Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовною заявою ( уточнена 22.09.2017 року) до [PERSON] щодо стягнення 546420,00 грн. за договором позики оформленого у вигляді боргової розписки від 19.02.2014 року та витрат на правову допомогу у вигляді 50000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до боргової розписки від 19.02.2014 року відповідач отримав гроші, які не повернув. Направлена вимога на адресу відповідача щодо повернення боргу залишилась без відповіді та задоволення. У звязку із підготовкою позовної заяви позивач скористався правовою допомогою за яку сплатив 50000,00 грн. Разом з позовною заявою позивач надав заяву про забезпечення позову шляхом накладання арешту на все рухоме та нерухоме майно відповідача, в тому числі на квартиру № 133 у м. Харкові по пр. Московському 64-а, яка належить останньму на праві власності. Ухвалою Червонозаводського районного суду від 25.07.2017 року заву про забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на квартиру № 133 у м. Харкові по пр. Московському 64-а., в інший частині відмовлено. Представник позивача у призначене судове засідання не зявився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, проти розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечував, просив залучити до матеріалів справи оригінал розписки від 19.02.2014 року та оригінали вимоги про повернення боргу від 10.06.2017 року та від 16.06.2017 року. Відповідач [PERSON] у призначене судове засідання не зявився, на адресу зазначену у позовній заяві та відповідно до довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України неодноразово були направлені судові повістки, які повертались на адресу суду з позначкою « за закінченням терміну зберігання». За таких обставин, суд вважає за можливе, з метою дотримання розумних строків розгляду справи (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року), розглянути справу за наявними в матеріалах справи доказами в порядку заочного провадження. Суд дослідивши матеріали справи встановив наступне. Відповідно до оригіналу боргової розписки від 19.02.2014 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] гроші у сумі 21000,00 дол США. Вищезазначена розписка містить підпис [PERSON] із зазначенням паспортних даних останнього. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа. До такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 11 листопада 2015 року №6-1967цс15. Враховуючи те, що боргова розписка від 19.02.2014 року містить ПІБ, паспортні данні боржника, містить посилання на « взяв в борг» та дату отримання коштів, суд приходить до висновку що між позивачем та відповідачем виник спір щодо виконання договору позики. Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до чч.1 та 2 ст.207 ЦК правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно з\~ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться. З матеріалів справи вбачається про направлення позивачем на адресу відповідача вимоги від 16.06.2017 року щодо повернення майна (опис вкладення до цінного листа від 16.06.2017 року ), яка залишена без відповіді та задоволення. Разом з тим, суд не приймає до уваги вимогу про повернення майна від 10.06.2017 року, оскільки вимога направлена ні на адресу відповідача. Судом встановлено, що позичальник не виконав свої зобовязання щодо повернення суми позики після отримання вимоги від 16.06.2017 року, доказів повернення позики позичальнику не надав. Враховуючи те, що позичальник не виконав свої зобовязання щодо повернення суми позики у строк та в порядку, що передбачені договором та нормами ЦК України суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошові кошти у сумі 546\~420,00 грн. Щодо позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача 50000,00 грн у якості понесених витрат на правову допомогу судом встановлено наступне. Частиною 1 статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 3 вищезазначеної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З матеріалів справи лише вбачається не підписаний зі сторони позивача договір про надання правової допомоги ФОП [PERSON] та прибутковий касовий орден № 06/17. Враховуючи те, що договір про надання правової допомоги від 07.06.2017 року не містить підпис позивача, позивачем не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги та відповідно до довіреності від 06.06.2017 року інтереси позивача представляв [PERSON], а не [PERSON] суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення 50000,00 грн. з відповідача на користь позивача у якості витрат на правничу допомогу / надання правової допомоги/ у звязку із необґрунтованістю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача 5\~464,20 грн. судового збору за подання позовної заяви та 320,00 грн. щодо подання заяви про забезпечення позову. Керуючисть ст ст.526,1046-1049 ЦК України, ст. ст. 259,265-268 ЦПК України суд

Outcome: partial