Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до прокуратури Львівської області, в якому просить відшкодувати матеріальну шкоду 345 кг товарів - грошових коштів, 50000,00 грн., а також матеріальний збиток в сумі 77000,00 грн. завданої прокуратурою Львівської області. В обґрунтування внесеного позову покликається на те, що в грудні 2013 року він звернувся до прокуратури Львівської області в порядку Закону України «Про звернення громадян» за фактом, незаконного, на його думку, заволодіння державними органами влади Львівської області його майном - індивідуальним транспортним засобом 05 грудня 2013 року. Слідчим відділом прокуратури Львівської області 11 серпня 2014 року розпочато кримінальне провадження №42014140000000150 за фактом вчинення інспекторами митного посту «Краківець» [PERSON] та [PERSON] службової недбалості та службового підроблення під час митного пропуску транспортного засобу [PERSON] за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 366 та ч.1 ст.367 КК України. Однак, його не ознайомили з матеріалами справи, відмовлено у наданні інформації, документів. Також вказує, що ним не одержано жодної відповіді на його скарги від 16 лютого 2016 року та 18 березня 2016 року. Також вказує, що ним не одержано грошових коштів, техніки, меблів, товарів, продуктів харчування, особистих речей. 06 березня 2017 року позивачем надані додаткові письмові пояснення, в яких він вказує, що станом на 05 березня 2017 року, ним не одержано жодної відповіді на його звернення, не ознайомлено із матеріали вищевказаного кримінального провадження. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні до викладених у позовній заяві та просив таку задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, надав письмові пояснення, в яких вказує, що вважає, що позивачем не надано жодних доказів встановлення незаконності дій в порядку кримінально - процесуального законодавства, на звернення заявника прокуратурою Львівської області було надано відповіді. Крім цього, вважає необґрунтованою позивачем заподіяння йому моральної шкоди, фізичного чи психічного впливу. Заслухавши пояснення учасників процесу, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що слідчим відділом прокуратури Львівської області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №42014140000000150 від 12 серпня 2014 року за заявою [PERSON] про вчинення працівниками митного поста «Краковець» Львівської митниці службової недбалості та зловживання службовим становищем, що призвело до незаконного вилучення у [PERSON] автомобіля марки «Рено Меган», яке мало місце під час в'їзду на територію України 05 грудня 2013 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.1 ст.367 КК України. Як вбачається із наявної в матеріалах справи копії постанови від 25 листопада 2014 року, за результатами проведення досудового розслідування слідчим слідчого відділу прокуратури Львівської області прийнято рішення про закриття даного провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Крім цього, як вбачається із наданих представником відповідача копій листів прокуратури Львівської області, адресованих позивачу [PERSON], останньому було надано відповіді на його звернення та роз'яснено, що з матеріалами кримінального провадження №42014140000000150 від 12 серпня 2014 року, він вправі ознайомитись в приміщенні прокуратури Львівської області, яке знаходиться за адресою: м. Львів, пр. Шевченка, 17/19. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищенаведені встановлені судом обставини, а також положення вищевказаної статті, суд приходить до висновку, що позивачем не наданого жодного належного та допустимого доказу заподіяння йому прокуратурою Львівської області матеріальної шкоди чи порушення порядку розгляду його звернень. Окрім цього, відповідно до ч.5 ст.4, ч.6 ст.6 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч.2 вищевказаної статті,моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;в інших випадках, встановлених законом. Статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно зі статтею 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає:у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою шодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч.3 вищевказаної статті, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Так, у постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного суду від 25 травня 2001 року та від 27 лютого 2009 року № 5 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності. Також згідно з пунктом 5 зазначеної постанови Пленуму ВСУ, обов'язковою умовою для настання відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди є наявність вини з боку заподіювача такої шкоди. Разом з цим, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Як вбачається із змісту п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» №4 від 31 березня 1995 року обов'язковому доведенню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, що підтверджують притягнення службових осіб прокуратури Львівської області до відповідальності за невиконання чи неналежне виконання ними своїх обов'язків, що могло завдати шкоди. За вимогами чинного процесуального законодавства, обставини, зазначені позивачем на підтвердження вимог щодо наявності моральної шкоди мають бути підтверджені належними засобами доказування, за відсутності яких можна стверджувати про недоведеність позивачем факту завдання йому моральної шкоди. Однак, судом встановлено, що позивачем у своєму позові не доведено факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, спричинених відповідачем, наявності причинно-наслідкового зв'язку між діями службових осіб прокуратури Львівській області та наслідками, зазначеними позивачем у позові, та не аргументовано суму морального відшкодування, а тому суд не находить підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення на його користь моральної шкоди.

Outcome: dismissed