Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду та просить змінити розмір аліментів, які стягуються з нього у користь відповідачки на підставі рішення Сокальського районного суду від 22.06.2015р. у справі №454/1426/15-ц та надалі стягувати аліменти по 1000,00грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття; відкликати раніше виданий виконавчий лист та стягнути з відповідачки судові витрати по справі. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який розірвано 30.05.2016р. на підставі рішення Сокальського районного суду. Згідно рішення Сокальського районного суду від 22.06.2015р. у справі №454/1426/15-ц вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що на даний момент не отримує доходів та зареєстрований як безробітний, а тому розмір аліментів в сумі 2000,00грн для нього є непосильним. Окрім того у нього на утриманні є дружина [PERSON], дочка [PERSON], [INFO], син дружини [PERSON], [INFO], з якими він разом проживає та мати [PERSON], 1965р.н., яка часто хворіє та отримує незначну пенсію. Згідно чинного законодавства прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років складає 1944грн. а згідно розрахунку заборгованості по аліментах з позивача кожного місяця стягують аліменти у розмірі 2000,00грн., що значно перевищує суму мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Посилаючись на норми чинного законодавства позивач зазначає, що обов'язок по утриманні та вихованні дитини покладений на обох батьків, а тому просить суд змінити розмір аліментів, які стягуються на утримання сина [PERSON] та встановити аліменти у сумі 1000,00грн. щомісячно і до досягнення сином повноліття. У відзиві на позовну заяву [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову, вважає позов безпідставним. Вказує, що позивач звільнився з роботи за власним бажанням та має неофіційний дохід а у такий спосіб бажає уникнути обов'язку по утриманню їхнього сина [PERSON]. Докази позивача на підтвердження матеріального стану вважає безпідставними а посилання позивача на утримання своєї матері взагалі суперечливими, оскільки остання отримує немалу пенсію та допомогу на відшкодування по втраті працездатності. На даний момент у позивача виникла значна сума заборгованості по сплаті аліментів, їй самій важко належним чином забезпечити нормальний рівень розвитку дитини а тому аліменти у сумі 1000,00грн. є неприйнятними а тому у позові слід відмовити у повній мірі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, підтримала поданий відзив на позовну заяву. Суд, вислухавши думку учасників справи, дослідивши письмові докази в межах заявлених вимог та доведених обставин, приходить до такого висновку. Як встановлено із матеріалів справи та не оспорюється жодною стороною про те, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] Згідно рішення Сокальського районного суду Львівської області №454/1426/15-ц від 22.06.2015р. вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах, виданого Сокальським РВ ДВС ГТУЮ, вбачається, що станом на 21.09.2018р. у [PERSON] існує заборгованість із сплати аліментів у сумі 13887,79грн. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином, обрання способу стягнення аліментів у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі здійснюється саме за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Судом встановлено, що дитина проживає разом із матір'ю - відповідачем по справі, якою обрано спосіб стягнення аліментів з батька дитини саме в частці від доходу батька дитини. При визначені розміру аліментів, визначених рішенням Сокальсього районного суду Львівської області від 22.06.2015р., судом враховано матеріальне становище платника аліментів. Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 №037-VIII ч. 2 ст. 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Пунктом 23постанови Пленуму Верховного суду України від15.05.2006року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Разом з тим збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннямист.192СК Українизміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тількист.192СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з'ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров'я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. У відповідності дост.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбаченихстаттею 184 цього Кодексу(ч. 2 ст. 182СК України). Згідно ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, на підтвердження своїх вимог щодо зменшення розміру аліментів позивач в позові зазначає, що у нього змінилося матеріальне становище, змінився його сімейний стан, те, що у нього на утриманні є мати пенсійного віку, яка потребує його допомоги. З наявних у матеріалах справи встановлено, що [PERSON] звільнений з роботи за власним бажанням 29.04.2017р. та з жовтня 2018 року зареєстрований як безробітний в державній службі зайнятості Червоноградська МФ ЛОЦЗ (копія трудової книжки серії [NUMBER], довідка №845 ДЦЗ Червоноградської філії). Згідно довідки №856 від 05.11.2018р. виданої виконкомом Жужелянської сільської ради встановлено, що [PERSON] зареєстрований та проживає у [ADDRESS], його склад сім'ї наступний: [PERSON] - дружина; [PERSON] - син дружини; [PERSON] - дочка. Інших доводів та доказів на підтвердження своїх вимог, які б слугували підставою для зменшення розміру аліментів, суду надано не було. Належних і допустимих доказів, які б підтверджували покращення матеріального становища відповідача, позивачем не надано. Разом з тим, на час ухвалення судового рішення суду не повідомлено ні позивачем, ні відповідачем відомостей щодо: наявності/відсутності рухомого та/або нерухомого майна; грошових коштів, а також інші обставини, що мають істотне значення. Тобто, належних та допустимих доказів наявності обставин, визначених ст. 192 СК України, необхідних для зміни розміру аліментів не надано. Вирішуючи питання про зміну розміру аліментів суд виходить з того, що стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно зі становищем одержувача аліментів. Судом, також, прийнято до уваги, що обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем в позовній заяві, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню. Враховуючи те, що позивач працездатного віку, має задовільний стан здоров'я, будь-яких інших належних та допустимих доказів (крім довідки про доходи за жовтень 2018р.) про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, адже факт наявності у позивача іншої дитини, яку він утримує, не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру, та те, що розмір стягуваних аліментів за судовим рішенням не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України, а тому відмовляє в задоволенні позову. Враховуючи вищевикладене та положення, зокрема, ч. 1 ст. 192 СК України, суд дійшов до переконання у відсутності достатніх підстав для зміни розміру аліментів, визначеного рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 22.06.2015р. №454/1426/15-ц, шляхом зменшення їх розміру та способу стягнення. Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Та згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed