Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно її доньки. В обгрунтування позову зазначив, що із відповідачем перебував в зареєстрованому шлюбі в якому у них народилася донька [PERSON], [INFO]. 20 липня 2016 року шлюб за рішенням суду був розірваний. Після розірвання шлюбу дочка залишилася проживати із ним. Відповідач у 2016 році з власної ініціативи покинула сім?ю та поїхала до свого знайомого, з яким спільно проживала. Відповідач не виконує своїх батьківських (материнських) обов?язків по утриманню і вихованню дитини, злісно ухиляється від їх виконання: не цікавиться дитиною, не піклується про її здоров?я, фізичний, духовний і моральний розвиток, не відвідує її та не спілкується з нею. Позивач вважає, що таке ставлення до дитини є свідомим і умисним ухиленням відповідача від виховання і утримання дитини, в зв?язку із чим просить постановити рішення про позбавлення відповідача батьківських прав відносно дочки. У судовому засіданні позивач [PERSON] у вступному слові суду пояснив, що у 2014 році зареєстрував шлюб із відповідачкою, у шлюбі у них народилася дочка [PERSON]. У 2016 році, позивачу стало відомо, що його дружина, відповідачка по справі, «гуляє з іншими хлопцями»; відповідачка перестала ночувати вдома, в той час дитиною опікувався він та його батьки. Згодом відповідачка подала заяву про розірвання шлюбу до суду. 20 липня 2016 року за рішенням суду їхній шлюб розірвано. Йому відомо, що вона стала проживати із якимось чоловіком у селі Жуків Бережанського району, а потім виїхала із ним у невідомому напрямку. З того часу (літо 2016 року) і до тепер вона до дитини не навідується, не телефонує, коштів на її утримання не надає і дитиною не цікавиться. Також просить стягнути на його користь з відповідачки понесені судові витрати. Позбавлення батьківських прав відповідачки необхідне для отримання дитиною державної соціальної виплати, як такій, що позбавлена піклування одного із батьків, у даному випадку - матері. Представник позивача [PERSON] у вступному слові дав пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Загалом позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з?явилася, хоча про час, день та місце розгляду справи була повідомлена на підставі ч.11 ст.128 ЦПК України; відзив на позовну заяву не подала. Представник третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору органу опіки та піклування Бережанської районної державної адміністрації в особі служби в справах дітей у судове засідання не з?явився, подав клопотання, в якому зазначив: «Просимо цивільну справу слухати у відсутності третьої сторони, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, служби у справах дітей Бережанської районної державної адміністрації. Докази обгрунтувань нашої позиції знаходяться в матеріалах справи». За клопотанням сторони позивача вирішено розглядати справу заочно. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є матір?ю позивача [PERSON] та бабусею неповнолітньої [PERSON] Після народження внучки [PERSON], відповідачка [PERSON] стала дратівливою, була грубою, до доньки кричала, часто залишала її на неї (бабусю) і кудись йшла. На пропозицію брати з собою дитину, відповідачка казала, що дитина їй «заважає». Потім відповідачка влаштувалася на роботу в село Жуків і з часом перестала приїжджати додому ночувати. Коли вона запитувала про її ставлення до дитини, та відповідала, що то її дитина і вона що захоче, то з нею і зробить: «захоче, то продасть» або «здасть в дитбудинок». Після розлучення, відповідачка спробувала втекти з дитиною, але вона (свідок) та син розшукали її і просила не йти, бо їй буде важко самій з дитиною. На ці лова [PERSON] погодилася і сказала, що йде, а дитину залишає їм на виховання, бо для дитини так буде краще. Відповідачка з того часу доньку не навідує, не цікавиться її розвитком та вихованням, грошей на утримання дочки не надає. Допитана у судовому засідання у якості свідка [PERSON] суду повідомила, що вона є кумою позивача та відповідачки у справі. Пояснила, що їй відомо, що відповідачка [PERSON] з липня 2016 року залишила дитину у селі Стриганці Бережанського району Тернопільської області і поїхала у невідомому напрямку. До доньки [PERSON] не приїжджає, не телефонує, участі у її вихованні не приймає. Розглянувши матеріали справи, допитавши свідків, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст.155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Як випливає зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959р. - дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 164 Сімейного кодексу України передбачено, зокрема, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п. п. 15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 20 липня 2016 року шлюб між сторонами у справі [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 59). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10 серпня 2016 року, батьками неповнолітньої [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 60). Відповідно до актів обстеження житлово-побутових умов №5 та №25 складених 05 лютого 2018 року та 24 вересня 2018 року відповідно, [PERSON] зареєстрований як проживаючий [ADDRESS], але фактично проживає [ADDRESS]. Разом із ним проживають батько [PERSON], мати [PERSON], дочка [PERSON] та брат [PERSON] Мати [PERSON] - [PERSON] не зареєстрована і не проживає з донькою. Протягом 2016-2018 років на території села Стриганці [PERSON] не появлялася. Відомостями про місце перебування [PERSON] сім?я не володіє (а.с. 61, 62). Як вбачається із висновку органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] №01-271/01-18 від 23 березня 2018 року, орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] з підстав відсутності відомостей про фактичне місце проживання чи перебування [PERSON] (а.с.65-66). Згідно характеристики Рекшинської сільської ради Бережанського району Тернопільської області №747 від 24 вересня 2018 року, [PERSON] ... доглядає та виховує доньку [PERSON] (а.с. 63). Як вбачається із характеристики, виданої 24 вересня 2018 року дошкільним навчальним закладом Рекшинський НВК «ЗНЗ І-ІІІ ступенів _ ДНЗ»... «[PERSON] відвідує дитячий садочок з вересня 2017 року. Дівчинка виховується у неповній сім?ї, тому більше прив?язана до батька, [PERSON], який проводить з дочкою весь вільний час. ... На протязі всього періоду перебування в дитсадку мама дитини не з?являється» (а.с. 64). Із врахуванням вищенаведеного, повно, всебічно та об?єктивно дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що ставлення відповідачки до її неповнолітньої дитини є байдуже, оскільки вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її виховання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною, не створює умов для отримання нею освіти. Так, із 2016 року і по даний час відповідачка фактично покинула свою дитину на колишнього чоловіка та його рідних і свого материнського обов?язку щодо дитини без поважних на те причин не виконує. Таким чином, зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення без поважних причин від виконання своїх батьківських обов'язків, свідомого їх нехтування відповідачем [PERSON] щодо виховання своєї неповнолітньої дочки [PERSON]. На підставі наведеного,

Outcome: approved