Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, обґрунтовуючи який зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] Після його смерті залишилося спадкове майно - житловий будинок по [ADDRESS] та земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0999 га, яка також розташована по [ADDRESS].Будинок будувався [PERSON] замість старого будинку 1939 року забудови, який він отримав у спадщину від померлої [PERSON] Вказаний будинок [PERSON]будував на підставі отриманих ним на той час необхідних дозволів.Спадкодавець за життя не зміг оформити на правовстановлюючі документи на будинок через скрутне матеріальне становище та слабкий стан здоров'я. [PERSON] , будучи єдиним спадкоємцем першої черги за законом успадкувала від свого чоловіка все майно, окрім спірного будинку. Державний нотаріус відмовила у видачі Свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок у зв'язку з відсутністю у померлого чоловіка правовстановлюючого документа на нього.Позивач просить в судовому порядку визнати за нею право власності у порядку спадкування на спірний житловий будинок ,оскільки іншим чином захистити своє право не може. В судове засідання позивач та її представник не з'явились. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Представник відповідача, Обухівської міської ради Київської області, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду листа, в якому позов визнає, просить справу розглядати у його відсутність. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про його смерть серії [NUMBER] від 23 грудня 2014 року.(а.с.7). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Судом встановлено, що будинок та господарські споруди будувалися [PERSON]замість старого будинку 1939 року забудови, який він отримав у спадщину від померлої [PERSON], що підтверджується архівною довідкою Комунального підприємства Київської обласної ради «Західне бюро технічної інвентаризації» від 14.05.2015 року за №280, копією виписки з погосподарської книги(а.с.20,21). Як вбачається з архівної довідки від 14.05.2015 року №280, станом на 29.12.2012 року за адресою: [ADDRESS], на праві власності зареєстровано цілий житловий будинок за [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину виданого 03.09.1976 року за № 2348 Кагарлицькою нотаріальною конторою. Згідно Рішення Виконкому Обухівської селищної ради депутатів трудящих від 30.05.1977 року [PERSON] було дозволено переоформити технічну документацію на індивідуальне будівництво жилого будинку в [ADDRESS] із померлої [PERSON]на ділянці, виділеній під забудову 0,08 га всього наділено 0,15 га наказом директора радгоспу-комбінату імені ХХV з»їзду КПРС від 15.11.1976 року №14. Цим же рішенням зобов»язано [PERSON] після закінчення будівництва нового будинку, старий будинок негайно знести.(а.с.15). Згідно технічного паспорта вбачається, що спадковий будинок загальною площею 90 метрів квадратних та житловою площею73,9 метрів квадратних, а також господарські споруди було остаточно збудовано спадкодавцем у 1990 році, а як об'єкт будівництва його було взято на облік Фастівським МБТІ 15.04.1986 року.(а.с.22-27). Житловий будинок, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] згідно схеми земельної ділянки збудовано без порушень санітарних норм відносно межі земельної ділянки, що підтверджується довідкою виданою 02.10.2015 року № 497 Обухівським міжрайонним управлінням ГУ ДСЕС в Київській області Держсанепідемслужби України. Державний нотаріус Обухівської районної державної нотаріальної контори своїм листом від 26 серпня 2015 року № 1055/02-14 відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], оскільки спадкоємцем не надано необхідні правовстановлюючі документи на спадкове майно (а.с.12). Таким чином, судом достовірно встановлено, що позивач є належним спадкоємцем майна за законом після смерті свого чоловіка, [PERSON], померлого [INFO] і вчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується копією спадкової справи. Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Як видно із матеріалів справи, первинна реєстрація спадкового житлового будинку була проведена у відповідності із діючим на той час законодавством. Стаття 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин ), надає визначення термінів, які вживаються у цьому законі. Зокрема, в цій статті визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових права на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно із діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Згідно статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а згідно статті 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином з викладених вище обставин вбачається, що житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходяться за адресою [ADDRESS], є об'єктом спадкування та входить до спадкової маси. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Судом встановлено, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги за законом майна померлого [PERSON]. Спадкоємцями, згідно статті 1222 ЦК України, за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, такою є позивач по справі, в зв'язку з чим суд вважає, що вона є належними спадкоємцем на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], за законом після смерті свого чоловіка,[PERSON], а її звернення до суду є правомірним. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, право власності спадкоємця підлягає захисту у судовому порядку, шляхом його визнання у разі якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою на підставі ст. 392 ЦК України. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Частиною 2 цієї статті визначено способи захисту цивільного права, одним з яких є визнання права. Як вбачається зі змісту ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved