Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] боргу за договором позики від 04 вересня 2017 року у сумі 557 708,00 грн., 119 807,10 грн. - 24% річних за користування коштами відповідно до умов договору, 16 227,01 грн. - 3% річних та інфляційні збитки у розмірі 53 372,66 грн., а всього 747 114,77 грн. Мотивуючи вимоги тим, що 04 вересня 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 20 000,00 доларів США та зобов`язувався повернути борг у строк до 31 жовтня 2017 року за офіційним курсом гривні до долару США, встановленим НБУ на день повернення, про що власноруч написав розписку. Пунктом 2 Договору передбачено, що відсоткова ставка по сумі позики встановлюється у розмірі 24% річних. Станом на 31 жовтня 2017 року відповідач не повернув надані відповідно до розписки кошти. За офіційним курсом Національного банку України станом на 24 серпня 2018 року 20 000,00 доларів США становить 557 708,00 грн. За невиконання відповідачем грошових зобов`язань позивачем здійснено розрахунок 24 % річних відповідно до умов договору за період прострочення з 05.09.2017 р. по 24.08.2018 р. який складає 119 807,10 грн., розрахунок інфляційних витрат за період прострочення з 05.09.2017 р. по 24.08.2018 р. який складає 53 372,66 грн., 3% річних за період прострочення з 05.09.2017 р. по 24.08.2018 р. який складає 16 227,01 грн. Оскільки досудове врегулювання спору виявилось не можливим, позивач просить суд про задоволення позову. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. 04 жовтня 2018 року Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено. Відповідно до протоколу повторного розподілу справ автоматизованою системою документообігу в суді від 23.01.2019 року, вказана цивільна справа розподілена судді Шкірай М.І. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23 січня 2019 року означену цивільну справу прийнято до провадження. Розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження. Справу призначено до підготовчого засідання. Судом встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали для подачі відзиву відповідачем. У встановлений судом строк відповідач відзив не подав. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17 вересня 2019 року було закінчено підготовче судове засідання і призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися. Надали до суду заяву з якої вбачається, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд задовольнити позов з підстав, викладених в позовній заяві, розгляд справи проводити без їх участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, правом подання відзиву не скористався, інших заяв, клопотань, суду не надав. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаного, суд прийшов до висновку про можливість проведення заочного розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України визначено способи порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що 4 вересня 2017 року між [PERSON] (далі позикодавець) та [PERSON] ( позичальник) був укладений договір позики, згідно умов якого позичальник позичає у позикодавця гроші у еквіваленті 20 000,00 доларів США. Відсоткова ставка по сумі позики встановлюється у розмірі 24% річних. Термін позики складає 2 місяці. Днем повернення суми позики є 31 жовтня 2017 р. Позичальник зобов`язується повернути суму позики за офіційним курсом гривні до долару США, встановленим НБУ на день фактичної передачі (повернення) суми позики. На підтвердження отримання коштів [PERSON] власноруч написав розписку. Свої зобов`язання позикодавець виконав повністю, передавши позичальникові гроші у розмірі, передбаченому договором на момент його оформлення та підписання. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст. 1047 ЦК України підтвердженням укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Договором позики від 04 вересня 2017 року встановлена відсоткова ставка по сумі позики у розмірі 24% річних. А відтак суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог в цій частині. Відповідно до наданого позивача розрахунку сума 24% річних відповідно до умов договору за період з 05.09.2017 року по 24.08.2018 року складає 119 807,10 грн. ( 514 708,00 х 24% : 100% : 366 дня х 354 днів). Щодо стягнення з відповідача на користь позивача індексу інфляції, то суд вважає, що в цій частині позовних вимог слід відмовити, оскільки не підлягають застосуванню до грошових зобов`язань отриманих в іноземній валюті, у даному випадку - грошовій одиниці долар США, положення закону ст. 625 ЦК України, в частині нарахування індексу інфляції, оскільки останній регулює порядок сплати боргу, визначеному у гривнях. Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 27.01.2016 року у справі № 6-771цс15. Згідно із ст.ст. 12,81 ЦПК України, саме на сторони покладено обов`язок по доведенню тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як зазначає Верховний Суд України у постановах від 18.03.2013 року № 6-63цс13 та від 11.11.2015 року справа № 6-1967цс15, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. За правилами ч. 1 ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. За положенням ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. А відтак, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума коштів за договором позики від 04 вересня 2017 року у розмірі 557 708,00 грн.,що еквівалентно 20 000,00 доларам США, у гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 24 серпня 2018 року, 24 % річних за умовами договору у сумі 119 807,10 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого позивачем судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 7 471,15 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial