Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ДП «Селидіввулілля» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої хронічним професійним захворюванням, в обґрунтування якого вказав, що він з 19.08.2008 року по 24.03.2010 року перебував у трудових відносинах з підприємством відповідача, працюючи в якості машиніста гірничо-виймальних машин з повним робочим днем у шахті. 24.03.2010 року у зв'язку із загальним захворюванням за діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легенів висновком МСЕК йому була встановлена ІІІ група інвалідності. В той же день його було звільнено з роботи за ст.40 ч.2 КЗпП України за станом здоров'я. Згодом його захворювання було визнано професійним, у зв'язку з чим підприємством було видано акт за формою П-4 від 20.04.2011 року, та за висновком МСЕК від 02.06.2011 року йому було встановлено третю групу інвалідності і втрату 40% професійної працездатності. Після встановлення стійкої втрати працездатності і групи інвалідності відділенням виконавчої дирекції Фонду від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України йому були призначені страхові виплати: втрачений заробіток та одноразова допомога. Позивач вважає, що, окрім матеріальної шкоди, наслідками професійного захворювання йому також спричинено моральну шкоду, яку повинен відшкодувати відповідач з причини незабезпечення безпечних умов праці на підприємстві. Завдана йому моральна шкода полягає в тому, що відповідачем було порушено його права на належні, безпечні і здорові умови праці, які гарантовані кожному ст.43 Конституції України. Також внаслідок професійного захворювання йому були заподіяні фізичний біль та душевні страждання. В зв'язку із хворобою легенів він часто перебуває на лікарняному, постійно вимушений лікуватися. Лікування не дає повного одужання, дає лише тимчасове незначне полегшення. Він ще не старий чоловік, а вже втратив здоров'я, лікарі не обнадіюють його з приводу видужити ення, що дуже його пригнічує і завдає душевні переживання. За станом здоров'я він втратив роботу та не має можливості працювати в шахті і вести звичайний для нього образ життя. Наслідки профзахворювання дезорганізують життя та вимагають додаткових зусиль для його організації. Заподіяну йому моральну шкоду позивач оцінює у 20000 грн., які він просить суд стягнути на свою користь з відповідача. Позивач [PERSON] до судововго засідання не з,явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, письмово повідомив суд про розгляд справи у його відсутність. Представник позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги свого довірителя у повному обсязі. Представник відповідача ДП «Селидіввугілля» Тимофєєв Є.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що комісією було встановлено, що професійне захворювання позивача виникло у зв'язку з тривалою працею в умовах запилення: загальний підземний стаж позивача 27 років 9 місяців, з яких: 16 років 1 місяць на шахті «Димитрова» ДП «Красноармійськвугілля»; 1 рік 9 місяців на шахті «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля»; 6 місяців на шахті «Білозерська» ДП «Добропіллявугілля»; 9 місяців на шахті «Красноармійська Західна №1»; 6 років 5 місяців на шахті «Краснолиманська»; 5 років 11 місяців у ТОВ «Донвуглепоставка». На підприємстві відповідача позивач працював лише 1 рік 7 місяців, у зв'язку з чим вина відповідача у виникненні та розвитку профзахворювання мінімальна. Також представник відповідача вважає, що позивачем не надано жодного документального доказу у підтвердження спричинення йому моральної шкоди. Тому, просить суд у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити. Представник третьої особи - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Димитрові Донецької області - до суду не з,явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, письмово повідомив суд про розгляд справи у його відсутність. Заслухавши сторін, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], з 19.08.2008 року по 24.03.2010 року перебував у трудових відносинах з відокремленим підрозділом «Шахта 1/3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля», працюючи машиністом гірничо-виймальних машин шостого розряду з повним робочим днем у шахті, звільнившись з підприємства за станом здоров'я за п.2 ст.40 КЗпП України, що підтверджується копіями записів з трудової книжки позивача (а.с.4). За висновком МСЕК від 24.03.2010 року [PERSON] встановлена третя група інвалідності за загальним захворюванням у зв'язку з хронічним обструктивним захворюванням легенів (а.с.6). Після звільнення з підприємства відповідача захворювання [PERSON]: «хронічне обструктивне захворювання легенів пилової етіології, друга стадія; легенева недостатність другого ступеня» визнано професійним, у зв'язку з чим відповідачем складено акт розслідування хронічного професійного захворювання від 20.04.2011 року, затверджений в.о. головного державного санітарного лікаря м.Селідово. У п.п.16, 17 даного акту зазначено, що причиною професійного захворювання позивача є невдосконаленість технологічних процесів, тривала робота в умовах запилення виробничої середи на робочих місцях, яка перевищувала ПДК пилу у шість разів, а саме: 27 років 9 місяців 22 дні, із них: 1 рік 7 місяців 5 днів на шахті « 1/3 Новогродівська» ДП «Селидіввугілля», 16 років 1 місяць 13 днів на шахті «Димитрова» ДП «Красноармійськвугілля»; 1 рік 9 місяців 26 днів на шахті «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля»; 6 місяців 3 дні на шахті «Білозерська» ДП «Добропіллявугілля»; 9 місяців 27 днів на шахті «Красноармійська Західна №1»; 6 років 5 місяців 27 днів на шахті «Краснолиманська»; 5 років 11 місяців у ТОВ «Донвуглепоставка» (а.с.7). Згідно за випискою із акту огляду МСЕК від 02.06.2011 року [PERSON] вперше за наслідками професійного захворювання безстроково встановлено 40% втрати професійної працездатності та за сукупністю із раніше встановленими 25% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва за травмою 2005 року, позивачу встановлено 65 % втрати професійної працездатності та третя група інвалідності. За наслідками професійного захворювання позивачу протипоказана робота у контакті з пилом, газами, у неспритних метеоумовах, важка фізична праця, та рекомендовано нагляд і лікування у пульмонолога, кардіолога, невропатолога (а.с.5, 6). Через встановлену хворобу [PERSON] з 05.11.2009 року по 16.11.2009 року, з 19.02.2010 року по 01.03.2010 року, з 13.01.2011 року по 24.01.2011 року, з 16.08.2012 року по 27.08.2012 року лікувався в умовах стаціонару терапевтичного відділення Красноармійської центральної районної лікарні. Цими медичними установами позивачу рекомендовано санаторно-курортне лікування, продовження приймання ліків, спостереження у проктолога, не переохолоджуватися, позивачу протипоказана праця у підземних умовах, у контакті з пилом (а.с. 8, 9-10, 11,12). Статтею 46 Конституції України передбачено, що право громадян на соціальний захист гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, одним із видів якого є відповідно за ч.1 ст.4 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування - страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Згідно за ч.1 ст.9 Закону України «Про охорону праці» в редакції від 21.11.2002 року відшкодування шкоди, завданої робітнику у наслідок ушкодження його здоров'я, здійснюється Фондом у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 № 1105-ХIV (далі Закон № 1105-ХIV), що набрав чинності з 01.04.2001 року. Обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди застрахованим особам, які потерпіли на виробництві, до внесення змін до Закону № 1105-Х1У на підставі Закону України від 23.02.2007 року № 717-У, був покладений на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. За отриманим професійним захворюванням позивачу вперше була встановлена втрата професійної працездатності 02.06.2011 року, тому суд керується законодавством, діючим у зазначений період часу, тобто на час виникнення спірних правовідносин, бо це регламентовано ст.5 ЦК України, згідно якої акти цивільного законодавства, до яких відноситься Закон № 1105-ХIV, регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності і, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Оскільки Фонд на час виникнення спірних правовідносин не відповідав за завдану моральну шкоду, то у разі отримання працівником професійного захворювання таку шкоду позивачу, законні права якого порушені, повинен відшкодувати роботодавець на підставі ст.2371 КЗпП України, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. За ч.4 цієї ж статті власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Виходячи з вимог ст.153 КЗпП України, яка покладає на власника обов'язок створювати працівникові безпечні умови праці, вина власника полягає у невиконанні такого обов'язку. Отже, саме підприємство повинно було створити умови, які б унеможливлювали настання нещасного випадку. Наявність небезпечних і шкідливих умов праці позивача встановлена актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у [PERSON] Суд вважає, що у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з встановленням йому стійкої втрати працездатності внаслідок отриманого ним професійного захворювання, а висновок МСЭК від 02.06.2011 року підтверджує наявність факту спричинення шкоди його здоров'ю, яка привела до фізичних і моральних страждань позивача, та наявність прямого причинного зв'язку між ушкодженням здоров'я та порушенням небезпечних норм при виконанні робіт. Як зазначено вище, [PERSON] неодноразово звертався за медичною допомогою до медичних установ через захворювання, яке визначено професійним. В історіях його хвороб, зокрема, за 2009 рік, 2010 рік, 2011 рік та 2012 рік (№№309/117, 6348/1304, 1324/319, 8982/1821, а.с.8-12), зафіксовано скарги на задишку, що виникає при незначному навантаженні, втомлюваність, слабкість, головокружіння, частий приступоподібний кашель, приступи нехватки повітря, болі у грудній клітині, хрипи у легенях. Отримане позивачем захворювання вимагає від нього продовження лікування, обмежило виконувати фізичну працю. Наведене свідчать про те, що позивач тривалий час зазнавав і по теперішній час зазнає фізичну біль і психічні страждання внаслідок отриманого на виробництві профзахворювання, через що порушилися його нормальні життєві зв'язки, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру заподіяної позивачу моральної шкоди суд приймає до уваги заперечення представника відповідача щодо часткової вини підприємства у виникненні та розвитку захворювання позивача за час його роботи у шкідливих умовах на декількох вугільних підприємствах, оскільки відповідач відповідає тільки за той період роботи, який позивач працював на його підприємстві, а це 6% від наведеного загального стажу в умовах запиленості. Враховуючи нетривалий час роботи на підприємстві відповідача при тривалій праці у шкідливих умовах, які призвели до захворювання, на інших гірничих підприємствах, характер, обсяг, тривалість зазнаваних позивачем страждань, його стан здоров'я, розмір і безстроковий характер втрати працездатності, а саме те, що позивач у віці 50 років втратив 40% своєї працездатності у зв'язку з професійних захворюванням і йому протипоказана не тільки тяжка фізична праця, якою до захворювання він заробляв собі та сім'ї на достатній рівень життя, а й іншу працю, пов'язану, зокрема, з пилом, газами, несприятливими метеоумовами, отримане ним ушкодження здоров'я заважає йому вести повноцінний спосіб життя, вимагає від нього додаткових зусиль для його організації. Тому, виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважає можливим визначити позивачу розмір моральної шкоди у 12000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст.88 ЦПК України з ТОВ «ШК «Донецькшахтопроходка» підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі ст.ст.43, 46 Конституції України, ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, законів України «Про охорону праці», «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»,

Outcome: partial