Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

позивач [PERSON], звернулась до суду з зазначеним позовом до відповідача і просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову посилається на те, що 17.09.2004 року вони з відповідачем уклали шлюб. Від шлюбу у них [INFO] року народився син [PERSON] 30 серпня 2010 року шлюб було розірвано та дитина залишилась проживати з позивачем. Рішенням Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 17.05.2013 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина, однак відповідач аліменти у визначеному розмірі не сплачує. На теперішній час позивач разом із сином переїхали у м. Краматорськ. З часу коли подружжя розпалось відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та догляду за дитиною, не цікавиться життям та здоров'ям сина, не виявляє бажання піклуватись про нього, не надає матеріальної допомоги на його утримання, свідомо нехтує своїми обов'язками. Просить задовольнити позовні вимоги. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві та просить їх задовольнити в повному обсязі. Представник органу опіки та піклування Краматорської міської ради в судове засідання не з'явився, проте надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно. Причину неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення справи від відповідача не надійшло. Відповідач не скористався правом, передбаченим ст.178 ЦПК України, відзив суду не надав. Враховуючи, що причина неявки відповідача є неповажною, відзив не надано, у справі є наявні дані про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України розглянути справу у заочному порядку у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача, яка не заперечувала проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню зважаючи на таке. Положеннями ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК), а ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Приписами пункту 1 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.97 року, яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. З урахуванням цих норм, позивач скористався своїм правом на звернення до суду. Судом встановлено, що сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ясинувата Ясинуватського міськрайонного управління юстиції Донецької області. В графі «Батьки» зазначені: батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с. 15). Між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, які регулюються (главою 13 сімейного кодексу України). Враховуючи характер спірних правовідносин, які склалися між сторонами судом застосовані нижчезазначені норми матеріального права. Приписами ст. 150 СК України встановлено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, а передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 4 статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог п. 2 частини 1 статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно із положеннями ст.165 СК України,з позовом про позбавлення батьківських прав до суду має право звернутись, зокрема, особа, в сім'ї якої проживає дитина. З роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до виписки з рішення Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 19 серпня 2010 року, шлюб зареєстрований 17.09.2004 року між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] актовий запис № 174 було розірвано (а.с. 16). На підставі рішення Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 17 травня 2013 року було видано виконавчий лист № 250/959/13-ц від 28 травня 2013 року про стягнення аліментів з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON], [INFO] на утримання сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 22.03.2013 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 17). Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 16.10.2014 року [PERSON], [INFO] фактично проживає разом з малолітнім [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18). Відповідно до довідки з Краматорської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3 від 23.05.2017 року № 90, [PERSON], який є батьком [PERSON], учня 5-Г класу не бере участі у вихованні і навчанні сина, батьківські збори не відвідує. Не сприяє наданню знань, не спілкується з дитиною в об'ємі, необхідному для всебічного розвитку сина. Не цікавиться результатами навчання та захопленнями сина (а.с. 19). Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 01.08.2018 року [PERSON] фактично проживає разом з малолітнім [PERSON], [INFO] за адресою: Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Двірцева, 61-6 (а.с. 21). Зазначене також підтверджується довідкою про склад сім'ї від 30.08.2018 року (а.с. 25). [PERSON] знаходиться на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради та отримувала державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям згідно ЗУ «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» з 01.08.2018 року по 31.01.2019 року. До складу сім'ї входить: [PERSON], [INFO] (а.с. 23). Як вбачається з довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Краматорської міської ради, [PERSON], [INFO] перебуває на «Д» обліку в зазначеному медичному закладі з наступними діагнозами: бронхіальна астма, хронічний гастрит, плоскостопість ІІ ступеня (а.с. 24). Відповідно до довідки з Краматорської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №8 від 16.11.2018 року № 482, [PERSON] навчається в Краматорській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №8 в 7-Б класі (а.с. 19). В судовому засіданні були допитані в якості свідків [PERSON], яка є матір'ю [PERSON] та [PERSON], яка дуже добре знайома з родиною [PERSON], свідки повідомили, що з 2010 року [PERSON] зовсім не бачиться з сином, не приймає участі в його житті, вихованні, аліменти не сплачує. Не турбується про стан його здоров'я, оскільки хлопчик хворіє та має фізичні вади, взагалі ухиляється від зустрічей з ним. Згідно статті 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, якою встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. В судовому засіданні в якості свідка був допитаний малолітній [PERSON], який зазначив, що його батько взагалі не бачиться з ним, не спілкується, школу не відвідує та не цікавиться його інтересами. Жодного разу після того як батько залишив сім'ю, він не вітав його зі святами, подарунки не привозив та не передавав. З висновку органу опіки та піклування Краматорської міської ради від 07.03.2019 року № 01-49/1384 вбачається, що орган опіки та піклування Краматорської міської ради вважає недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], стосовно сина, [PERSON], [INFO] (а.с. 60-61). Однак суд не погоджується з вищезазнаеченим висновком зважаючи на те, що органом опіки та піклування Краматорської міської ради не встановлено, що [PERSON] ухиляється від спілкування з сином, не приймає участі в його житті, вихованні, не сплачує аліменти. Незважаючи на стан здоров'я дитини ухиляється від надання допомоги дитині в лікуванні, що в цілому свідчить про недбале ставлення відповідача до виконання його батьківських обов'язків перед малолітнім сином. Окрім цього, судом встановлено, що при винесенні висновку, орган опіки та піклування не опитав дитину, не взяв до уваги думку та інтереси неповнолітнього [PERSON]. За ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII, ч. 7, 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно ч.1, 2 ст. 27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Зважаючи на викладене вище, суд не може ставити інтереси інших осіб вище за інтереси малолітньої дитини, тому надає останінм перевагу та пріорітетне значення, оскільки це є важливим елементом забезпечення захисту конституційних прав дитини та охоронюваних законом інтересів. Дотримуючись положень Конвенції про права дитини та враховуючи позицію національного законодавства України, з метою захисту конституційних прав та охоронюваних законом інтересів малолітнього [PERSON], [INFO], суд, не підтримує позицію, викладену у висновку органу опіки та піклування Краматорської міської ради від 07.03.2019 року № 01-49/1384 щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], стосовно сина, [PERSON], [INFO]. Приписами ст. 150 СК України встановлено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, а передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В судому засіданні встановлені докази винної поведінки відповідача, яка свідчить саме про безпідставне ухилення його від виконання своїх батьківських обов'язків. Своєю поведінкою відповідач не забезпечує своїй дитині рівня життя, необхідного для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Характер поведінки відповідача, його особистості та інші конкретні встановлені судом обставини вимагають позбавлення батьківських прав і не свідчать про наявність підстав збереження батьківських прав з відмовою в позові і попередженням відповідача про необхідність зміни його ставлення до виховання дитини, відсутні підстави для надання переваги інтересам відповідача, а не дитині, яка саме в цей час, з урахуванням віку, потребує захисту своїх прав. Головною метою позбавлення батьківських прав при вирішенні цієї справи, суд вважає захист саме інтересів дитини і стимулювання батька щодо належного виконання своїх обов'язків, оскільки позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція за протиправну винну поведінку. Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються на законі та доведені в судовому засіданні, тому підлягають задоволенню. При цьому, застосовуючи такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав, суд також враховує, що у разі зміни обставин, що стали підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав, він має право бути поновленим у батьківських правах відносно своєї дитини, відповідно до положень ст. 169 СК України.

Outcome: approved