записано паспортні дані та місце проживання позичальника та позикодавця, не вказано, яку конкретно взято в позику валюту. Зі слів відповідачки остання не писана та не підписувала цю розписку. Розписка складена різними почерками, текст розписки дописано іншим почерком пізніше. Просила у задоволенні позову відмовити. Заслухавши учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Загальними засадами дизпозитивності цивільного судочинства встановленими ст.11 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] власноручно написала розписку від 21.02.2012 року про отримання від позивача в якості позики 6000 доларів. Вказана обставина встановлена висновком № 2798/2799 криміналістичної експертизи з дослідження почерку та підпису складений від 26.09.2014 року (а.с.89-92 зв.), згідно якого підпис від імені [PERSON], який розташований на розписці від 21.02.2012, виконаний самою гр. [PERSON]. Ознак, котрі б свідчили про те, що даний підпис виконано навмисно зміненим почерком чи під впливом збиваючих факторів (природніх, штучних) - експертом не виявлено. Рукописний текст, а саме «Я [PERSON] позичила у [PERSON] 6 тисяч доларів, в зал ох даю Будівельний паспорт та будинкову книгу до 12.04.2012», виконаний самою гр. [PERSON]. Ознак, котрі б свідчили про те, що даний рукописний текст виконано навмисно зміненим почерком чи під впливом збиваючих факторів (природніх, штучних) - експертом не виявлено. Рукописний запис, яким виконана дописка в кінці розписки, а саме «Розписка складена та передана мені 21 лютого 2012 [PERSON].» та підпис, виконані самим гр. [PERSON]. Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 202 ЦК України зазначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Частиною 1 статті 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Підтвердженням укладення договору позики між сторонами та отримання коштів відповідачем є розписка від 21 лютого 2012 року. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Доводи відповідача про те, що вона в борг грошей від позивача не брала і розписку про це не писала судом до уваги не приймаються, оскільки факт написання ррозписки встановдений експертним висновком. Підстав вважати вказаний висновок експерта необгрунтованим у суду не має. Доводи представника позивача про те, що експертиза є необгрунтованою через незначний стаж роботи, судом відкидаються, як такі, що не грунтуються на законі. В свою чергу незазначення експертом часу вчинення дописки на розписці про отримання позивачем розписки, факту вчинення розписки позивачки не спростовує. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив 703,7 гривень судового збору (а.с.12), а відтак, з урахуванням вищенаведеного понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved