Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 15.11.2013 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду м.Києва 30.07.2018 року. Від даного шлюбу вони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач, між ним та відповідачем було укладено договір про сплату аліментів та про місце проживання дитини, участь у забезпеченні умов її життя, про умови здійснення права на особисте виховання дитини, яким було встановлено, що після розірвання шлюбу дитина буде проживати разом з відповідачем. Він має право безперешкодно відвідувати дитину та спілкуватись з нею, при цьому це відбуватиметься за попередньою домовленістю з відповідачем з урахуванням стану здоров`я дитини. Також, п.11 договору визначено, що сторони не чинитимуть перешкод у спілкуванні дитини з бабусею, дідусем, з іншими членами сім`ї та родичами один одного. Проте, в порушення умов договору, відповідач з моменту розлучення не надає йому можливість бачитись з дитиною та створює перешкоди, а тому він не має можливості бачитись з дитиною. Як зазначає позивач, для усунення цих перешкод та реалізації своїх законних прав, 26.10.2018 року він звернувся до Деснянського УП ГУНП в м.Києві з відповідною заявою. Аналогічні звернення були здійснені 11.11.2018 року, 16.11.2018 року, 22.11.2018 року. За наслідками його заяв було проведено відповідні перевірки та рекомендовано звернутись до суду для усунення перешкод у спілкуванні з донькою. Крім того, на його листи відповідач також не надала йому можливості побачитись з дитиною, в зв`язку з чим 09.01.2019 року ним в черговий раз було подано заяву до поліції.. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що з моменту розлучення усі спроби мирним шляхом врегулювати наявний спір виявились марними, оскільки відповідач не бажає його спілкування з дитиною, позивач просить задовольнити його вимоги, а саме: 1.Зобов`язати відповідача не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною; 2.Визначити наступні способи його участі у вихованні доньки: -можливість забирати дитину від відповідача кожної неділі тижня з 09.00 год. та повертати о 21.00 год.; -побачення з дитиною з метою відвідування кінотеатрів, театрів та інших розважальних місць дітей щочетверга або щосереди кожного тижні (з можливістю вирішення питання щодо конкретного дня тижня за домовленістю з відповідачем); -спільний його з дитиною відпочинок: половину літніх канікул та половину зимових канікул (з можливістю вирішення питання щодо конкретного періоду впродовж вищезазначених канікул за домовленістю з відповідачем); -спільний його з дитиною відпочинок строком від 10 днів до 21 дня в період його відпустки (за домовленістю з відповідачем та з можливістю виїзду за межі м.Києва з метою оздоровлення, відпочинку, відвідування екскурсій тощо); -необмежене спілкування з донькою особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою; -безперешкодне відвідування дитини у випадку хвороби останньої за місцем фактичного перебування; -безперешкодне відвідування дитини 15 лютого кожного непарного року за місцем фактичного святкування її дня народження та можливість 15 лютого кожного парного року забирати дитину від матері з метою його та дитини спільного святкування її дня народження з можливістю безперешкодного доступу до такого святкування відповідача; -можливість кожного парного року забирати дитину у відповідача для святкування Нового року, Різдва Христового, Пасхи (Великодня); -можливість у день його побачення з дитиною забирати доньку з дому/дитячого садочку/школи особисто; -у випадку, якщо відповідач разом з дитиною змінять постійне місце фактичного проживання та таке місце буде за територією м.Києва, можливість забирати дитину від відповідача кожної другої суботи о 09.00 год. та повертати о 20.00 год. неділі (наступного дня за такою суботою). 3.Зобов`язати відповідача надати йому точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін повідомити його про це особисто і негайно, тобто протягом 5 календарних днів після настання таких обставин. 4.Покласти на відповідача обов`язок відшкодування судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 768,40 грн. Ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 04.04.2019 року справу за даним позовом передано за підсудністю до Деснянського районного суду м.Києва. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 17.05.2019 року справу прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 12.06.2019 року до суду надійшли письмові пояснення представника третьої особи Білої Л.О. на позовну заяву. 17.09.2019 року до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] на позовну заяву. У даному відзиві представник відповідача вважає позовні вимоги необґрунтованими, вказуючи на те, що до листопада 2018 року між сторонами виконувались умови договору про сплату аліментів та про місце проживання дитини, участь у забезпеченні умов її життя, про умови здійснення права на особисте виховання дитини. Проте, з листопада 2018 року позивач змінив своє ставлення до відповідача і доньки, почав вести себе агресивно, говорити доньці погані речі та вчини образливих прізвиськ про маму, а також маніпулювати дитиною, вчиняти психологічне насильство відносно [PERSON] і здійснював це у присутності дитини, внаслідок чого донька почала боятись батька і відповідач з дитиною були змушені звернутись до психолога. Представник відповідача звернула увагу і на те, що позивачем порушуються умови договору щодо сплати аліментів, які він сплачує нерегулярно. Крім того, з листопада 2018 року внаслідок агресивної поведінки позивача відповідач була вимушена неодноразово звертатись до поліції і наразі вирішується питання про притягнення позивача до відповідальності за вчинення психологічного та фізичного насильства по відношенню до колишньої дружини та дитини. Представник відповідача також зазначила, що відповідач сама створює дитині домашній затишок, займається її вихованням, водить її до садочка, забезпечує всім необхідним, а докази того, що вона чинить позивачу перешкоди не зазначено та не надано. Позивач же не зазначає про права та бажання доньки, а лише ставить свої вимоги понад інтереси і спокій дитини. Представником відповідача звернуто увагу на висновок № 150 від 02.09.2019 року психологічного обстеження дитини, відповідно до якого поведінка позивача та його матері (бабусі) мають негативний вплив на психоемоційний розвиток дитини. Внаслідок таких неадекватних дій батька дитина перебуває у стресі, напрузі та тривозі, не почуває себе у безпеці. Найголовніше на даному етапі, на думку психолога, є забезпечення умов емоційної безпеки, стабільності, ясності ситуації у родині та не залучення її до конфлікту батьків. Те, що дитина стає свідком з`ясування стосунків батьків та слухачем негативних відгуків членів сім`ї, може травматично вплинути на психологічний розвиток дитини. Від відвідування психолога батько відмовився. З викладеного у позовній заяві не вбачається, що батько піклується про здоров`я дитини, її духовний та моральний, психоемоційний та фізичний розвиток, а його негативна поведінка внаслідок власної образи на відповідача може призвести до порушення повноцінного виховання дитини. Посилаючись на викладене, представник відповідача вважає подання позову передчасним, необґрунтованим і таким, що не відповідає інтересам дитини. Визначені ним позовні вимоги без врегулювання відносин між батьком та донькою за допомогою психолога є неможливим та такими, що шкодять інтересам дитини, яка проживає з матір`ю. З урахуванням наведеного, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову. 11.11.2019 року до суду надійшли письмові пояснення представника третьої особи - Служби у справах дітей Канівської районної державної адміністрації Черкаської області Соболя М. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 27.11.2019 року справу за даним позовом направлено за підсудністю до Канівського міськрайонного суду Черкаської області. Постановою Київського апеляційного суду від 03.02.2020 року вищевказану ухвалу скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 10.09.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали просили про їх задоволення. Відповідач та її представник [PERSON] проти задоволення позову заперечували. Представники третіх осіб - Служби у справах дітей Канівської районної державної адміністрації Черкаської області та Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явились, у своїх листах та письмових поясненнях просять розглядати справу в їх відсутність. Враховуючи обставини справи, з урахуванням положень ст.19 СК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представників третіх осіб. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, повно та всебічно дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.11.2013 року, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 30.07.2018 року (а.с.9, 11). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.10). 13.11.2017 року між сторонами було укладено договір про сплату аліментів та про місце проживання дитини, участь у забезпеченні умов її життя, про умови здійснення права на особисте виховання дитини, за умовами якого визначено, що дитина сторін буле проживати разом з матір`ю (а.с.19). Відповідно до п.7 договору, сторони погодились, що позивач має право безперешкодно відвідувати дитину та спілкуватись з нею, при цьому це відбуватиметься за попередньою домовленістю з [PERSON] , з урахуванням стану здоров`я дитини. В п.8 сторони вказали, що інші питання виховання дитини вирішуються між сторонами, виходячи з інтересів дитини, принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. З наданих сторонами доказів вбачається, що між сторонами склались конфліктні стосунки з приводу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, внаслідок чого обидві сторони звертались до правоохоронних органів (а.с.16, 17, 18, 25, 26, 89, 90, 201-202, 203, 212, 213). Згідно висновку Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування від 12.12.2019 року № 102/03/37-10028, адміністрація вважає за доцільне визначити способи участі у вихованні та спілкуванні позивачу з малолітньою дитиною наступним чином: -щосереди з 17.00 год. до 20.00 год.; -щонеділі з 10.00 год. до 18.00 год.; -[INFO] (наступний день після дня народження дитини) з 10.00 год. до 18.00 год.; -Новий рік, Різдво, Пасха за домовленістю між батьками (а.с.175-178). У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація) 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.9 Конвенції, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращім інтересам дитини. У ст.7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Згідно статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як визначено ст.ст.150, 151 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та право обирати форми та методи виховання, крім тих які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Статтею 153 СК України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Відповідно ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкодити тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. У п. 54 рішення ЕСПЛ « Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.) Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Визначаючи конкретний порядок участі позивача у вихованні дитини, суд враховує те, що форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року ( статті 8,12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, ЗУ України «Про охорону дитинства» та приймає до уваги те, що позивач бажає брати участь у вихованні рідної дочки, і таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правих норм, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, оскільки судом встановлено, що між сторонами існують проблемні стосунки щодо виховання дитини, що призводить до конфліктів та звернень до правоохоронних органів та свідчить про наявність перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною. Також, з урахуванням наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що підстави для усунення батька від спілкування з дитиною відсутні, а тому, враховуючи відсутність згоди між сторонами щодо участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, такий порядок підлягає встановленню в судовому порядку, а також позивачу мають бути усунуті перешкоди у спілкуванні з донькою. Визначаючи конкретний порядок участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, суд виходить також з положень ст.ст.12, 13 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відтак, враховуючи висновок Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, наданий на виконання ст.19 СК України, суд вважає можливим визначити наступний спосіб участі позивача у вихованні та спілкуванні з донькою: -щосереди з 17-00 год. до 20-00 год. з урахуванням відвідування за розкладом занять у гуртках, які відвідує дитина, протягом шести місяців з моменту вступу рішення в законну силу в присутності матері, а в подальшому без присутності матері; -щонеділі з 10-00 год. до 18-00 год. протягом шести місяців з моменту вступу рішення в законну силу в присутності матері, а в подальшому без присутності матері; -кожного [INFO] (наступний день після дня народження дитини) з 10-00год. до 17-00год., з урахуванням відвідування дитиною школи та занять у гуртках; -спільний відпочинок в період літніх канікул дитини протягом 14 календарних дні за домовленістю між батьками та згодою дитини, з можливістю виїзду за межі міста Києва з метою оздоровлення, відпочинку дитини; -необмежене спілкування батька з донькою засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою; -безперешкодне відвідування доньки у випадку її хвороби за місцем її фактичного перебування. При визначенні такого порядку участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, суд враховує, що відповідно до висновку № 150 від 02.08.2019 року психологічного обстеження малолітньої дитини сторін, складеного Міським центром дитини, мати є найближчою до дитини людиною, з якою дівчинка має почуття взаємної турботи та любові. На даний момент дитина залучена до батьківського конфлікту та перебуває у стані стресу. У ситуації конфлікту батьків дитина емоційно приєднується до матері, підсвідомо сприймає ситуацію так, як сприймає її мати. Образ батька у дитини розділений на «злого тата» (батько) та «хорошого» (партнер матері [PERSON] ). Дівчинка плутається у тому, що відбувається у її житті, перебуває у напрузі та тривозі, не почуває себе у безпеці. У той же час, у віці дитини важливим є присутність стабільної батьківської присутності. Найголовніше на даному етапі для дитини є забезпечення умов емоційної безпеки, стабільності, ясності ситуації у родині та незалучення її до конфлікту батьків. Те, що дитина стає свідком з`ясування стосунків батьків та слухачем негативних відгуків членів сім`ї одне про одного може травматично вплинути на психологічний розвиток дівчинки. Відтак, з урахуванням позицій сторін, віку дитини та її психоемоційного стану, для ефективного налагодження контакту між дитиною та батьком, суд вважає необхідним встановити зустрічі батька з дитиною у присутності матері протягом перших 6 місяців після набрання рішення законної сили. Такий порядок відповідатиме інтересам дитини, оскільки буде найменш психотравмуючим і сприятиме налагодженню стосунків після наявного конфлікту між сторонами. Суд звертає увагу і на те, що у разі зміни обставин, пов`язаних із віком дитини, при наявності спору між батьками, позивач не позбавлений можливості згідно вимог статі 158 СК України звернутись до органу опіки та піклування для встановлення способів участі у вихованні дитини або згідно статті 159 СК України звернутись до суду про визначення іншого способу його участі у вихованні дитини. Що ж стосується вимог про зобов`язання відповідача у разі настання змін щодо постійного місця проживання доньки повідомляти позивача про настання таких змін протягом п`яти днів після настання таких змін, то суд також вважає можливим задовольнити ці вимоги, виходячи з принципу рівності прав батьків у вихованні дитини. Інші доводи сторін на висновки суду не впливають і підстав для задоволення позову в повному обсязі або ж відмови у задоволенні позову не дають. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Враховуючи наведене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial