Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Шишацької РДА, про розірвання шлюбу укладеного між сторонами та усунення перешкод у спілкуванні батька з дитиною шляхом визначення судом часу та місця для такого спілкування, встановлення заборони для перешкоджання спілкуванню з боку інших осіб. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 01 червня 2011 року перебуває у шлюбі з відповідачем [PERSON], від шлюбу вони мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Через різницю у поглядах на шлюб та сім'ю, постійні сварки подружжя разом не проживає. Неповнолітній син на даний час проживає разом з матір'ю, але остання та члени її сім'ї перешкоджають позивачу у здійсненні виховання дитини та у спілкуванні з нею, що стало підставою для звернення позивача до суду. До початку розгляду справи по суті відповідачем за первісним позовом [PERSON] подано зустрічний позов до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], який проживає разом з нею в зв'язку з відсутністю домовленості між батьками про спільне утримання дитини. В судовому засіданні позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] свої вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Зустрічний позов визнав частково не погоджуючись з розміром аліментів, які на його думку повинні становити 1/4 частину його доходів. Надав пояснення аналогічні викладені ним у позовній заяві. Додатково повідомив, що збереження сім'ї вважає неможливим, шлюб розриває вперше, матеріальних претензій до дружини не має, не заперечує щодо проживання сина разом з нею, за умови того, що остання не перешкоджатиме його побаченням з дитиною у встановлений судом час. Враховуючи те, що рівень його заробітної плати становить близько 1500 грн. на місяць вважає, що розмір аліментів необхідно зменшити до 1/4 частини його доходу. Також зазначив, що він та його батьки будуть надавати посильну фінансову допомогу на утримання дитини та інші витрати пов'язані з нею. Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] первісний позов визнала в повному обсязі. Не заперечувала проти розірванню шлюбу та встановлення судом режиму побачення батька з дитиною, яка після розірвання шлюбу проживатиме разом з нею, як це зазначено у позивачем у позовній заяві. Зазначила, що ні вона, ні її родичі не перешкоджатимуть спілкуванню батька з дитиною у цей час. Натомість зазначила, що за спільною домовленістю з батьком дитини можливе корегування часу у який батько буде спілкуватись з дитиною. Збереження сім'ї вважає неможливим, має матеріальні претензії до чоловіка з приводу спільного майна, остаточної домовленості про поділ якого між ними не досягнуто. Зустрічний позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити, зазначила, що дитина потребує матеріальної підтримки з боку обох з батьків, домовленість між сторонами про утримання дитини не досягнута. Вона працює на посаді викладача ПТУ № 56 (с. Яреськи Шишацького району), рівень її заробітної плати становить близько 1800 грн. на місяць. Яку заробітну плату отримує її чоловік їй не відомо. Представник третьої особи Величко В.В. надала письмове клопотання про розгляд справи у її відсутність, у вирішенні спору поклалась на розсуд суду. Надала висновок органу опіки та піклування про наявність у сторін умов для виховання неповнолітньої дитини. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши в судовому засіданні наявні докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні юридичні факти та супроводжуючі їх правовідносини. 01 червня 2011 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим у день укладення шлюбу Центральним відділом ДРАЦС Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 2216 (а.с.14). Від шлюбу сторони мають спільного сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом ДРАЦС Шишацького РУЮ Полтавської області, актовий запис № 68 (а.с.7). Як вбачається з пояснень сторін шлюб вони розривають вперше, проти розірвання шлюбу не заперечують, збереження шлюбу вважають не можливим, причиною розірвання шлюбу є втрата взаємоповаги та довіри, різні погляди на шлюб та сім'ю. На протязі останніх 3-х місяців подружжя проживає окремо один від одного, спільне домашнє господарства сторони не ведуть, а отже шлюб має формальний характер. Подальше місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON], 2011 р.н. за спільною домовленістю між сторонами визначено разом з матір'ю. [PERSON] має матеріальні претензії до чоловіка [PERSON] з приводу поділу спільного майна подружжя. Позовні вимоги в цій частині нею не заявлялись, а отже відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України вказане питання судом не розглядається. [PERSON] роз'яснені право на звернення до суду з даного приводу в іншому судовому провадженні, а також строки позовної давності для даного виду правовідносин. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За змістом ст. ст. 54, 55 СК України базовою засадою побудови сімейних відносин є рівність чоловіка і жінки, взаємні почуття любові і поваги, взаємодопомоги і підтримки. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що подальше спільне життя подружжя неможливе, оскільки це суперечило б волі та інтересам кожного з них, суд приходить до висновку про необхідність задоволення первісного позову в частині розірвання шлюбу. На прохання [PERSON] відповідно до вимог ст. 113 СК України, суд вважає необхідним залишити за нею після розірвання шлюбу прізвище «[PERSON]». З приводу встановлення режиму побачення батька з дитиною та усунення перешкод для їх спілкування суд встановив наступне. Так, у позовній заяві та у своїх поясненнях позивач за первісним позовом [PERSON] зазначив, що відповідач [PERSON] та члени її родини, з якими вона спільно проживає перешкоджають йому виховувати сина та спілкуватись з ним, відмовляючи у зустрічах з сином, налаштовуючи останнього проти батька, висловлюючи образи у бік батька в присутності сина. Відповідач за первісним позовом [PERSON] частково погодилась з вказаними твердженнями, обіцяла в подальшому таких фактів не допускати. На вимогу суду, відповідно до приписів ст. 19 СК України органом опіки та піклування Шишацького району в особі служби у справах дітей Шишацької РДА проведено вивчення житлових умов кожного з батьків, яки згідно складених за результатами обстеження актів (а.с.24) є задовільними. Згідно висновку органу опіки та піклування від 23.12.2014 № 2718/01-25 кожен з батьків створив належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини (а.с.25-26). Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно ст. 152 цього Кодексу мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України визначено порядок вирішення батьками питань щодо виховання дитини Так, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до п.п. 1-2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Враховуючи вищевикладене та відсутність остаточної домовленості між батьками про порядок виховання та спілкування батька з дитиною, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині визначення способу участі батька у вихованні дитини, яка проживає разом з матір'ю, шляхом систематичних побачень у зазначені у позовній заяві дні та періоди часу, а також можливості спільного відпочинку батька з дитиною на території України на протязі 14 календарних днів на рік безперервно. В той же час суд не вважає можливим задоволення позовних вимог про встановлення судом заборони відповідачу [PERSON] та будь-яким іншим особам перешкоджати позивачу [PERSON] зустрічатись та спілкуватись з сином у встановлений рішенням суду час, виходячи з наступного. Так, згідно вимог ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України, а отже сам факт ухвалення судом рішення про встановлення режиму та способу побачення батька з дитиною, яка проживає разом з матір'ю передбачає обов'язок дотримання вказаного рішення суду особами, яким воно адресоване. Частиною 2 ст. 18 СК України визначено вичерпний перелік способів захисту сімейних прав, які застосовуються судом. У вказаному переліку відсутні повноваження суду на встановлення заборони для осіб на вчинення будь-яких дій у майбутньому. Натомість у п.4 ч.2 вказаної статті судам надається право припиняти дії, які порушують сімейні права. Вказане право суду деталізоване у ч. 4 ст. 159 СК України, згідно приписів якої у разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Таким чином, суд при розгляді спірних сімейних правовідносин позбавлений права заборони певних протиправних дій, що можуть порушити такі правовідносини у майбутньому, натомість наділений правом на припинення вказаних дій в разі їх безпосереднього вчинення. Крім того суд в силу особливості норм цивільно-процесуального судочинства не може заборонити вчинення певних дій необмеженому колу осіб, які не є сторонами у справі, як того вимагає позивач. З приводу задоволення зустрічного позову суд дійшов наступного висновку. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч.2 ст.182 СК України. Як встановлено судом та не заперечується сторонами, вони працюють та мають джерело доходу, інших дітей чи непрацездатних членів сім'ї не мають, стан здоров'я дитини задовільний, скарг на стан свого здоров'я сторони також не висловлювали. Остаточної домовленості між батьками дитини про порядок її утримання не досягнуто. Враховуючи те, що спільна неповнолітня дитина подружжя, яка після розірвання шлюбу буде проживати разом з матір'ю, в силу свого віку, стану здоров'я та розвитку потребує належного утримання від обох батьків, та зважаючи на розмір заробітної плати батька дитини [PERSON], яка не перевищує 1500 грн. на місяць та наявність стабільного джерела доходу у матері дитини, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення зустрічного позову та вважає необхідним щомісячне стягнення аліментів з батька дитини, зменшивши їх розмір до 1/4 частини всіх видів його доходу.

Outcome: partial