Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Ланнівської територіальної громади в особі виконавчого комітету Ланнівської сільської ради про визнання права власності за набувальною давністю, просив суд визнати за ним право власності на будинок [ADDRESS] , посилаючись на те, що відкрито понад 15 років користується вказаним житловим будинком, жодна особа протягом цього часу не цікавилася долею цього будинку, не порушувала питання про витребування його із фактичного володіння. За весь час користування житлом [PERSON] здійснював його поліпшення шляхом проведення ремонтних та оздоблювальних робіт, підтримував у належному стані та сплачував комунальні платежі. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримали та просили його задовольнити. Від відповідача до суду надійшло клопотання, про розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Розглянувши подані заяви, дослідивши матеріали по справі, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 Постанови). Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головними з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (статті 13, 14, 41). Конституційні положення про право власності відображені в нормах діючого законодавства, зокрема в статті 344 ЦК України, якою встановлені правила застосування набувальної давності як одного зі способів набуття права власності. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Відповідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває права власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Виходячи із змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Згідно із ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] дійсно проживає без реєстрації у житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] з 2004 року і по даний час, що підтверджується довідками виконавчого комітету Ланнівської сільської ради Полтавського району Полтавської області №290 від 20.08.2019 року (а.с.16), №65 від 26.02.2021 року (а.с.17) та актами обстеження житлових умов №89 від 20.08.2019 року (а.с.18) і від 23.02.2021 року. Факт користування [PERSON] будинком по [ADDRESS] підтверджено Договором про користування електричною енергією, укладеним на його ім`я за вказаною адресою від 17.11.2006 року (а.с.19-20), абонентською книжкою Полтаваобленерго, яка видана на його ім`я 18.11.2009 року (а.с.21), квитанціями про сплату за електичну енергію за грудень 2006 року, вересень 2007 року (а.с.22), жовтень 2007 року, серпень 2008 року (а.с.23), жовтень 2009 року, вересень 2010 року (а.с.24); розрахунковою книжкою за користування природним газом за адресою [ADDRESS] на ім`я [PERSON] та квитанціями з оплатою за користування природним газом за грудень 2007 року, вересень 2008 року, жовтень 2008 року, листопад 2009 року, грудень 2009 року, березень 2011 року, квітень 2011 року, жовтень 2012 року, листопад, грудень, січень 2013 року (а.с.26-31). Згідно довідки Приватного підприємства Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» №4539 від 29.04.2021 року, реєстрація права власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами станом на 31.12.2012 року за адресою: [ADDRESS] , не проводилася (а.с.14). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №265335818 від 11.07.2021 року, відомості про реєстрацію домоволодіння за адресою [ADDRESS] відсутні (а.с.15). Суд вважає, що позивач з 2004 року добросовісно, відкрито безперервно користуються, нерухомим майном у виді будинку садибного типу за адресою: [ADDRESS] , на яке просить визнати право власності. Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу [ADDRESS] , його загальна площа складає 49,8 кв.м., житлова - 32,2 кв.м. Домоволодіння складається із житлового будинку літ.А-1, літньої кухні - літ.Б,б, сараю - літ.В, сараю - літ.в; сараю - літ.Г, сараю - літ.Д, вбиральні - літ.Е, літнього душу - літ.Є, колодязя - №1, огорожі - №2, воріт - №3, огорожі - №4 (а.с.7-13). Згідно п.п. 9, 11, 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Тому, в даному випадку можна вважати володіння нерухомим майном, на яке позивач просить визнати право власності є добросовісним. Згідно до ст. 3 ЦК України, із змісту якої випливає неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та іншими законами. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Вказані у позові обставини можуть бути прийняті судом в якості належних доказів доведеності підстав для набуття права власності. Таким чином, судом вважає, що позивачем доведено обставини, необхідні для набуття права власності, які перелічені положеннями ст.344 ЦК України. З огляду на вищенаведене, беручи до уваги всі докази подані сторонами та визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved