Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1»про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що з 11 лютого 1998 року працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» та 28 жовтня 2019 рокунаказом №212-квід 29.10.2019 року його було звільнено згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України. У період роботи з січня 2019 року в порушення вимог закону заробітна плата відповідачем в повному обсязі та своєчасно не виплачувалась, а виплата належних позивачу при звільненні сум 28.10.2019 року власником здійснена не була. Заборгованість по заробітній платі в повному обсязі була перерахована [PERSON] лише 11 лютого 2020 року, а тому, у зв`язку із вказаною затримкою та відповідно до ст. 117 КЗпП України роботодавець зобов`язаний сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку, що виходячи з середньоденного розміру заробітної плати позивача - 591,55 гривень, становить 43781,90 гривень. Дії роботодавця щодо не проведення з позивачем розрахунків при звільненні поставили останнього у скрутне матеріальне становище, унеможливили його нормальне існування та членів його сім`ї, що мало наслідки виникнення тяжкого психологічного стану для нього як особи, що не в змозі забезпечити свою родину коштами для існування та зумовило необхідність шукати джерела доходу для забезпечення коштів для існування. Тому, [PERSON] незаконними діями відповідача була спричинена моральна шкода, оцінена у 5000,00 гривень. З огляду на викладене позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку у зв`язку із звільненням з роботи у розмірі 43781,90 гривень та 5000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] про місце, дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується довідкою про доставку СМС-повідомлення щодо документу «Судова повістка про виклик до суду» (а.с. 27). Від представника позивача на адресу суду надійшло письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримав та просив суд їх задовольнити (а.с. 44). Відповідач про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с 28). Від відповідача на адресу суду 21 квітня 2020 року надійшов відзив на позов, з порушенням строку для його надання визначеного ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 23 березня 2020 року, однак враховуючи введення карантину на території держави, суд вважає необхідним та доцільним прийняти відзив ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» до розгляду в межах даної цивільної справи. Згідно відзиву на позов відповідач підтверджує, що [PERSON] було звільнено з підприємства наказом №212-к від 29 жовтня 2019 року на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. Сума до сплати, яка належала позивачу на час звільнення становила 62059,45 гривень, яка була виплачена в повному обсязі згідно платіжних доручень №1747 від 01.11.2019 року, №145 від 13.11.2019 року, №188 від 23.12.2019 року, №2192 від 11.02.2020 року. У зв`язку з відсутністю у підприємства грошових коштів на виплату заробітної плати та введенням простою на підприємстві з грудня 2019 року, несплатою в повному обсязі з підприємством за поставлену вугільну продукцію з боку покупців, ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» не мало можливості розрахуватись з позивачем у строки визначені ст. 116 КЗпП. Тому, відповідач посилаючись на правовий висновок, викладений у постанові Великої палати Верховного суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, та заявляючи про не співмірність середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з заборгованістю перед позивачем, оскільки зазначена заборгованість відсутня, відповідач просить суд зменшити розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Окрім того, у відзиві відповідач просив суд справу розглянути без участі представника ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» (а.с. 30-31). Від відповідача не надходило клопотань про розгляд справи у поряду загального позовного провадження. Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, передбачених ч. ч. 5, 7 ст. 279 ЦПК України, від сторін не надходило. Суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, дослідивши які вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 11 лютого 1998 року працював на Державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» та був звільнений 28 жовтня 2019 року наказом № 212-к від 29.10.2019 року внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України (а.с. 6-7). Відповідно до листа Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» №144 від 22 січня 2020 року при звільненні [PERSON] нараховані грошові кошти на момент звільнення складали 77405,76 гривень, належна сума до сплати становила 62059,45 гривень. Невиплачена сума складає 51049,16 гривень. Середньоденна заробітна плата [PERSON] на день його звільнення складає 591,55 гривень (а.с. 8). Згідно листа Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» №120 від 20 січня 2020 року протягом тривалого часу на підприємстві спостерігається негативна тенденція щодо наявності та збільшення заборгованості із заробітної плати. Станом на 17 січня 2020 року заборгованість із заробітної плати з нарахуваннями становить 66112 тис.грн. Головною причиною виникнення заборгованості є несплата коштів за відвантажену вугільну продукцію, заборгованість підприємству за вугілля 255,6 млн.грн. Починаючи з грудня 2019 року підприємство було вимушено призупинити роботу з видобутку та відвантаження вугілля. Грошові кошти від реалізації вугільної продукції не надходять. Підприємство разом з профспілками вживає всіх заходів щодо відновлення розрахунків за відвантажене вугілля та поновлення його видобутку, а також докладе всіх можливих зусиль щодо погашення заборгованості із заробітної плати та виплати позивачу коштів, нарахованих при звільненні (а.с. 10). Згідно платіжних доручень №1747 від 01 листопада 2019 року, №145 від 13 листопада 2019 року, №188 від 23 грудня 2019 року, № 2192 від 11 лютого 2020 року та доданих до них реєстрів грошових виплат позивачу Державним підприємством «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» було сплачено грошові кошти у вигляді заробітної плати у сумах: 3281,29 гривень; 3379,39 гривень, 4349,61 гривень, 51049,16 гривень (а.с. 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41, 42). Відповідно до довідки №17 від 15 січня 2020 року, виданої Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Веста-Вугледар», [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] , разом з членами своєї сім`ї: дружиною - [PERSON] ; сином - [PERSON] ; сином - [PERSON] (а.с. 5). Так, в судовому засіданні встановлено, не оспорюється сторонами та у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, що [PERSON] дійсно працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» та був звільнений з підприємства 28 жовтня 2019 року на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. В день звільнення з останнім не було проведено повного розрахунку всіх належних йому сум, а остаточний розрахунок з позивачем було здійснено 11 лютого 2020 року. Середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 591,55 гривень, оскільки кожна зі сторін посилається на зазначені обставини як в досліджених письмових доказах, так і в наданих суду позові та відзиві на позов. При цьому, суд звертає увагу, що визначаючи суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні позивач виходив з розміру середньоденної заробітної плати - 591,65 гривень, хоча за текстом позовної заяви [PERSON] посилається та погоджується з розміром середньоденної заробітної плати, зазначеним у листі відповідача №144 від 22 січня 2020 року, у розмірі 591,55 гривень, а тому суд приходить до висновку, що при обчисленні розрахунку суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні позивачем була допущена описка у розмірі середньоденної заробітної плати. Згідно статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 рудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При визначенні середньої заробітної плати слід керуватися вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями) (далі - Порядок). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії. З п. 2 вказаного Порядку вбачається, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що середньоденний заробіток [PERSON] на день звільнення становить 591,55 гривень, що підтверджується листом Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» №144 від 22 січня 2020 року, не оспорюється сторонами та не підлягає доказуванню. Згідно з п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Таким чином, під час проведення розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки розрахунку при звільненні з використанням даних про середній заробіток позивача. Зі здійсненого позивачем розрахунку вбачається, що загальна сума стягнення середнього заробітку за весь час розрахунку у зв`язку із звільненням з роботи становить 43781,90 гривень, яку останній вираховував виходячи з 74 робочих днів за які має бути оплачений середній заробіток та середньоденного заробітку - 591,65 гривень, однак даний розрахунок містить арифметичні помилки та описку у розмірі середньоденної заробітної плати. Так, розмір компенсації середнього заробітку за період, коли з вини відповідача з позивачем не було здійснено розрахунок при звільненні, а саме, за період з 28 жовтня 2019 року по 11 лютого 2020 року, який підлягає відшкодуванню позивачеві Державним підприємством «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» становить 43183,15 гривень (73 робочих дні х 591,55 гривні = 43183,15 гривень). Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву зазначаючи про необхідність зменшення розміру середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у зв`язку з його не співмірністю з розміром невиплаченої при звільненні заробітної плати, посилається на висновки викладені у постанові Великої палати Верховного суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, яка визначає умови/підстави та обставини, які мають бути враховані судом при визначенні такої співмірності. Однак, у відзиві відповідач не зазначає, які обставини даної цивільної справи мають слугувати підставою для зменшення розміру вищезазначеної компенсації, а також не визначено до якої саме суми має бути зменшений її розмір. Окрім того, відповідач не заперечуючи проти факту наявності заборгованості перед [PERSON] з виплати заробітної плати та її розміру, не визначає, які саме заходи були вжиті підприємством для здійснення щонайшвидшої виплати звільненому працівникові належних йому сум та узгодження з останнім можливого часу/графіку проведення такої виплати. Більш того, суд вважає необхідним зауважити, що на час звернення [PERSON] до суду з даним позовом сума нарахованої та несплаченої відповідачем заробітної плати складала 51049,16 гривень, яка була сплачена за час розгляду справи, а тому, враховуючи, що розмір несплаченої заробітної плати є більшим ніж визначена вище сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд приходить до висновку, що при стягненні з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 43183,15 гривень буде в повній мірі дотримано балансу та принципу співмірності між розміром невиплаченої при звільненні заробітної плати та стягуваної з підприємства компенсації. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5000,00 гривень, суд виходить з наступного. Згідно статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Право на відшкодування моральної шкоди з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б останнього вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України. В судовому засіданні встановлено, що неправомірними діями відповідача, а саме порушенням термінів здійснення розрахунку при звільненні, порушено, гарантоване ст. 43 Конституції України, право [PERSON] на своєчасне одержання винагороди за працю, що призвело до моральних страждань позивача, який більше 21 року працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» та був вимушений звільнитись у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, що перешкоджало продовженню виконуваній роботі, а наслідком не виплати при звільненні всіх сум, що належали позивачу від підприємства, стала втрата [PERSON] нормальних життєвих зав`язків, погіршення його життєвих умов та матеріального становища, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя та пошуку джерел доходу для забезпечення власного утримання та утримання родини. Тому, суд, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, розглядаючи справу не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що з відповідача ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь [PERSON] в порядку відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню 5000,00 гривень, що буде цілком еквівалентним завданим моральним стражданням. Оскільки, відповідно до вимог статті 279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, тому, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: partial