Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом в своїх інтересах та інтересах [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , в якому з урахуванням уточнення позовних вимог, просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений 16.05.2014 між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Мірошниченко Т.П., за реєстровим № 2705, визнати укладеним між [PERSON] та [PERSON] договір позики грошових коштів, застосувати наслідки недійсності правочину, визнавши за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] і стягнути на її користь судові витрати. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що квартира набута [PERSON] та її колишнім чоловіком [PERSON] за кредитні кошти. Після розлучення, разом с неповнолітньою донькою, вона залишилася проживати в квартирі, але через економічні проблеми не змогла виплачувати кредит, внаслідок чого виникла заборгованість і загроза звернення стягнення на квартиру.У 2014 році вона познайомилася з відповідачем, який запропонував надати позику в сумі 17000 доларів США під 3 % річних для виплати кредиту та запевнив у доцільності оформлення не договору позики, а фіктивного договору купівлі-продажу квартири для забезпечення гарантії повернення боргу, зі складанням розписки про анулювання цього договору при повернення грошових коштів. Для оформлення договору, [PERSON] попросив виписати з квартири неповнолітню дитину та запевнив, що позивач може і надалі мешкати в квартирі до 16.05.2014, що вказано в договорі і відповідало строку повернення боргу.Звіт про оцінку квартири вона не замовляла та договір на його виготовлення з оцінщиком не підписувала. Стверджує, що між сторонами було укладено договір позики, а договір купівлі-продажу оформлено для приховання іншого правочину. Дійсна і оціночна вартість квартири вдвічі перевищувала суму боргу, проте в договорі продаж квартири здійснено саме за 17000 доларів США, що еквівалентно 197200 грн. і ця сума відповідала розміру позики. Зазначає, що у сторін не було наміру досягнути юридичних наслідків, передбачених договором купівлі-продажу, передача квартири не відбулася, договори про надання комунальних послуг не переукладались, комунальні платежі вносила особисто позивач. Виданою розпискою відповідач підтвердив укладений договір позики, за яким позивач виконувала свої обов`язки, в загальній сумі виплатила 10000 доларів і це підтверджено аудіозаписом телефонних розмов, коли сторони проводили звірення залишку боргу. В подальшому, відповідач поставив вимогу про виселення та самоуправно, без відповідного рішення суду, посеред ночі 25.04.2017, виселив її з дитиною, не дозволивши забрати з квартири особисті речі ( а.с. 219-224). Представник відповідача проти позову заперечував, надавши також письмові заперечення на позовну заяву, в яких вважає безпідставними доводи позивача та посилається на те, що 16.02.2014 між ним і [PERSON] було укладено саме договір купівлі-продажу за суму 17000 доларів США. Продавець отримав повністю таку суму і своїм підписом підтвердив факт оплати покупцем грошових коштів. Оскільки [PERSON] попросила надати їй час на звільнення квартири , такі умови внесені в п. 9 договору. Станом на квітень 2015 передбачені дії не здійснені позивачем, чим порушені законні права та інтереси власника. Впродовж 2015 року з боку [PERSON] затягувалось виконання договору. Просить врахувати, що правочин посвідчувався приватним нотаріусом, який роз`ясняв умови правочину, його значення, правові наслідки для кожної із сторін. В судовому засіданні представник відповідача підтримав заперечення і просив у задоволенні позовних вимог відмовити ( а.с. 56-57). Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 24.10.2016. за клопотанням [PERSON] , накладено заборону відчуження квартири [ADDRESS] ( а.с. 27). У задоволенні клопотання [PERSON] про забезпечення позову у вигляді заборони на вчинення [PERSON] дій, направлених на використання та знаходження у спірній квартирі,перешкоджання в проживанні та користуванні квартирою [PERSON] ухвалою суду від 07.08.2017 відмовлено ( а.с. 83). Судом задоволено клопотання [PERSON] та ухвалою суду від 22.05.2018 витребувана з архіву приватного нотаріуса копія нотаріальної справи за договором купівлі-продажу від 16.05.2014 та копія акту оцінки спірної квартири ( а.с. 125). Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 28.11.2018 відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про призначення почеркознавчої експертизи щодо встановлення дійсності підпису від її імені на замовленні звіту про оцінку майна, яке виготовлено ПП «Аргумент» 15.05.2014 ( а.с. 185-187, 226-227). Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що 16 травня 2014 між [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої 04.04.2014, та [PERSON] укладено та посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мірошниченко Т.П., за реєстровим № 2705, договір купівлі -продажу двокімнатної ізольованої квартири № 86 загальною площею 46,8 кв . [ADDRESS] , яка належала [PERSON] за договором купівлі-продажу від 19.08.2004, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Сульженко Ж.О., за реєстровим № 560, на праві власності (а.с. 6,133-138). Згідно звіту № LY1400515-003 про оцінку майна, виготовлено ПП «Аргумент» 15.05.2014, оціночна вартість квартири становить 343 324, 00 грн. ( а.с. 141-151). У пунктах 3,4 договору зазначено, що ціна квартири сторонами визначається у грошовому еквіваленті долара США до української гривні. Продаж, що є дійсним наміром сторін, вчинено за 197 200 грн., що складає 17 000 доларам США, які [PERSON] отримала для [PERSON] повністю від покупця до підписання цього договору в порядку, визначеному законодавством України.Своїми підписами під цим договором сторони підтвердили факт сплати покупцем і одержання грошей продавцем в особі представника, та відсутність щодо покупця будь-яких претензій фінансового характеру щодо вказаної суми. Договір укладено за згодою колишньої дружини [PERSON] - [PERSON] , справжність підпису на заяві про яку засвідчено приватним нотаріусом Мірошниченко Т.П. 16.05.2014, за реєстровим № 2704 ( а.с.152). Крім того, позивач письмово стверджувала, що право користування квартирою у малолітніх та неповнолітніх дітей, відсутнє і усю відповідальність за зміст цієї заяви вона бере на себе ( а.с. 154). Пунктом 9 договору купівлі-продажу передбачено, що продавець зобовязується звільнити квартиру, що відчужується, для безперешкодного користування нею покупцем до 18 години 30 квітня 2015, а також зняти з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих у відчужуваної квартирі осіб до 01 вересня 2014. Згідно довідки № 3099 дільниці № 43 «Жилкомсеровіс», відомостей Реєстру територіальної громади м.Харкова, в квартирі дотепер зареєстрований [PERSON] ( а.с. 50). Після спливу обумовленого договором купівлі-продажу строку 30.04.2015, позивач квартиру не звільнила, не передала ключі і технічний паспорт, у зв`язку з відсутністю іншого житла продовжував проживати в спірній квартирі разом з неповнолітньою донькою [PERSON] , 1999 року народження, поки 25 квітня 2017 не була виселена [PERSON] , що підтверджується висновком ВКП Новобаварського відділу поліції ГУНП в Харківській області від 21.05.2017. Позивач повідомила оператора «102» та пояснила наряду поліції, що вона в судовому порядку оскаржує договір купівлі-продажу квартири, іншого житла немає , [PERSON] з невідомими зриває вхідні двері та намагається проникнути до її квартири. За період з 21.04.2017 по 25.04.2017 за вказаною адресою екіпаж патрульної поліції прибував шість разів, останній раз 25.04.2017 о 22 год.48 хв. ( а.с.76, 77). До висновку Новобаварського відділу поліції ГУНП в Харківській області надана копія розписки, складена 12.05.2014 у присутності адвоката, та підписана [PERSON] , [PERSON] , з якої випливає, що [PERSON] отримала від [PERSON] суму, еквівалентну 17000 доларів США і зазначена сума є повним та остаточним розрахунком за продаж квартири [ADDRESS] . Позивач зобов`язалась також підготувати всі документі та підписати у нотаріуса договір купівлі-продажу ( а.с. 78). За інфомаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно , квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] 16.05.2014 приватним нотаріусом Мірошниченко Т.П. на підставі договору купівлі-продажу ( а.с. 72-75 ). У судовому засіданні [PERSON] пояснила суду, що між нею і [PERSON] існували грошові зобов`язання за договором позики. 16.05.2014 вони уклали договір купівлі-продажу квартири, яка належала колишньому чоловіку [PERSON] та позивачу на праві власності, оскільки була набута в період шлюбу. Гроші були потрібні для погашення заборгованості перед Банком, а інші використані для лікування тяжко хворої матері позивача. [PERSON] зобов`язалася повернути суму боргу до 12 травня 2015, що відповідає обумовленого договором купівлі-продажу строку звільнення квартири, після чого вказаний договір буде розірвано, а також розписці [PERSON] про зобов`язання укласти договір купівлі-продажу після отримання грошей. На підтвердження своїх доводів [PERSON] надала розписка, складену власноручно [PERSON] про те, що у випадку повернення суми, еквівалентній 17 000 доларів США до 12 травня 2015, з урахуванням моральної шкоди у вигляді 3% в місяць, він зобов`язується розірвати договір купівлі-продажу від 16.05.2014 ( а.с. 7). Зазначена сума дорівнюється розміру продажу квартири, хоча за дійсною вартістю за звітом оцінювача вона значно перевищувала таку суму. Позивач стверджувала, що вона щомісячно оплачувала [PERSON] по 500 доларів проценти та на погашення заборгованості, неодноразово вони у розмовах, у тому числі і телефонних, проводили звірку своїх записів щодо залишку позики, яку [PERSON] з об`єктивних причин не мала можливості повернути у визначений сторонами строк. В судовому засіданні позивач представила диск з аудіозаписом та роздруківку розмов про розмір оплат за кожен місяць після укладання договору купівлі-продажу та порівняння виплачених сум ( а.с. 129, 211-213). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила, що вона була присутня при декількох розмовах позивача з [PERSON] та їй відомо, що відповідач позичав [PERSON] гроші під заставу, але у нотаріуса , за наполяганням відповідача, укладено договір купівлі-продажу. Викладені фактичні обставини , які не спростовані відповідачем, свідчать про те, що на момент укладання Договору купівлі-продажу волевиявлення жодної із сторін не було направлено на перехід права власності на спірну квартиру, а вчинений сторонами правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Встановлено, що у позивача існували боргові зобов`язання перед відповідачем. Суд вважає доведеним, що Договір був вчинений сторонами для приховування іншого правочину - договору застави з метою повернення [PERSON] позики в сумі 17 тисяч доларів США. Статтею 215 ЦК України визначено, що підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, якою передбачено, зокрема, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно зі статтею 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За своєю суттю та загальним правилом договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмету купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику. Положеннями статті 235 ЦК України передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. З огляду на викладене суд погоджується з доводами позивача про відсутність у неї під час укладання договору купівлі-продажу волевиявлення на передачу у власність [PERSON] квартири, усупереч вимогам ст. 655 ЦК України, що є підставою для визнання цього договору як удаваного договору застави на підставі частин першої, третьої статті 203, статті 235 ЦК України. Під договором купівлі-продажу квартири сторони фактично приховали договір застави, укладений з метою забезпечення повернення [PERSON] позичених у [PERSON] грошових коштів у сумі 17 000 доларів США, а після повернення зазначеної суми, за таким самим договором , [PERSON] зобов`язався повернути квартиру позичальнику . Позовні вимоги в частині застосування наслідків недійсності правочину та визнання права власності на квартиру за позивачем [PERSON] підлягають частковому задоволенню, оскільки на час укладання договору купівлі-продажу спірна квартира [ADDRESS] , належала не позивачу [PERSON] , а була за договором купівлі-продажу від 19.08.2004 зареєстрована за її колишнім чоловіком [PERSON] . Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 24.10.2016, за клопотанням [PERSON] , накладено заборону відчуження квартири [ADDRESS] . Відповідно до частин 7 і 8 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. За вимогами ст.ст. 133, 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.При звернення до суду позивачем сплачено 1972 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial