Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Троїцького районного суду Луганської області з вказаною позовною заявою в обгунтування якої зазначив, що 30 квітня 2021 року [PERSON] отримав від нього грошові кошти у борг в розмірі 5000,00 доларів США, які зобов`язався повернути у строк до 30.05.2021. Крім цього, розпискою від 30.04.2021 було також змінено строк повернення частини грошових коштів, які були отримані 27.04.2021. відповідно до розписки від 27.04.2021 [PERSON] отримав від нього грошові кошти у борг в розмірі 342400,00 грн. та 42000,00 доларів США, які зобов`язався повернути у строк до 30.10.2021. Проте, розпискою від 30.04.2021 за згодою сторін було змінено строк повернення частини грошових коштів за позикою від 27.04.2021, а саме [PERSON] зобов`язався повернути у строк до 30.05.2021 грошові кошти у розмірі 20000,00 доларів США за позикою від 27.04.2021. Відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав в повному обсязі, грошові кошти не повернув у визначений строк, тобто не повернув 25000,00 доларів США до 30.05.2021. Всі неодноразові вимоги позивача до [PERSON] щодо повернення грошових коштів останній проігнорував та виконав зобов`язання в повному обсязі. Крім того, позивач зазначає, що [PERSON] перебуває вже протягом тривалого часу у шлюбі з [PERSON] , які проживають однією сім`єю та ведуть спільний побут. Зазначені грошові кошти [PERSON] брав у позивача в борг, про що [PERSON] знала, цих фактів не заперечувала та погоджувалася, що отримані грошові кошти у борг будуть йому повернуті. На підставі викладеного, просить стягнути солідарно з відповідачів суму боргу в розмірі 25000,00 доларів США та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 6748,92 грн. Ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 14 липня 2021 року дану цивільну справу прийнято до розгляду, призначено підготовче судове засідання та надано відповідача строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 07.09.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 07.09.2021, витребувано у Троїцького відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) копію свідоцтва про шлюб, або іншого документу, що підтверджує шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач та представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Крім боргу за договором позики та судових витрат у вигляді судового збору, просили також стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на правову допомогу. В судове засідання відповідачі не з`явились, про причину неявки суд не повідомили, про день, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. Заяви про розгляд справи без їх участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідачів також не надходило. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши позивача та представника позивача, перевіривши та дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, приходить до такого. Судом встановлено, що згідно розписки від 27.04.2021 відповідач [PERSON] 27 квітня 2021 року взяв в борг у позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 342400,00 грн. та 42000,00 доларів США, що еквівалентно 1176000,00 грн. на строк до 30.10.2021 (а.с.9). Крім того, згідно розписки від 30.04.2021 відповідач [PERSON] взяв в борг у позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 5000,00 доларів США, що еквівалентно 140000,00 грн. на строк до 30.05.2021. Зобов`язався повернути у вказаний строк: 5000,00 доларів США; 20000,00 доларів США в рахунок боргу по розписці від 27.04.2021 (а.с.8). Однак, кошти до теперішнього часу [PERSON] не повернуті, умови договору не виконані. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2\~ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 3 ст. 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ч. 1, ч. 4 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Судом встановлено, що 27.04.2021 [PERSON] склав розписку, за якою останній 27 квітня 2021 року взяв в борг у позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 342400,00 грн. та 42000,00 доларів США, що еквівалентно 1176000,00 грн. на строк до 30.10.2021. Крім цього, згідно розписки від 30.04.2021 відповідач [PERSON] взяв в борг у позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 5000,00 доларів США, що еквівалентно 140000,00 грн. на строк до 30.05.2021. Зобов`язався повернути у вказаний строк: 5000,00 доларів США; 20000,00 доларів США в рахунок боргу по розписці від 27.04.2021. Таким чином, розписки від 27.04.2021 та від 30.04.2021 підтверджують факт укладення між сторонами договору позики та отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів із зобов`язанням повернути їх. Свої зобов`язання по поверненню позики відповідач [PERSON] не виконав, про що свідчить наявність у позивача боргових документів - розписок відповідача від 27.04.2021 та від 30.04.2021. Відповідач [PERSON] не надав суду розписку позивача про одержання останнім виконання зобов`язання в повному обсязі або частково. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги до [PERSON] є обґрунтованими. В частині стягнення заборгованості за договором позики солідарно з відповідачів, суд зазначає таке. Статтею 60 СК України\~визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 3\~ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Приписи\~статті 65 СК України\~регулюють правовідносини щодо розпорядження майном, яке є спільною сумісною власністю подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір за своєю правовою природою є правочином щодо отримання у власність грошових коштів, а не правочином щодо розпорядження належним подружжю майном. Такий договір створює обов`язки для другого з подружжя лише у разі, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта\~статті 65 СК України). Для укладення договору позики (за яким позичальником виступає один\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~з подружжя) отримання згоди другого з подружжя не потрібне, оскільки цей правочин не стосується спільного майна подружжя, а той з подружжя, хто позичає кошти, не розпоряджається спільним майном подружжя, він стає учасником зобов`язальних правовідносин. Схожий за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~від 26 вересня 2018 року у справі № 713/285/2012, від 18 грудня 2018 року\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ у справі № 755/12668/16-ц, від 27 листопада 2019 року у справі № 133/3928/14-ц, від 24 березня 2020 року у справі № 521/20211/16-ц, від 28 квітня 2020 року\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ у справі № 522/16362/16-ц, від 09 червня 2020 року у справі № 522/20907/16-ц, від 12 червня 2020 року у справі № 333/324/18, від 05 листопада 2020 року\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ у справі № 619/761/18, від 16 березня 2021 року у справі № 133/2718/18. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. В обґрунтування своїх вимог, позивач вказував на ту обставину, що [PERSON] перебуває вже протягом тривалого часу у шлюбі з [PERSON] , які проживають однією сім`єю та ведуть спільний побут. Зазначені грошові кошти [PERSON] брав у позивача в борг, про що [PERSON] знала, цих фактів не заперечувала та погоджувалася, що отримані грошові кошти у борг будуть йому повернуті, то відповідальність за даними договорами має бути солідарною. Ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 07 вересня 2021 року витребувано від Троїцького відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) копію свідоцтва про шлюб, або іншого документу, що підтверджує шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На виконання вимог ухвали від 07.09.2021, Троїцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) надано суду копію актового запису про шлюб № 43 від 30.08.2014, згідно якого 30.08.2014 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. При цьому, судом не встановлено обставини надання відповідачем [PERSON] письмової згоди на укладення її чоловіком [PERSON] договорів позики від 27.04.2021 та від 30.04.2021 в інтересах сім`ї. Разом з тим, тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 18.07.2018 року №308/10837/15. Враховуючи те, що позивачем не доведено, що договір позики укладено відповідачем [PERSON] в інтересах сім`ї, та за відсутності письмової згоди його дружини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості з [PERSON] задоволенню не підлягають, скільки, обов`язок щодо повернення спірних коштів за умовами договору позики покладено на [PERSON] . Враховуючи наведенні обставини справи, а також той факт, що відповідачем [PERSON] не спростовано факт позики грошових коштів, позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача [PERSON] за договором позики в розмірі 25000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 15.06.2021 становить 674892 (шістсот сімдесят чотири тисячі вісімсот дев`яносто дві) грн. 50 коп., а в частині стягнення коштів з відповідача [PERSON] за договором позики, слід відмовити за недоведеністю використання даних коштів в інтересах сім`ї. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до\~ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 0.0.2161863162.1 від 15.06.2021 про сплату судового збору у сумі 6748,92 грн. (а.с. 1). Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 6748,92 грн. Щодо клопотання позивача про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає таке. Згідно\~ст.246 ЦПК України\~якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. Враховуючи вказані норми процесуального закону, суд вважає за необхідне для вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу призначити судове засідання на 23 вересня 2021 року, надавши позивачу триденний строк з дня ухвалення рішення, для подання доказів щодо розміру понесених позивачем судових витрат на правову допомогу.

Outcome: partial