Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ АКБ «Індустріалбанк», третя особа [PERSON], мотивуючи свої вимоги наступним. 09.11.2007 року між відповідачем ПАТ АКБ «Індустріалбанк» та позивачем [PERSON] було укладено договір поруки № КRІР/0199/1/07 з метою забезпечення зобов'язань третьої особи [PERSON] за кредитним договором від 09.11.2007 р. № КRІ/0199/11/07. Відповідно до п.1.1 договору поруки поручитель зобов'язується перед банком (відповідачем по справі) солідарно в повному обсязі відповідати за виконання позичальником - [PERSON] усіх боргових зобов'язань, які виникають з кредитного договору № КRІ/0199/11/07 від 09.11.2007 р. Повідомлення про невиконання третьої особою [PERSON] умов кредитного договору було направлено позивачу 25.08.2016 р. Відповідне до вказаного повідомлення за вих. № 3685 від 23.08.2016 р. загальна сума прострочених зобов'язань станом на 23,08.2016 р. склала 28009,35 доларів США. При цьому повідомлення не містило розрахунку заборгованості позичальника, розрахунку пені та Поручитель не отримував від Кредитора до серпня 2016 р ніяких письмових вимог рекомендованою кореспонденцією, які Кредитор повинен був направити на адресу позивача відповідно до умов п. 2.2.1 договору поруки. Вважає, що в даному випадку є порушення п. 2.2.1 договору поруки саме банком, тобто неповідомлення поручителя, про заборгованість за кредитним договором в передбачений договором термін. Останній платіж був здійснений позичальником за кредитним договором (черговий платіж за графіком погашення) лише 24.10.2014 р., відтак у кредитора було шість місяців до 24.04.2015 року, для того, щоб звернутися до поручителя, із вимогою щодо сплати за позичальника достроково всієї суми заборгованості за кредитним договором, у т.ч. пені та процентів. В зв'язку із чим вважає, що кредитор таке право втратив, а договір поруки припинений. Також однією з підстав припинення договору поруки на думку позивача є зміна відповідачем зобов'язання без згоди поручителя. Вважає, що умова щодо надання поручителем згоди на майбутні зміни умов основного договору (без конкретизації цих змін) без додаткового повідомлення поручителя та без укладення окремої угоди не звільняє сторони основного зобов'язання від обов'язку погодження з поручителем змін, унаслідок яких збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до п. 2 додаткової угоди до договору кредитного (фізичних осіб на нерухомості/на споживчі цілі під заставу нерухомості) № КRІ/0199/11/07 від 09.11.2007 року, від 26 червня 2012 року, підпункт 9.6.3. пункту 9.6. договору було викладено в наступній редакції: «9.6.3. БАНК має право змінити день там період щомісячного нарахування процентів (відсотків) та/або метод нарахування процентів (відсотків), в тому числі у разі зміни нормативно-правових актів Національного банку України або іншого законодавства, про що повідомляє позичальника шляхом розміщення інформації на корпоративному Інтернет-сайті Банку; новий день та/або період та/або метод рахування процентів застосовується з наступного місяця після повідомлення. Позичальник згоден із зміною дня та/або періоду щомісячного нарахування процентів та/або методу нарахування процентів зазначеним шляхом». Вважає, що зазначені зміни до кредитного договору (основного зобов'язання), які були здійснені без згоди позивача, можуть призвести до збільшення обсягу його відповідальності як поручителя, а тому порука за договором поруки № КRІР/0199/1/07 від 09 листопада 2007 року, відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, є припиненою. Позивач просить суд визнати договір поруки № КRІР/0199/1/07 від 09 листопада 2007 року укладений між ПАТ АКБ «Індустріалбанк» та [PERSON] припиненим. Стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 551,21 грн. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про відкладення слухання справи до суду не подав. У судове засідання представник відповідача АКБ «Індустріалбанк» не з'явився, подав до суду заяву у якій просить суд розглянути дану справу у відсутність представника, проти позову заперечує. У судове засідання третя особа [PERSON] не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про відкладення слухання справи до суду не подав. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. 09.11.2007 року між ПАТ АКБ «Індустріалбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № КRІР/0199/1/07 з метою забезпечення зобов'язань третьої особи [PERSON] за кредитним договором від 09.11.2007 р. № КRІ/0199/11/07. Відповідно до п.1.1 договору поруки поручитель зобов'язується перед банком солідарно в повному обсязі відповідати за виконання позичальником - [PERSON] усіх боргових зобов'язань, які виникають з кредитного договору № КRІ/0199/11/07 від 09.11.2007 р. У зв'язку із неналежним виконанням боржник зобов'язань за кредитним договором 23.08.2016 року [PERSON] направлено повідомлення про невиконання третьої особою [PERSON] умов кредитного договору, в якому Банк вимагав погасити виниклу заборгованість протягом 5 днів з моменту отримання цього повідомлення. Проте, у порушення приписів 1.3, 2.1.1., 3.1, 3.5 договору поруки Поручитель свої зобов'язання зі сплати заборгованості за ним договором не виконав, в результаті чого 07.10.2016р. АКБ «Індустріалбанк» звернувся до Жовтневого районного суду м.Запоріжжя (справа № 331/6651/16-ц) за захистом своїх прав інтересів з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором №КRI/0199/1/07 від 09.11.2007р. При цьому п.2.1.1 договору поруки закріплює право Банку пред'явити вимоги до Поручителя, а не обов'язок, як вважає позивач [PERSON] Відповідне до вказаного повідомлення за вих. № 3685 від 23.08.2016 р. загальна сума прострочених зобов'язань станом на 23.08.2016 р. склала 28009,35 доларів США та 537911,12 грн. При цьому положенням п. 2.1.1. договору поруки зазначено, що Банк зобов'язаний після виконання Поручителем зобов'язань за кредитним договором надати Поручителю документи, які підтверджують обов'язок Позичальника за кредитним договором, отже право Банку пред'явити свої вимоги до Поручителя щодо сплати заборгованості за кредитним договором регулюються приписами п. 2.1.1 договору поруки. Обов'язку з надання Банком розрахунку заборгованості під час звернення до Поручителя із вимогою виконання умов кредитного договору не встановлено положеннями укладеного між сторонами договору поруки чи кредитного договору, а відтак, доводи позивача в цій частині є неспроможними. Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Статтями 10, 11, 60 ЦПК України чітко визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом із тим, позивачем не надано жодних доказів в обґрунтування доводів про те, що порука є припиненою у визначеному чинним законодавством України порядку, а саме з підстав, передбачених ч.1 ст.559 ЦК України. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. Принцип свободи договору передбачає, як це закріплено у ст. 627 ЦК України, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі у контрагентів та визначенні умов договору тощо. Відповідно до п. 2 додаткової угоди до договору кредитного (фізичних осіб на нерухомості/на споживчі цілі під заставу нерухомості) № КRІ/0199/11/07 від 09.11.2007 року, від 26 червня 2012 року, підпункт 9.6.3. пункту 9.6. договору було викладено в наступній редакції: «9.6.3. БАНК має право змінити день там період щомісячного нарахування процентів (відсотків) та/або метод нарахування процентів (відсотків), в тому числі у разі зміни нормативно-правових актів Національного банку України або іншого законодавства, про що повідомляє позичальника шляхом розміщення інформації на корпоративному Інтернет-сайті Банку; новий день та/або період та/або метод рахування процентів застосовується з наступного місяця після повідомлення. Позичальник згоден із зміною дня та/або періоду щомісячного нарахування процентів та/або методу нарахування процентів зазначеним шляхом». Зазначені зміни стосуються періоду та способу щомісячного нарахування відсотків. Позивач жодним належним доказом не довів збільшення його відповідальності, оскільки метод нарахування відсотків не призводить до збільшення обсягу його відповідальності за кредитним договором, а лише змінює період щомісячного нарахування. Більш того, процентна ставка за кредитом на протязі всього часу обслуговування кредиту не змінювалась, кредитні канікули Позичальнику надавались, збільшення строку дії кредитного договору також не здійснювалось відповідно до укладеної сторонами додаткової угоди. А проценти за користування кредитом Позичальник та Поручитель, відповідно до обов'язків, покладених на них п.п. 1.1., 3.1, 5.3 кредитного договору та п.п. 1.1,3.1 договору поруки відповідно мають сплачувати кожного місяця на протязі всього строку користування кредитом незалежно від методу нарахування. Пунктом 1.1. договору поруки встановлено, що Поручитель зобов'язується відповідати перед Банком солідарно у повному обсязі за своєчасне виконання Позичальником зобов'язань за кредитним говором та додатковими угодами до нього, як існуючими на момент укладання договору, так і тими, що виникнуть на його підставі в майбутньому. Зазначена умова договору поруки є результатом домовленості сторін, які вільні у визначенні зобов'язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, а з тексту додаткової угоди №3 від 26.06.2012р. до кредитного договору від 09.11.2007р. вбачається, що зміни, внесені до умов кредитного договору не збільшують обсяг відповідальності поручителя - [PERSON], позивачем в цій частині підстави позову недоведені, тому відсутні підстави для визнання поруки позивача припиненою в порядку на ч.1 ст. 559 ЦК України. Щодо заявленої підстави позову за ч. 4 ст.559 ЦК України, зокрема, про припинення поруки через виникнення заборгованості у [PERSON] ще у 2015 році, суд зазначає наступне. За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до і договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша ст. 553 ЦК України). Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором і (частини перша, друга статті 554 ЦК України). За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Так, під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, «основне зобов'язання» - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору. У зв'язку з порушенням Позичальником графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктом 6.2 договору право на односторонню зміну умов кредитного договору, надіславши у серпні 2016 року вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів не пізніше 01 вересня 2016 року. Отже, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати. Позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором із Позичальника та Поручителя направлено Банком до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя 07 жовтня 2016 р., тобто в межах шестимісячного строку зі зміни Банком строку виконання основного зобов'язання. Аналогічні правові висновки викладені у Постанові Верховного Суду України від 16.03.2016р. у справі № 6-1301цс15, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.03.2016р. по справі № 6-24348ск15, Постанові Верховного Суду України у справі 53цс14 від 17.09.2014р. З огляду на наведене, строк пред'явлення Банком вимоги до поручителя не закінчився, а тому посилання на ці обставини в обґрунтування позову є неспроможними, як і безпідставними є доводи позову про систематичне не виконання зобов'язань, що не може розцінюватися судом як підстава для припинення поруки в розумінні ч.4 ст. 559 ЦК України. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що посилання позивача, як на підставу своїх позовних вимог про визнання припиненою поруки ч.1, ч.4 ст.559 ЦК України, є необґрунтованими та непідтвердженими матеріалами справи, у зв'язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню. Враховуючи ті обставини, що у задоволенні позову відмовлено відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України витрати за цим позовом слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed