Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу до відповідачки [PERSON], вказавши в ньому, що 24.11.1991 року сторони уклали шлюб. Зазначає, що від шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають, спільне життя з відповідачкою не склалося, з листопада 2010 року між ними постійно виникали сварки, внаслідок того, що кожний з них має різні погляді на сімейне життя та ведення спільного господарства. Вказує, що відсутність між сторонами взаєморозуміння та спільної думки, щодо вирішення звичайних побутових питань спонукали до повного розриву відносин. Вважає, що подальше фактичне спільне проживання та збереження шлюбу є такими, що суперечать його інтересам. З лютого 2013 року подружні стосунки між ними припинені, спільного господарства не ведуть. На даний час між сторонами втрачено почуття кохання, взаєморозуміння та взаємоповаги, за таких обставин вважає, що їхня сім'я\~ існує формально. Зазначає, що збереження сім'ї є не можливим, на примирення не згідний, спір про майно відсутній,\~ а тому просить, розірвати шлюб між ним та відповідачкою. Позивач в судове засідання не з'явився, проте подав до суду нотаріально завірену заяву про підтримання позовних вимог та про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка повторно в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно, також про час та місце розгляду справи повідомлялася через розміщення оголошення на офіційному веб сайті судової влади України. Про причини своєї неявки суд не повідомила, заяв, клопотань та відзиву на позов суду не надала. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов\~ є обґрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії 1-МИ № 137400 від 13.01.2018 року сторони уклали шлюб зареєстрований 24.11.1991 року виконавчим комітетом Устянської сільської ради Борщівського району Тернопільської області,\~ актовий запис № 16. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 105 шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подальше збереження шлюбу порушує передбачене ст.56 Сімейного кодексу України право дружини та чоловіка на особисту свободу. Згідно ч.3, ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.1, ч.2 та ч.3 ст.55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Судом встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. Аналізуючи вищевикладене та з урахуванням обставин, передбачених ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, який не бажає подальшого перебування у шлюбі, а тому шлюб необхідно розірвати. На підставі п. 4 ч.2 ст.18, ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved