Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні позивач свої уточнені позовні вимоги підтримала повністю та просить стягувати з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі, а саме: по 1000 грн. щомісяця на утримання дочки [PERSON], [INFO], у звязку з її навчанням, оскільки вона потребує матеріальної допомоги. Крім цього, додала, що відповідач ніде офіційно не працює, являється інвалідом, отримуючи пенсію по інвалідності та має заборгованість по сплаті аліментів в сумі 11000 грн. Просить стягувати додаткові витрати 2000 грн. в рік. Вважає, що на підставі наявних у справі доказів суд може ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно без поважних причин не зявився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Причин своєї неявки суду не повідомив. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона згідна з тим, що сказала позивачка. Суд, заслухавши пояснення позивача, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи із наступних підстав. У відповідності із ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). У відповідності із ч.ч. 1, 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Положенням ст.200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Судом встановлено, що від шлюбу сторін, народилась одна дитина: дочка [PERSON], [INFO]. Вказаний шлюб рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 30 грудня 2011 року, яке не оскаржувалось та набрало законної сили розірвано. Відповідач є інвалідом та одержує пенсію по інвалідності, що підтверджено в судовому засіданні позивачкою. Відповідач не працює, немає регулярного заробітку, але разом з тим, ним, суду не подано жодних доказів про неможливість працевлаштуватись на постійній основі чи про його непрацездатність за станом здоровя. Дочка сторін [PERSON], [INFO], навчається на педагогічному факультеті державного вищого навчального закладу Прикарпатський національний університет імені [PERSON] на денній контрактній формі навчання за спеціальністю Дошкільна освіта освітній рівень Бакалавр є студенткою ІІ-го курсу та за успішного виконання нею навчального плану термін навчання становить 4 роки (з 01 вересня 2016 року по 30 червня 2020 року), що підтверджується довідками за вих.№№786, 803 відповідно від 24 листопада та 08 грудня 2017 року виданими державним вищим навчальним закладом Прикарпатський національний університет імені [PERSON]. Із договору про надання освітніх послуг між ДВНЗ Прикарпатський національний університет ім. Василя Стефаника та [PERSON], який чинний з 01 вересня 2016 року до 01 липня 2020 року, видно, що позивач, яка є замовником освітніх послуг для [PERSON], зобовязана вносити за кожен рік навчання 9400 грн. Відповідач зобовязаний утримувати свою дитину до досягнення нею 23 років у звязку з продовженням навчання. Крім цього, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що [PERSON] має обєктивні перешкоди для працевлаштування на постійній основі, а також, що він не може надавати матеріальну допомогу. Позивач теж просить стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на оплату навчання дитини в розмірі 2000 грн. щороку згідно договору про надання освітніх послуг між ДВНЗ Прикарпатський національний університет ім. Василя Стефаника та нею, при цьому таких особливих обставин за наявності яких відповідач був би зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, нею суду не наведено та не надано доказів цього, як і не надано належних доказів того, що нею проводилась оплата за навчання дочки та в якій саме сумі, а сам факт навчання дочки сторін за певних умов визначених чинним законодавством є обовязком батьків утримувати її до досягнення двадцяти трьох років, або до припинення навчання, а тому суд, вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення із відповідача додаткових витрат на дитину повязаних із оплатою за навчання, задоволенню не підлягають. Із довідки за вих.№336 від 31 січня 2018 року виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Підгаєцької РДА вбачається, що дохід позивачки за липень-грудень 2017 року становить 30,18 грн. Позивач не надала суду доказів того, що вона має обєктивні перешкоди для працевлаштування на постійній основі, при цьому остання пояснила в судовому засіданні, що вже на протязі трьох років їздить на заробітки в Польщу, де кожного року по 2-3 місяці працює. Інших доказів щодо обставин зазначених у ст.182 СК України сторонами суду не надано. Суд, враховуючи вищенаведене, рівність сторін в утриманні дитини, одержання відповідачем пенсії по інвалідності, а також й те, що позивач ніде офіційно не працює, проте може працевлаштуватись, прийшов до переконання, що позов [PERSON], слід задовольнити частково. Слід зазначити, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. На підставі наведеного,

Outcome: partial