Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача, покликаючись на те, що 24 лютого 2019 року о 21.00 год. по вул. Чорновола в м. Самбір Львівської області водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки Мазда323 здійснив наїзд на нього, в результаті чого позивач отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості з ознакою тривалого розладу здоров`я; його було доставлено у Самбірську ЦРЛ для надання першої медичної допомоги та надалі він перебував на лікуванні у КНП м. Львова, внаслідок отриманих травм йому було встановлено інвалідність ІІ групи. Водій не був притягнутий до кримінальної відповідальності у зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення та провадження у справі закрито; відносно [PERSON] було складено протокол про притягнення до адміністративного правопорушення за ч. 4 ст. 127 КУпАП за створення аварійної обстановки з боку пішохода на проїжджій частині, однак провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Так як цивільно-правова відповідальність водія була застрахована, позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування та повідомив, що від водія отримав 10000грн. на лікування, що документально підтверджено; страховою компанією було відшкодовано лише суму 52294,45грн., яка у неповному обсязі покриває понесену ним матеріальну та моральну шкоду; вважає таке рішення відповідача протиправним та просить у судовому порядку стягнути із нього 114016,44грн., з яких 68895,55грн. матеріальної шкоди, 2134,54грн. як відшкодування шкоди, заподіяної тимчасовою втратою працездатності; 37557грн. як відшкодування шкоди, заподіяної стійкою втратою працездатності, 5429,35грн. моральної (немайнової) шкоди; розподілити судові витрати і в тому числі присудити до стягнення 15000грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу. До суду надійшов відзив на позов представника відповідача адвоката Медвідь О.І., відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову, вважає, що\~\~позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі оскільки являються незаконними, безпідставними та необґрунтованими. Зазначає, що дійсно мала місце дорожньо-транспортна пригода, причиною якої стало те, що пішохід [PERSON] вийшов на проїжджу частину дороги на таку відстані, що водій був позбавлений можливості уникнути наїзду; таким чином кримінальне провадження за ознаками злочину передбаченого ч. 1\~ст. 286 КК України\~було закрито постановою слідчого у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, а тому вказані обставини свідчать про відсутність вини водія. Вказує, що навпаки причиною ДТП стала винна поведінка потерпілого, що згідно ст. 1193 ЦК України є підставою для зменшення розміру матеріальної та моральної шкоди; окрім того згідно положень ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо відповідальними за заподіяння шкоди є декілька осіб, то розмір страхового відшкодування за кожного з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди; просить відмовити в задоволенні позовних вимог, так половину від заявленої суми ними виплачено потерпілому, а своє зобов`язання по страховому відшкодуванню вони виконали. Представник позивача [PERSON] надав суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що цивільно-правова відповідальність водія застрахована у відповідача, котрий у разі настання страхового випадку зобов`язаний відшкодувати оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю та майну третьої особи, в межах страхових сум; з огляду на те, що [PERSON] було заподіяно шкоду внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, то в силу приписів ст. 1187 ЦК України у водія [PERSON] настала безвинна цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду; в матеріалах справи відсутні будь-які докази грубої необережності позивача, а тому підстави для зменшення розміру шкоди відсутні; щодо твердження відповідача того, що розмір заподіяної шкоди має бути поділений між відповідальними за це особами, то таке має місце у випадку завдання шкоди при взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки; щодо витрат на придбання набору інплантантів у сумі 18200грн. та 30000грн., відповідачем заперечується той факт, що оплата була проведена [PERSON] , так як платником вказана [PERSON] , то такі спростовуються тим, що позивач через свою фізичну неспроможність не міг пересуватися через отримані травми і від його імені оплату за придбання набору інплантантів за його кошти провела його сестра; у квитанції вказано платником [PERSON] , а тому вважає відзив на позов необґрунтованим та просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 23.12.2020 року представником відповідача адвокатом Шишлов О.С. подано до суду заперечення щодо відповіді на відзив, в якому зазначив, що страховою компанією потерпілому від ДТП було виплачено 52784,59грн. страхового відшкодування, що становить 50% від заявленої позивачем суми; таке рішення було прийнято, враховуючи винну поведінку самого потерпілого, оскільки той перебував у стані алкогольного сп`яніння та своїми діями спровокував аварійну ситуацію; вбачали в його діях грубу необережність, а тому прийняте ними рішення про зменшення страхового відшкодування вважають правомірним; просить у позові відмовити за безпідставністю вимог. У попередніх судових засіданнях представник позивача [PERSON] позов підтримала, наполягаючи на його задоволенні за обставин, викладених у зверненнях до суду; в останнє судове засідання не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи в її відсутності та просила позов задовольнити. Представник відповідачу в режимі відеозв`язку позов заперечив і пояснив, що позивачу частково було виплачено шкоду в розмірі 52294,45грн., крім того 10000грн. ним було отримано від самого водія на лікування, вказував на недоведеність позивачем витрат в сумі 48300грн. на придбання інплантантів, а тому враховуючи його вину в даній дорожньо-транспортній пригоді, вважає заявлені ним вимоги безпідставними, так як страхова компанія своє зобов`язання по виплаті страхового відшкодування виконала у повному обсязі; просив відмовити у задоволенні позовних вимог у тому числі через завищену позивачем заявлену суму на професійну правову допомогу, котру вважав неспівмірною. З`ясувавши обставини справи та заслухавши пояснення сторін, суд уважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав: Судом установлено, що 24 лютого 2019 року о 21.00год. водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки Мазда 323 по вул. Чорновола в м. Самбір Львівської області, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , котрого було госпіталізовано у Самбірську ЦРЛ. Згідно висновку експерта КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» №89/19 від 25.03.2019р. відомо, що [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди заподіяно тілесні ушкодження, що відносяться до середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я; довідкою КНП «8 міська клінічна лікарня м. Львова» від 01.08.2019р. підтверджено тимчасову втрату працездатності [PERSON] , 1989р.н. потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді. Із постанови про закриття кримінального провадження Самбірського відділу поліції ГУ НП у Львівській області від 20.06.2019р. вбачається, що кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12019140290000133 від 24.02.2019р., закрито у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого. 1 ст. 286 КК України. Відповідно до постанови судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23 серпня 2019 року, яка набрала законної сили встановлено, що 31липня 2019 року складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 127 КУпАП, згідно якого [PERSON] 24.02.2019р. о 21.00год. по вул. Чорновола, 96 в м. Самбір Львівської області порушив Правила дорожнього руху, а саме не переконався, що це буде безпечно для нього та інших учасників руху, раптово вийшов на проїзну частину дороги, внаслідок чого створив аварійну обстановку для автомобіля марки Мазда323, який був змушений застосувати екстрене гальмування та отримав механічні пошкодження; провадження в адміністративній справі закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Як убачається із матеріалів справи на момент вищевказаної ДТП транспортний засіб марки Мазда323 із державним номером [NUMBER] був застрахований згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ6708951, страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю становить 200000грн, франшиза 2000грн., страхувальник [PERSON] ; як установлено у судовому засіданні із пояснень представника відповідача, платіжного доручення №645070, №645156, №645019 від 24.02.2020р. та страхових актів №ARX2543468, №ARX2543477, №ARX2543480 від 21.02.2020р. АТ «Страхова компанія «АРКС» перерахувала в користь представника позивача [PERSON] страхове відшкодування в сумі 52294,45грн.; із заяви [PERSON] від 11.11.2019р. відомо, що він отримав 10000грн. на лікування від водія [PERSON] . Позивачем надано документально підтверджені витрати на лікування в сумі 79491,1грн., та проведено розрахунок шкоди, заподіяної тимчасовою втратою працездатності та стійкою втратою працездатності, що в сукупності становить 108587,09грн., з них 48300грн. на придбання набору інплантантів, за які згідно представлених квитанцій оплатила [PERSON] та 10000грн., котрі передав позивачу водій [PERSON] . Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до\~статті 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 5\~ст. 1187 ЦК України\~особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей\~1166,\~1187 ЦК України\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає в її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки; суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 05.12.2018 (справа 757/59802/16-ц), де вказано, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.\~\~\~\~\~\~\~\~ Разом із тим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається; до них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Доказів умислу потерпілого [PERSON] або непереборної сили матеріали справи не містять і під час провадження у справі таких даних не здобуто, - стороною відповідача такого суду не представлено; тобто, у водія забезпеченого транспортного засобу Мазда323 д.н.з. [NUMBER] [PERSON] настала безвинна відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Так як його цивільно-правова відповідальність застрахована, то в порядку передбаченому\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~відповідач зобов`язаний здійснити відшкодування шкоди позивачу. Посилання відповідача відзиві на позов по суті про те, що у діях водія [PERSON] відсутня вина у настанні дорожньо-транспортної пригоди є необґрунтованими, оскільки за вказаних вище обставин відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження №61-22598св18). Крім того позиція відповідача щодо виплати страхового відшкодування у сумі 50% від заявленої стороною позивача судом критично оцінено, оскільки не відповідає вимогам законодавства з огляду на наступне: Із змісту\~ст. 1188 ЦК України\~вбачається, що вказана норма підлягає до застосування у разі заподіяння шкоди\~\~внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. Згідно з частинами першою та другою\~ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Аналогічні положення містяться і в п. 36.3\~ст. 36 Закону України «Про обов`зкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», де вказано, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. З огляду на те, що позивачу заподіяно шкоду внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а не взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, то відповідальним за заподіяну шкоду є лише особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого; у даному випадку обов`язок відшкодування шкоди має лише водій транспортного засобу, відповідальність якого застрахована у відповідача. Згідно з частиною 2\~статті 1193 ЦК України\~якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, розмір відшкодування зменшується; питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою, у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Так, суд вважає твердження відповідача що груба необережність сприяла виникненню дорожньо-транспортної пригоди \~є лише його суб`єктивним припущенням і не підтверджено жодним належним та допустимим доказом. Із огляду на наведене, враховуючи встановлені судом обставини про те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди дійсно було завдано шкоду здоров`ю позивача [PERSON] і така шкода відшкодовується незалежно від вини водія [PERSON] , беручи до уваги що цивільно-правова відповідальність водія застрахована у ПАТ «Страхова компанія «АРКС», то така шкода має буди відшкодована страховиком у повному обсязі; одночасно суд не бере до уваги нібито понесені витрати [PERSON] на придбання набору інплантантів в сумі 48300грн., так як такі буди придбані за кошти [PERSON] , - у зв`язку із недоведеністю та відсутністю між тим причинно-наслідкового зв`язку, що слід було б підтвердити стороні позивача найімовірніше у медичний спосіб (експертним висновком), оскільки невідомо чи зазначене було придбаним з ціллю відновлення здоров`я саме позивача і через ДТП, у відповідний час, за необхідністю і скеруванням лікаря і, т.д. У тому числі представником [PERSON] [PERSON] у письмовій відповіді на відзив заявлено про залучення до участі в справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , однак з цього приводу не було постановлено жодних ухвал і, цього на переконання суду недостатньо для доказування виходячи із раніше наведеного. Крім того позивачем визнано і ніким не оспорювався факт отримання ним коштів від водія [PERSON] в сумі 10000грн. Таким чином суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача слід стягнути невиплачену суму страхового відшкодування матеріальної шкоди, що становить 21191,1гривень, що визнається стороною відповідача та виплачено половину із вказаної суми. Окрім стягнення майнової шкоди позивач просить стягнути в його користь 5429,35 гривень моральної шкоди, яка полягає у душевних та фізичних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із ушкодженням здоров`я. У силу ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Як слідує із роз`яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. №4 (із наступними змінами) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до положень ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодується потерпілому фізичній особі, яка зазнала ушкодження здоров`я внаслідок ДТП, моральна шкода у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Суд вважає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачеві [PERSON] заподіяна моральна шкода, оскільки через отримані травми позивач зазнав душевних страждань. Зазначене по суті позиції також визнається стороною відповідача і позивачу сплачено половину спірної суми. Щодо вимоги про стягнення судових витрат суд зазначає наступне: Згідно з ч. ч. 1 і 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови у задоволенні позову - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до\~ст. 133 ЦПК України\~до судових витрат відносяться витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать зокрема і витрати на професійну правничу допомогу адвоката; частиною 2 ст. 137 ЦПК України\~встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами; розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами; при цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Як роз`яснено в п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 №10, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені; до складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами. Зважаючи на ту обставину, що позивачем підтверджено належними доказами понесення витрат на правничу допомогу в заявленому в позові розмірі 15000грн., а саме суду представлено договір про надання правової допомоги від 18.03.2020р., акт наданих послуг та платіжні доручення, - тому вимога сторони позивача про стягнення витрат на правову допомогу підлягають задоволенню. У свою чергу твердження адвоката сторони відповідача, що ці витрати є надмірно завищеними не можуть братись судом до уваги як такі, що у жодний спосіб неаргументовані, непідтверджені та необґрунтовані; а за основне представником відповідача не доведено нічим не співмірності цих витрат як стороною, яка заявляє про зменшення витрат на оплату правничої допомоги іншого адвоката Мелеха Д.О. чи [PERSON] , котра неодноразово безпосередньо була присутня в судових засіданнях. Тому, враховуючи раніше наведене, суд прийшов до такого вирішення спору виходячи із засад змагальності щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства, аналізуючи пояснення сторін, подані ними суду матеріали; главою 5 Цивільного-процесуального Закону регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обов`язок доказування і подання доказів. Ураховуючи все у сукупності із поясненнями представниками сторін, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити частково та стягнути із приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» в користь [PERSON] кошти на відшкодування матеріальної шкоди; на відшкодування шкоди, заподіяної тимчасовою втратою працездатності; на відшкодування шкоди, заподіяної стійкою втратою працездатності та моральну (немайнову) шкоду; спірну суму витрат на правничу професійну допомогу. А з урахуванням питання задоволення позову з відповідача на користь держави повинно бути стягнуто в законний спосіб судовий збір у розмірі 908грн., що підлягав би сплаті при зверненні позивача до місцевого суду.

Outcome: partial