Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання недійсною третейської угоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 28.03.2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «Альфа\-Банк» та ним був укладений кредитний договір № 700005197 від 28.03.2008 року, відповідно до якого Банк зобовязався надати йому грошові кошти (споживчий кредит) у розмірі 27 418, 75 долларів США 75 центів, цільове використання придбання транспортного засобу. Посилаючись на положення\~Закону України «Про захист прав споживачів», «;Про третейські суди»,\~просить суд визнати недійсною третейську угоду, викладену у вигляді третейського застереження у п. 12 кредитного договору №700005197 від 28.03.2008 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Альфа-Банк» та [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточненні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засідання уточненні позовні вимоги не визнав та просив відпомовити в їх задоволенні. Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, на підставі повного та всебічного дослідження обставин у справі, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно\~ст.626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.\~Статтею 627 ЦК України\~передбачено, що відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.\~Згідно\~ст.629 ЦК України\~договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до 1055\~ЦК України\~кредитний договір укладається у письмовій формі. В судовому засіданні встановлено, що 28.03.2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «Альфа\-Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 700005197 від 28.03.2008 року, відповідно до якого Банк зобовязався надати йому грошові кошти (споживчий кредит) у розмірі 27 418, 75 долларів США 75 центів зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12,99% річних, з кінцевим строком повернення\~29 березня 2015 року, цільове використання придбання транспортного засобу (а.с.6). Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсною третейської угоди, викладеної у вигляді третейського застереження у п. 12 кредитного договору №700005197 від 28 березня 2008 року. Зокрема у п. 12 кредитного договору № 700005197 від 28 березня 2008 року міститься третейське застереження, наступного змісту: «Судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони у звязку з цим Договором, в тому числі й розгляд та вирішення спорів, які виникають при виконанні або припиненні Договору, включаючи спори про відшкодування завданих порушенням договору збитків та недійсність (неукладеність) Договору підлягають остаточному вирішенню у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту. Справа розглядається одним третейським суддею, який призначається головою Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз». Підписанням даного договору сторони надають свою згоду, що такий порядок» (а.с. 6 зворот). Позивач не оспорює факт укладання кредитного договору, як і не оспорює його недійсність в цілому, а просить визнати недійсним лише положення, яким визначено можливість врегулювання спору між сторонами банківської угоди Постійно діючим Третейським судом. Згідно з\~ст.217 ЦК України\~недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Вирішуючи питання про недійсність окремої частини правочину, слід керуватися загальними положеннями щодо підстав недійсності правочину, оскільки норми чинного законодавства містять лише певні конкретні випадки, коли та чи інша умова договору є нікчемною в силу закону. Правове регулювання визнання правочинів недійсними здійснюється на підставі ст.ст.203,\~215 ЦК України. Відповідно до ч.1\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч.1\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. В силу ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. При цьому, договір, за змістом ч.2\~ст.204 ЦК України, є видом правочину. З урахуванням презумпції правомірності правочину, що визначена\~ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, для визначення чи є положення відповідного кредитного договору підставою для набуття сторонами відповідних прав та обов'язків, що з них випливають, слід з'ясовувати чи відповідають вони вимогам\~ст. 203 ЦК України, зокрема, встановити чи не суперечить вони чинному законодавству. На думку Позивача пункт 12 кредитного договору не відповідає положенням\~ст. 203 ЦК України, Закону України «Про третейські суди»,\~Закону України «Про захист прав споживачів». Суд вважає, що дане твердження позивача не може бути підставою для задоволення позову, оскільки позивач укладаючи договір кредиту та підписуючи його був ознайомлений з усіма його умовами, зокрема з п. 12 вищевказаного договору. Підписання позивачем договору свідчить про те, що останній погодився з усіма його умовами. Постійно діючий Третейський суд при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» створений та діє на підставі\~Закону України «Про третейські суди», а на момент укладання договору, як і на момент розгляду справи,\~стаття 17 ЦПК України\~передбачає право сторін на передачу спору на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до\~ст.17 ЦПК України\~сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених Законом. Рішення третейського суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом.\~Статтею 5 Закону України «Про третейські суди»\~передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього\~Закону. Згідно з ч. 1\~ст. 12 Закону України «Про третейські суди»\~третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Згідно з розясненнями, викладеними в абзаці 5 частини другої\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (ст. 17 ЦПК України) не є відмовою від права на звернення до суду за захистом. Стаття 55 Конституції України\~визнає право кожної особи будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Це конституційне право не може бути скасовано або обмежено. Крім того, відповідно до ч.1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст.ст.\~11,15 Цивільного кодексу України\~цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Способи захисту судом цивільних прав визначені\~статтею 16 ЦК України\~та іншим спеціальним законодавством України. З аналогічних підстав не можуть бути прийняті посилання позивача на порушення вимог\~Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки наявність третейського застереження в договору не зобовязує сторін звертатись виключно до третейського суду, та не є відмовою від права на судовий захист, тому права споживача підлягають безумовно захисту в судовому порядку. В силу частини 1\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлені ч. 1-3, 5, 6\~статті 203 цього Кодексу. Отже, спірний пункт договору може бути визнано недійсними, якщо: його зміст суперечить законодавству, інтересам держави і суспільства, йогоморальним засадам;при укладенні договору у сторін не було необхідного обсягу дієздатності;волевиявленняучасників договору не було вільним і не відповідало їх внутрішній волі;він неспрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними;вінсуперечать правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1, ч. 2\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Перелічене свідчить про те, що право Позивача не є порушеним і тому не підлягає захисту, оскільки ним не надано суду доказів порушення жодних з перелічених вимог при укладенні третейського застереження. ому підстав для задоволення позову не вбачається. На підставі\~ст. 88 ЦПК України,\~Законів України «Про судовий збір» та «;Про захист прав споживачів» судовий збір підлягає компенсації за рахунок держави. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed