Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до [PERSON], [PERSON], Шишацької селищної ради про визначення ідеальних часток у спільному сумісному майні у вигляді житлового будинку, визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що житловий будинок по вул. Новоселівка, 46 в с. Сагайдак Шишацького району станом на 01 липня 1990 року відносився до колгоспного двору членами якого були позивач [PERSON], батько позивача - [PERSON], мати позивача [PERSON], брат позивача [PERSON], дружина брата [PERSON], донька брата [PERSON], а отже будинок належав всім членам колгоспного двору в рівних частках по 1/6 частині. Після смерті брата, батька та матері позивач, як їх останній єдиний спадкоємець має право на 4/6 житлового будинку та вважає, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] втратили своє право на часту у спірному житловому будинку оскільки вчасно не звернулись до суду з вимогами про виділ частки в натурі. Зважаючи на відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок приватний нотаріус Шишацького районного нотаріального округу [PERSON] відмовила позивачу в видачі свідоцтва на вказане нерухоме майно. В звязку з вищевикладеним, посилаючись на норми ЦК та ЦПК України позивач звернувся за захистом своїх прав до суду та просив визначити розмір ідеальних часток у спільній сумісній власності у вигляді житлового будинку по вул. Новоселівка, 46 в с. Сагайдак Шишацького району Полтавської області за всіма колишніми членами колгоспного двору, а також визнати за позивачем право власності на вказаний будинок в цілому. Позивач в судове засідання не зявився. Особливою умовою угоди № 502 від 01 грудня 2016 року, укладеної між позивачем та адвокатом [PERSON] є участь представника у судових засіданнях без участі позивачів. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, надали письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність та визнання позовних вимог (а.с.34-35). Представник відповідача Шишацької селищної ради в судове засідання не зявився, на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, свою правову позицію щодо предмету спору не висловив, заперечень проти позову не надавав (а.с.41). Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності та взаємозвязку, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Згідно технічного паспорту ПП «Миргородське підприємство технічної інвентаризації та експертиз «Інвентаризатор» (інв. № 4352) від 05.02.2016 спірний житловий будинок розташований по вул. Радянська, 46 в с. Сагайдак Шишацького району Полтавської області та складається з житлового будинку 1981 року побудови з прибудовою 1991 року загальною площею 110,7 кв.м., жилою площею 59,2 кв.м. (літ. А-1, а, а1), літньої кухні (літ. Б, б), сараю (літ. В), гаражу (літ. - Г), вбиральні (літ. Д), погребу (літ. Е), колодязя (№ 1) (а.с.20-22). Відповідно до довідки Сагайдацького старостату Шишацької селищної ради від 09.09.2016 року № 1391 домоволодіння, яке розташовано по вул. Радянська, 46 згідно погосподарської книги № 7, особовий рахунок № 590, станом на 01.07.1990 року відносилось до колгоспного двору. Членами колгоспного двору на вказану дату є: голова двору [PERSON], [INFO], дружина [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], невістка - [PERSON], [INFO], онука [PERSON],[INFO] (а.с.12). Згідно ст. 5 ЦК України Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Враховуючи те, що згідно технічної документації спадковий житловий будинок та господарські приміщення побудовані в період з 1981 по 1991 рік, суд розглядаючи спірні правовідносини керується тими нормами права, які існували на час їх виникнення, зокрема положеннями ЦК УРСР. Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, вимог інших нормативних актів УРСР, що існували до його прийняття та введення в дію, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20 із змінами і доповненнями, щодо роз'яснення ст.ст. 17, 18 Закону України «Про власність» вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обовязок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що наявність відповідного запису у погосподарській книзі № 7, особовий рахунок № 590 Сагайдацької сільської ради Шишацького району Полтавської області (на той час) є належним документом, що підтверджує право спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по вул. Радянська, 46 у с. Сагайдак Шишацького району Полтавської області та який станом на 01.07.1990 відносився до колгоспного двору, наступних громадян: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. На період будівництва житлового будинку, яке здійснено в 1981 році, введення об'єкту до експлуатації потрібно не було, що підтверджено листом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.1999 року № 12/5-126, яким роз'яснюється процедура реєстрації об'єктів нерухомості збудованих до 05.08.1992 року. Будинок з моменту побудови і до цього часу знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер. Придатність будинку для проживання та належність його колишнім членам колгоспного двору ніким не оспорюєтся. Згідно ст. 112 ЦК УРСР майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). З врахуванням приписів ст. 112 ЦК УРСР 1963 року спірний житловий будинок належав членам колгоспного двору: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності, оскільки визначення частки кожного з них не проводилось. При цьому, в разі визначення частки співвласників даного будинку, кожен з них мав би право власності на 1/6 його частину. Виходячи з вищевикладеного, врахувавши рівність часток кожного з членів колгоспного двору, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог щодо визначення ідеальних часток кожного з членів колгоспного двору у спірному житловому будинку. 20 жовтня 1992 року помер [PERSON], актовий запис № 37 від 21.10.1992, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КЕ № 005276, виданим повторно 21 квітня 2005 року відділом РАЦС Шишацького РУЮ (а.с.16). Згідно довідки Сагайдацького старостату Шишацької селищної ради № 1405 від 12.09.2016 разом з ним на момент його смерті були постійно зареєстровані та проживали батько - [PERSON], мати [PERSON], брат [PERSON] (а.с.12). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 46256068 від 21.12.2016 спадкові справи після смерті [PERSON] не заводились, свідоцтва про право на спадщину його майна померлого не видавались (а.с.40). З наведених у позовній заяві пояснень позивача, а також факту спільного постійного проживання з померлим [PERSON] його батька [PERSON] та матері [PERSON] вбачається, що останні відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР прийняли спадщину, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном зокрема спільним будинком, речами домашнього вжитку та не заявивши відмову від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином частка [PERSON] та [PERSON] у спільному житловому будинку після смерті їх сина [PERSON] склала по 1/4 частині за кожною особою (1/6+(1/6 / 2)=3/12=1/4). 07 травня 1996 року помер [PERSON], актовий запис № 26 від 08.05.1996, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КЕ № 336058, виданим повторно 26 вересня 2016 року Шишацьким відділом РАЦС ГТУЮ у Полтавській області (а.с.15). Згідно довідки Сагайдацького старостату Шишацької селищної ради № 1406 від 12.09.2016 разом з ним на момент його смерті були постійно зареєстровані та проживали дружина [PERSON], син [PERSON] (а.с.9). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 46256029 від 21.12.2016 року спадкові справи після смерті [PERSON] не заводились, свідоцтва про право на спадщину його майна померлого не видавались (а.с.39). З наведених у позовній заяві пояснень позивача, а також факту спільного постійного проживання з померлим [PERSON] його дружини [PERSON] та брата [PERSON] вбачається, що останні відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР прийняли спадщину, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном зокрема спільним будинком, речами домашнього вжитку та не заявивши відмову від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином частка [PERSON] у спільному житловому будинку після смерті її сина [PERSON] та чоловіка [PERSON] склала 3/8 частини (1/4+(1/4 / 2), а частка позивача [PERSON] після смерті його батька [PERSON] склала 7/24 частин (1/6 + (1/4 / 2)= 1/6+1/8 = 4/24+3/24). В звязку з повторним одруженням 15 лютого 2000 року [PERSON] змінила прізвище на «Васильченко», яке зберігала за собою після розірвання другого шлюбу 22 жовтня 2004 року, що підтверджується відповідними свідоцтвами про одруження серії І-КЕ № 049173 від 15.02.2000 року та про розірвання шлюбу І-КЕ № 122721 від 22.10.2004 року (а.с.13). 09 серпня 2015 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-КE № 298217, виданим 11 серпня 2015 року Сагайдацькою сільською радою Шишацького району Полтавської області, актовий запис № 27 (а.с.14). Згідно довідки Сагайдацького старостату Шишацької селищної ради № 39 від 17.11.2015 разом з померлою постійно проживав без реєстрації її син [PERSON] (а.с.7). Померла залишила заповіт, посвідчений 28 січня 1997 року секретарем Сагайдацької сільської ради, згідно якого все своє майно заповідала [PERSON] (а.с.23). При дослідженні спадкової справи щодо майна померлої [PERSON] № 87/2015, яка перебуває на обліку та зберіганні у приватного нотаріуса Шишацького районного нотаріального округу [PERSON] встановлено, що позивач [PERSON] вчасно прийняв спадщину у відповідності до вимог ст. 1268 ЦК України. Інші спадкоємці, які мають право на спадщину або претендують на неї відсутні, а отже позивач є єдиним спадкоємцем померлої [PERSON] за заповітом (а.с.38). Постановою приватного нотаріуса Шишацького районного нотаріального округу [PERSON] від 19 жовтня 2016 року № 414/02-31 спадкоємцю [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину за заповітом на спадкове майно померлої [PERSON] у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований по вул. Новоселівка, 46 в с. Сагайдак Шишацького району Полтавської області в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане майно на імя померлої (а.с.26). Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Успадкувавши після смерті [PERSON] належну останній на день смерті 3/8 частини вищевказаного житлового будинку, спадкоємець [PERSON] позбавлений можливості оформити на своє імя належне йому як спадкоємцю майно та зареєструвати за собою право власності на нього через відсутність правовстановлюючих документів на імя спадкодавця на спірний житловий будинок, що є перешкодою для реалізації ним права власності на спадкове майно. Крім того згідно довідки Сагайдацького старостату Шишацької селищної ради від 29.11.2016 № 1956 [PERSON] та [PERSON] за період з 01.01.1991 по 05.03.1995 року вибули з домогосподарства [PERSON], що підтверджується записами у погосподарських книгах № 1 стор. 40 та № 13 стор. 25 (а.с.12, 17-18). Відповідно до розяснень наведених у постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20 із змінами і доповненнями розмір частки члена колгоспного двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Розгляд позову про право на майно колишнього колгоспного двору не залежить від вирішення питань землекористування. Згідно ст. 347 ЦПК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. Вибувши з спірного домогосподарства в період з 01.01.1991 по 05.03.1995 року, не заявивши до цього часу вимог про виділення частки у спільному майні у вигляді вищевказаного спадкового будинку, а також визнавши позовні вимоги відповідачі [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON] фактично відмовились від свого права власності на належні їх частки у спірному житловому будинку по вул. Радянська, 46 в с. Сагайдак Шишацького району Полтавської області, а враховуючи те, що право власності на вказаний будинок до теперішнього часу зареєстроване не було така відмова не підлягає внесенню до Державного реєстру майнових прав на нерухоме майно. Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою. Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно бути позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Одноосібним власником земельної ділянки площею 0,44га на якій знаходиться спірний житловий будинок є [PERSON], що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ № 032907 (а.с.19). Таким чином позивач [PERSON] є єдиним колишнім членом колгоспного двору, який в силу належної йому частки у спірному будинку та успадкованої ним частки після смерті матері [PERSON] правомірно претендує на вказаний будинок в цілому, а визнання за ним право власності на вказаний будинок не порушує нічиїх прав, свобод та законних інтересів. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи те, що згідно довідки Сагайдацького старостату Шишацької селищної ради від 16.12.2016 № 2064 вул. «Радянська» в с. Сагайдак, на якій знаходиться спірний житловий будинок, була перейменована на вул. «Новоселівка», суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення її нову назву.

Outcome: approved