Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду. Позовні вимоги обґрунтовував наступним. 13.02.2015 року Згурівським районним судом Київської області було винесено вирок, яким суд визнав позивача винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13.05.2015 року вирок Згурівського районного суду було скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Вироком Яготинського районного суду Київської області від 28 серпня 2017 року позивача було виправдано. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 07.12.2017 року та постановою Верховного Суду від 21 травня 2019 року вирок Яготинського районного суду залишено без змін. З вищевказаного вбачається, що позивач [PERSON] внаслідок необґрунтованого обвинувачення та засудження у вчиненні злочину протягом 4 років (48 місяців), а саме з 26 листопада 2013 року (день вручення підозри) по 07 грудня 2017 року (день винесення ухвали Апеляційним судом), зазнав незаконного кримінального переслідування, чим йому було завдано душевних страждань. Позивач протягом зазначеного строку не мав можливості вести звичайний спосіб життя. Так, він зазнав негативного впливу та був змушений пристосовуватись до несприятливих умов. У нього погіршились відносини з оточуючими, він повинен був виправдовуватись, що принижувало його честь та гідність. Тривала нервова напруга призвела до негативних змін у його здоров`ї: швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, образливість, чутливість, замикання в собі, фіксованість на негативних переживаннях, невпевненість у собі. Оскільки ним було виплачено значні кошти на користь потерпілих, він був змушений відмовитись від подальшого навчання. Втративши основний рід діяльності та не отримавши вищу освіту, позивач залишається у невизначеному стані щодо своєї долі. Згурівським районним судом позивач був засуджений до найсуворішого виду покарання позбавлення волі реально. Протягом трьох місяців позивач постійно мав негативні думки щодо можливого свого перебування в місцях позбавлення волі. Оскільки позивач незаконно перебував під слідством та судом за підозрою та звинуваченням у вчиненні злочину, що встановлено виправдувальним вироком суду, позивач має право на відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органами дізнання, слідства та прокуратури. Розмір спричиненої моральної шкоди позивач оцінює в розмір 480000,00 грн. Також позивачем було заподіяно майнову шкоду у вигляді витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні в розмір 60000,00 грн. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд стягнути з Державної казначейської служби України моральну та майнову шкоду у визначених розмірах. Ухвалою від 02.10.2020 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Згідно ухвали суду від 03.12.2020 року залучено до участі у справі Київську обласну прокуратуру як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Державної казначейської служби. 23.12.2020 року третьою особою Київською обласною прокуратурою до суду подано пояснення щодо позовної заяви, в якому прокуратура заперечувала щодо задоволення позову із наступних підстав. Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди і умовою цивільно-правової відповідальності. Сума присудженого відшкодування не має бути джерелом незаконного збагачення. Водночас для настання відповідальності за таку шкоду вимагається встановлення складу правопорушення, обов`язковими елементами якого є три складові: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач не надав жодних аргументованих доводів на підтвердження того, що діями органів прокуратури останньому було завдано фізичного та психічного впливу в ході досудового розслідування кримінального провадження, що вказувало б на спричинення позивачу моральних страждань, настання інших негативних подій та явищ, переживань тощо. Також зазначене не підтверджується жодним судовим рішенням щодо визнання незаконними дій та рішень органів прокуратури. Також прокуратура вважає необґрунтованою вимогу про стягнення матеріальної шкоди у вигляді витрат на правову допомогу. На підтвердження здійснених витрат позивач надає копію квитанцію до прибуткового касового ордеру. Водночас будь-яка ідентифікація виду правової допомоги, питань, яких вона стосувалась, чи будь-яка інша інформація про перелік наданих послуг відсутня. Будь-яких інших доказів щодо стягнення витрат на правову допомогу позивачем не надано. Ухвалою суду від 13.01.2021 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання з`явились представник позивача та прокурор. В судове засідання представник відповідача Державної казначейської служби України не з`явився. Про час, дату та місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином. Попередньо Державною казначейською службою України до суду направлялось клопотання, в якому Державна казначейська служба України позиціонувала себе як неналежного відповідача у справі. Суд визнав можливим розглядати справи за даної явки учасників справи. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - Вак В.І. позовні вимоги підтримав, посилаючи на обставини викладені у позовній заяві. Прокурор Худякова М.Ю. проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на обґрунтування, викладене у письмовому поясненні третьої особи. Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, суд прийшов до наступного висновку. Дослідивши письмові доказі по справі судом встановлено, що Вироком Згурівського районного суду Київської області від 13.02.2015 року позивача [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки (копія вироку - а.с.20-26). Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13.05.2015 року вирок Згурівського районного суду Київської області від 13.02.2015 року було скасовано та призначено у кримінальному провадженні новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання (копія ухвали - а.с.27-28). Вироком Яготинського районного суду Київської області від 28.08.2017 року позивача [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за відсутністю в його діях складу злочину та виправдано (а.с.10-14). Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 07.12.2017 року вирок Яготинського районного суду Київської області від 28.08.2017 року залишено без змін (копія ухвали - а.с.16-19). Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, якщо шкоду завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування, як запобіжного заходу, тримання під вартою. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, відшкодовується Державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду; право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду виникає у разі закриття кримінальної справи органом попереднього (досудового) слідства. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до п. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Дослідивши докази по справі, суд дійшов обґрунтовано висновку, що оскільки позивача [PERSON] було визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за відсутністю в його діях складу злочину та виправдано, то наявні правові підстави для відшкодування йому моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства і прокуратури. Положеннями ст. 4 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів досудового розслідування, прокуратури, суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок, бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі мінімальної заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Зроблені судом висновки відповідають правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 29 травня 2019 року у справі № 522/1021/16-ц. Разом з тим, відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне, за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого, спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода, завдана органами досудового слідства і прокуратури є підставою для покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, а тому підлягають стягненню кошти на відшкодування моральної шкоди з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на підставі статей 1174, 1176 ЦК України. Аналогічні правові позиції містяться в Постановах Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі № 415/4240/16-ц, від 04 березня 2020 року у справі № 686/23731/15-ц. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», у 2021 році встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 6000 гривень Таким чином, мінімальний розмір відшкодування позивачу [PERSON] моральної шкоди за 48 місяців перебування під слідством чи судом, відповідно до вимог ст. 13 Закону становить 288000 грн 00 коп. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV (Станков) v. BULGARIA (Болгарії) § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Згідно ч. 2 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Визначений законом розмір є мінімальним, а тому суд, виходячи із обставин даної справи, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди, спричиненої [PERSON] , виходячи із засад верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Позивачу [PERSON] були спричинені моральні страждання, враховуючи глибину його фізичних та душевних страждань, суд вважає, що позивачу була спричинена моральна шкода у розмірі 300000,00 грн, та саме в такому розмір вона підлягає стягненню з державного бюджету на користь позивача. Розмір моральної шкоди 480000,00 грн, що визначений позивачем суд вважає необґрунтованим та такими, що не відповідає принципу співмірності сатисфакції. Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. З огляду на викладене, суд вважає за можливе зобов`язати Державну казначейську службу України виплатити з рахунку державного бюджету позивачу в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 300000,00 грн. В частині стягнення на користь позивача майнової шкоди, а саме здійснених ним витрат на послуги захисника Вака В.І. в розмірі 60000,00 грн, суд не знаходить підстав для задоволення даної вимоги, виходячи з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. На підтвердження понесених витрат позивачем надано копію квитанції до прибуткового касового ордера № 243 від 23 червня 2013 року, згідно якої вбачається, що від [PERSON] прийнято кошти в розмірі 60000,00 грн на оплату послуг за надання правової допомоги адвоката Вака В.І. (а.с.29). Доказів того, що саме адвокат Вак В.І. надавав правову допомогу [PERSON] в межах кримінального провадження за його обвинуваченням суду не надано. Підтвердження повноважень захисника суду не надані. В позовній заяві позивач зазначав, що договір між ним та адвокатом перебуває в матеріалах кримінального провадження, яке він в подальшому буде просити витребувати з Яготинського районного суду Київської області, проте відповідного клопотання не заявив. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, лише в частині моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: partial