Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, де просить ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . На обґрунтування позову зазначив, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом він є власником квартири [ADDRESS] . За вказаною адресою, як член сім`ї, зареєстрована його бувша дружина, [PERSON] , яка з травня 2019 року в квартирі не проживає. Він не може отримати субсидію через наявність реєстрації у належному йому житлі відповідача, що призводить до порушення його прав. Оскільки реєстрація відповідача у належному йому житлі створює перешкоди у користуванні і розпорядженні ним, просить позовні вимоги задовольнити. Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, надала суду, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та просила розглядати справу у її відсутність. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до наступних висновків. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Спосіб захисту, обраний позивачем, відповідає способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених статтею 16 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 09.11.2001, виданого УЖКГ Кременчуцької міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням № 9554/2, копією свідоцтва про право на спадщину за законом ВСТ № 145052 від 11.05.2006, виданого державним нотаріусом Першої кременчуцької державної нотаріальної контори Проботюк Ю.М. за реєстровим № 4-268. Згідно довідки, виданої ТОВ «Місто для людей Кременчук» 22.07.2020 за вих. № 11/22 та інформації з Реєстру територіальної громади Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради відповідач [PERSON] зареєстрована як проживаюча за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18.02.2020 шлюб, зареєстрований 16 грудня 2005 року у Крюківському відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області за актовим записом №765 між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Факт непроживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] підтверджується актом про непроживання, складеним 15.07.2020 фахівцем ТОВ «Місто для людей Кременчук», згідно якого [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт непроживання [PERSON] з травня 2019 року за вказаною адресою. Також вказаний факт визнається відповідачем, про що свідчить її заява. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном, навіть, якщо він не позбавлений володіння цим майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним та ефективним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Частиною першою статті 383 ЦК України закріплено положення, відповідно до якого власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Право члена сім`ї власника та інших осіб на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим ці правовідносини регулюються ст.401-406 ЦК України. Так, відповідно до ч.1 ст.402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Відповідно до ч.1,2,5,6 ст.403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном, може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпорядження цим майном. Сервітут зберігає свою чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений. Відповідно до ст.406 ЦК України сервітут припиняється у разі: 1) поєднання водній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; 2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; 3) спливу строку, на який було встановлено сервітут; 4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; 5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; 6) смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом відповідач [PERSON] набула права користування житлом як член сім`ї власника, проте більше одного року не мешкає за адресою своєї реєстрації: [ADDRESS] , наявності поважних причин непроживання у квартирі суду не надано, перешкод у користуванні житлом суду не доведено, добровільно з реєстраційного обліку відповідач не знялася, не сплачує комунальних послуг, чим чинить перешкоди власнику у користуванні нерухомим майном. У зв`язку з викладеним суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача у спірній квартирі створює позивачу перешкоди у праві користування своєю власністю, а тому вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved