Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся у суд із позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем [PERSON] і зареєстрований виконавчим комітетом Нежухівської сільської ради Стрийського району Львівської області 24.11.2011 року, актовий запис № 17. 05.02.2018 року ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Янка Б.Я. відкрито провадження у справі та призначено її до підготовчого засідання. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05.03.2018 року (головуючий суддя Янко Б.Я.) закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 20.09.2018 року ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області [PERSON] прийнято справу до до свого провадження у звязку із звільненням судді Янка Б.Я. у відставку. У справі призначено підготовче засідання на 05.12.2018 року. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05.12.2018 року (головуючий суддя Шрамко Р.Т.) справу направлено за підсудністю до Сколівського районного суду Львівської області. Ухвалою судді Сколівського районного\~суду Львівської\~областівід 15.01.2019 року вказаний позов прийнято до свого провадження. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання. Позов обґрунтовано тим, що позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 24.11.2011 року. Від шлюбу сторони мають двоє малолітніх дітей дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом із позивачем та дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом із відповідачем. Позивач просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя. Вони не проживають разом з 2014 року через постійні подружні зради відповідача та несумісність характерів, миритися та зберігати шлюб сторони не бажають, оскільки їхні відносини, як подружжя, припинені остаточно, без будь-якої можливості у подальшому їх поновити. Позивач у підготовче засідання зявився, на позові настоював, просив такий задовольнити з підстав, що у ньому викладені. Відповідач у підготовче судове засідання зявилася, подала письмову заяву вх. № 463 від 31.01.2019 року про визнання позову у повному обсязі. Відповідно до ч. 3\~ст.\~200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 4\~ст.\~206\~ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому засіданні та ухвалення судового рішення у підготовчому засіданні, відповідно до вимог ч. 3\~ст. 200 ЦПК України, - немає. Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторін, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невідємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обовязків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та розяснень, суд, перевіряючи порушення прав позивача сімейного характеру, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Сторони вступили у шлюб 24.11.2011 року, який був зареєстрований виконавчим комітетом Нежухівської сільської ради Стрийського району Львівської області, про що зроблено актовий запис № 17. Зазначена обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-СГ № 331636, повторно виданим Стрийським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 16.01.2018 року. Від спільного проживання у сторін народилася дочка [PERSON], [INFO], яка на даний час є малолітньою і проживає разом із позивачем за зареєстрованим його місцем проживання у [INFO] та дочка [PERSON], 15.04.2015 року, яка на даний час є малолітньою і проживає із відповідачем за зареєстрованим її місцем проживання у [INFO], де і кожен з дітей залишиться проживати після розірвання батьками шлюбу. Статтею 110 СК України визначено право на предявлення позову про розірвання шлюбу одним із подружжя, а підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя встановлені ч. 1 ст. 112 вказаного Кодексу. Судом встановлено, що сторони не бажають миритися, мають стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, що вбачається із наданих ними пояснень, а також заяви відповідача про визнання позову. Також, судом встановлено, що причиною розладу у сім'ї стали різні характери і погляди сторін на сімейне життя, ведення спільного господарства, які призвели до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони з травня 2017 року не проживають разом. Позивач разом із однією дитиною переїхав на постійне місце проживання до своїх батьків. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе, оскільки сторони не бажають миритися. Відтак, перебування у шлюбі суперечить інтересам сторін, порушує їх особисті немайнові права, оскільки сімейні особисті немайнові відносини між подружжям не складаються через відсутність взаєморозуміння, неприязні стосунки, які призвели до того, що позивач та відповідач не проживають однією сім'єю, не ведуть спільного господарства, а їх шлюб носить формальний характер. Таким чином, на переконання суду, подальше спільне життя сторін і збереження їх шлюбу є недоцільним, буде суперечити інтересам обох сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересах їхніх дітей, що мають істотне значення, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу. Як розяснюється у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, вживати заходів для примирення подружжя. Виконуючи вищенаведені приписи, судом беззаперечно встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, втратили одне до одного почуття поваги і любові, стали чужими людьми і це підтверджується зібраними у справі доказами, у звязку з чим суд вважає, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження їх шлюбу стало неможливим та недоцільним, подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, а відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу, тому позов підлягає задоволенню. Судові витрати у справі, за заявою сторін, слід залишити за сторонами.

Outcome: approved