Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON], третя особа Сєвєродонецький міський відділ Управління державної міграційної служби України в Луганській області про усунення перешкод в користуванні правом приватної власності шляхом зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Партизанська, 33/77. Як власник квартири хоче зняти з реєстраційного обліку [PERSON], [INFO], який з жовтня 2010 р. в зазначеній квартирі не проживає і вона вимушена додатково нести витрати по оплаті за комунальні послуги, та не може розпоряджатись своїм майном, що порушує її права та інтереси. Просить визнати [PERSON], таким, що втратив право користування квартирою за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Партизанська, 33/77 зі зняттям з реєстрації. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач до судового засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся через оголошення в газеті «Урядовий курєр». Причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Позивач в судовому засіданні не заперечувала проти заочного розгляду справи, у звязку із чим судом на підставі ст.ст. 224, 225 ЦПК України було винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщеним протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Якщо тимчасова відсутність особи перевищує шість місяців, члени сім'ї, в тому числі і колишні, а також наймодавець вправі пред'явити позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення. Порядок збереження житлового приміщення за тимчасово відсутніми громадянами та визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, передбачений відповідно ст.ст. 71, 72, 107 ЖК України, стосується житлових приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У відповідності до Узагальнення практики розгляду судами цивільних справ про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом та виселення «Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Суд захищаючи права власності громадян, усуває перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В суді встановлено: Квартира, яка розташована за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Партизанська, 33/77 належить [PERSON], що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 03.03.2005 р. (а.с. 4). Відповідно до виписки з домової книги відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою [INFO] (а.с. 7-8). Те, що відповідач не проживає у спірній квартирі з жовтня 2010 року підтверджується актом від 02.04.2015 року який складений КП «Єдиний розрахунковий центр» (а.с. 5). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони є сусідами [PERSON] та їм відомо, що відповідач її колишній чоловік, який протягом пяти років не проживає в спірній квартирі. В квартирі проживає позивачка з дитиною. На підставі наданих доказів суд приходить до висновку, що [PERSON] дійсно з жовтня 2010 року не проживає у спірній квартирі без поважних причин, втратив інтерес до спірного житла і можє бути визнаний таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved