Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що віє є власником земельної ділянки площею 5,07 га, яка розташована на території Хмелівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, яку він успадкував після смерті матері [PERSON], що померла [INFO]. За життя, 4 червня 2007 року [PERSON] уклала з відповідачем договір оренди землі строком на 10 років. Позивач зазначив, що п. 40 укладеного Договору від 04.06.2007 року передбачено перехід права власності на орендовану земельну ділянку є підставою для зміни умов або розірвання договору. Позивач вказав, що 19 травня 2015 року він звернувся до відповідача з письмовою заявою та проханням розірвати договір за згодою сторін, але відповідач згоди не надав, чим порушив право позивача. Представник позивача підтримав пред'явлений позов, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача не визнав пред'явлений позов, посилаючись на те, що 14 серпня 2011 року між орендодавцем і орендарем укладена додаткова угода, якою п. 40 договору викладено у новій редакції та передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для змін умов або розірвання договору. Заслухавши пояснення представників та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до частини 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Частиною 1 статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Частина 1 статті 627 ЦК України вказує на те, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до абзацу 1 частини 3 статті 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Судом встановлено, що дійсно 4 червня 2007 року між орендодавцем [PERSON], як власником земельної ділянки № [NUMBER] площею 5,07 га, яка розташована на території Хмелівської сільської ради, і орендарем СТОВ «Агрофірма «Вікторія» укладено договір оренди землі строком на 10 років, що підтверджується копією правочину, акта приймання передачі земельної ділянки в оренду і державного акта на право приватної власності на землю (а.с. 10 -13). Відповідно до пункту 40 укладеного договору оренди землі від 4 червня 2007 року, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору. Таким чином, сторони в договорі відступили від положень частини 4 статті 32 Закону України «Про оренду землі», в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин і передбачала, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією відповідного свідоцтва (а.с. 9). 17 березня 2015 року позивач [PERSON] набув право на власності на спірну земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом та витягами з державних реєстрів (а.с. 14-16). 19 травня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до керівника СТОВ «Агрофірма «Вікторія» з вимогою про розірвання укладеного договору оренди землі від 4.06.2007 року, але орендар не надав відповіді на звернення позивача. Тому, право позивача на припинення дії спірного договору шляхом його розірвання відповідно до п. 40 укладеного договору та повернення земельної ділянки, підлягає захисту в судовому порядку. Між тим, посилання представника відповідача на додаткову угоду від 14 серпня 2011 року, якою пункт 40 договору від 04.06.2007 року викладено в іншій редакції, щодо відсутності підстав для розірвання договору, є помилковим. Відповідно до частини 1 статті 210 ЦК України, яка діяла у редакції закону до 01 січня 2013 року, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Як вбачається з копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, державна реєстрація додаткової угоди від 14.08.2011 року проведена після смерті спадкодавця [PERSON] і відкриття спадщини, тобто [INFO] року (а.с. 47). Тому, додаткова угода від 14.08.2011 року, яка не була зареєстрована у встановленому порядку за життя орендодавця [PERSON], не є укладеною. Вимоги позивача щодо відшкодування витрат на правову допомогу адвоката в сумі 1500 гривень, не підлягають задоволенню, оскільки не підтверджені документально. Витрати щодо оплати судового збору, підлягають стягнення на користь позивача.

Outcome: partial