Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся до суду з позовом, який потім уточнив, в якому просить позбавити відповідачку права користування житловим будинком з прибудинковими спорудами, розташованим за адресою: [ADDRESS] та виселити відповідачку з вище вказаного житлового будинку. Свої вимоги мотивує тим, що йому на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. В даному будинку тимчасово проживав його син [PERSON] разом з дружиною - відповідачкою по справі та донькою [PERSON], [INFO]. У зв'язку з тим, що подружні стосунки між сином та невісткою не склалися, рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 09.10.2015 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу син виїхав зі спірного домоволодіння та не проживає за іншою адресою. Відповідачка ж добровільно виселятись відмовляється. До теперішнього часу відповідачка подовжує проживати в будинку. У зв'язку з тим, що сумісне життя з відповідачкою на одній житлові площі неможливе та у зв'язку з тим, що вона відмовляється добровільно виселятись, позивач був змушений звернутись до суду з позовом. Позивач в судовому засіданні на позові наполягав, та просив його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та просив відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Біляївської районної державної адміністрації до судового засідання не з`явився, але надіслав до суду заяву, в якій просив справу слухати у їх відсутність, позовну заяву не підтримав в частині виселення малолітньої [PERSON], [INFO], прийняття рішення поклав на розсуд суду. Прокурор в судовому засіданні заперечував проти позовної заяви. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачаться, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 2 квітня 1999 року державним нотаріусом Біляївської райдержконтори та зареєстрованого в електроному реєстрі прав власності на нерухоме майно 16 вересня 2007 року на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Як вбачається з пояснень сторін, в даному будинку тимчасово проживав позивача - син [PERSON] разом з дружиною - відповідачкою по справі та донькою [PERSON], [INFO]. У зв'язку з тим, що подружні стосунки між сином та невісткою не склалися рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 09.10.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано ( а.с.9). 20 листопада 2015 року позивачем був направлений на адресу відповідачки лист з вимогою добровільного виселення у строк до 15 грудня (а.с.10). Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно з ч. 3 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною четвертою вищезазначеної статті визначено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки, а ч. 3 даної статті встановлено, що якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Як встановлено, відповідачка [PERSON] має неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], згідно до свідоцтва про народження (а.с. 19). Відповдно до п.2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Як достовірно встановлено в ході судового розгляду, [PERSON], як член сім'ї власника спірного будинку, вселилася в будинок, як член сімї власника цього будинку, має повне право на користування цим житловим приміщенням відповідно до закону, у зв'язку з чим вимоги позивча є необґрунтованими, не ґрунтуються на законі, не підтверджені належними доказами, а тому суд дійшов до висновку про відсутність законних підстав для їх задоволення.

Outcome: dismissed