Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] грошових коштів, мотивуючи вимоги тим, що 06.10.2014 року позивач надав відповідачу 50000 грн. у борг строком до 06.10.2015 року, що підтверджується борговою розпискою. Однак, відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання та станом на 11.07.2016 року грошові кошти не повернув. У зв'язку з зазначеними порушеннями відповідач [PERSON] має заборгованість у сумі 70666,05 грн. з яких: 50000 грн. - сума основного боргу; 1150,68 грн. - 3 % річних від простроченої заборгованості; 3304,41 грн. - інфляційні збитки; 16210,96 грн. - пеня, В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, та просив позов задовольнити в повному обсязі, з обставин викладених в позовній заяві. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав частково, не заперечуючи того факту, що у нього існують боргові зобов'язання перед позивачем, але не погоджується з сумою заборгованості що визначена позивачем як пеня, так -як вважає, що пеня нарахована безпідставно. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 06.10.2014 року позивач [PERSON] надав відповідачу [PERSON] 50000 грн. у борг строком до 06.10.2015 року, що підтверджується борговою розпискою. Однак, відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання та станом на 11.07.2016 року грошові кошти не повернув. У зв'язку з зазначеними порушеннями відповідач [PERSON] має заборгованість у сумі 70666,05 грн. з яких: 50000 грн. - сума основного боргу; 1150,68 грн. - 3 % річних від простроченої заборгованості; 3304,41 грн. - інфляційні збитки; 16210,96 грн. - пеня. Аналізуючи все в сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Відповідно до ч.1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6 -63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Аналізуючи укладений між сторонами договір позики, який оформлено у вигляді розписки від 06.10.2014 року , обсяг та зміст прав і обов'язків сторін, які передбачені зазначеним договором, вбачається, що при оформлені розписки відповідач погодився з його умовами, факт передачі грошових коштів здійснено під час оформлення розписки, крім того, відповідач підтвердив, що діє без будь-якого тиску та примусу, про що безпосередньо зазначено в боргові розписці, у присутності свідка [PERSON] Згідно ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити йому суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню загальна сума боргу за договором позики, яка оформлена борговою розпискою від 06.10. 2014 року, в розмірі 30 000 грн., з урахуванням індексу інфляції в розмірі 3304,41 грн. та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 1150,68 грн. Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання . Наслідки порушення договору позичальником визначено ст. 1050 Цивільного кодексу України, відповідно до ч. 1 цієї статті передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. У зв'язку з вищевикладеним , суд не вбачає підстав для застосування до відповідача пені у розмірі 16210,96 грн., оскільки в розумінні положень ст. 1050 Цивільного кодексу України у боржника виникає обов'язок сплатити кредитору неустойку (штраф, пеню) лише у разі неналежного виконання зобов'язань за договором позики щодо повернення речі, визначеної родовими ознаками, в той же час предметом договору, який укладено між сторонами спору, є грошові кошти, що зумовлює застосування до боржника заходів цивільно - правової відповідальності, передбачених ст.625 Цивільного кодексу України. З огляду на викладене, взявши до уваги визнання відповідачем позовних вимог в частині стягнення основної суми боргу , 3 % річних та інфляційні збитки , суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути грошові кошти у сумі 54455 грн., з яких : 50000 грн. - сума боргу ; 1150,68 грн. - 3% річних; 3304,41 грн. - інфляційні збитки. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати, відповідно до суми задоволених вимог. По даній справі відповідач має сплатити позивачу судовий збір в розмірі - 707 грн.

Outcome: partial