Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в Монастириський районний суд Тернопільської області до Гранітненської сільської ради Монастириського району Тернопільської області з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на: - житловий будинок по вул.Шевченка №28А с.Гранітне Монастириського району Тернопільської області до якого входить одноповерховий житловий будинок загальною площею 40,2 кв.м., житловою площею 19,8 кв.м. під літерою «А». В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 12.02.1997 року помер її дядько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з: - житлового будинку по вул.Шевченка №28А с.Гранітне Монастириського району Тернопільської області до якого входить одноповерховий житловий будинок загальною площею 40,2 кв.м., житловою площею 19,8 кв.м. під літерою «А». Дане спадкове майно прийняла його дружина [PERSON] та [PERSON] так як проживали разом з померлим на час його смерті. 20.01.1998 року померла її тітка [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з: - 1/2 житлового будинку по вул.Шевченка №28А с.Гранітне Монастириського району Тернопільської області до якого входить одноповерховий житловий будинок загальною площею 40,2 кв.м., житловою площею 19,8 кв.м. під літерою «А». Вказану спадщину прийняв син померлої [PERSON], оскільки вступив у фактичне управління спадковим майном. 30.03.2005 року помер її двоюрідний брат [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з: - житлового будинку по вул.Шевченка №28А с.Гранітне Монастириського району Тернопільської області до якого входить одноповерховий житловий будинок загальною площею 40,2 кв.м., житловою площею 19,8 кв.м. під літерою «А». Позивач вважає, що саме вона повинна успадковувати за померлим спадкодавцем, оскільки є спадкоємцем за законом як двоюрідна сестра спадкодавця. Позивач [PERSON] після смерті [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте оформити спадщину нотаріус не зміг, оскільки виявилось, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, суду подала заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач - представник Гранітненської сільської ради Монастириського району Тернопільської області в судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Так, рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 18.10.2016 року по цивільній справі №603/488/16-ц за позовом [PERSON] до Гранітненської сільської ради Монастириського району Тернопільської області про встановлення факту родинних відносин та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, встановлено, що після смерті 30.03.2005 року [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме, житловий будинок за адресою вул.Шевченка №28А с.Гранітне Монастириського району Тернопільської області, позивач [PERSON] є двоюрідною сестрою [PERSON] і спадкоємцем за законом пятої черги після смерті [PERSON] Вищевказане рішення суду набрало законної сили 29.10.2016 року. Відповідно до ч. 2 ст. 61 ЦПК України підставами звільнення від доказування є обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В звязку з вищенаведеним суд вважає, що не підлягають доведенню знову при розгляді даної цивільної справи, в яких беруть участь ті самі особи факти, встановлені рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 18.10.2016 року №603/488/16-ц, що набрало законної сили. Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів свідоцтва про право власності на житловий будинок, позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, що підтверджується відмовою приватного нотаріуса Монастириського районного нотаріального округу [PERSON] від 16.11.2016 року №446/02-14, у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки, згідно ч. 3 ст. 47 Закону України «Про нотаріат», нотаріусом не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України по справі №6-137цс13 визначено, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. З 1966 року питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадян права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року), будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, реєстрації не підлягали. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому у положенні п. 3.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно технічного паспорта, житловий будинок за адресою вул.Шевченка №28А с.Гранітне Монастириського району Тернопільської області, був побудований в 1950 році. З листа Міністерства Юстиції України від 21.02.2005 року «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» вбачається, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючі документи відсутні, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Відсутність оригіналів правовстановлюючих документів стала причиною неможливості оформлення спадкових документів на земельні ділянки згідно закону після смерті [PERSON] в нотаріальній конторі. За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені нею у позовній заяві, а отже, вона, як спадкоємець за законом має право на спадкове майно. Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було предявлено, а [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON], який помер 30.03.2005 року, тому є підстави визнати за нею право власності на зазначене майно. В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачем на спадкове майно, яким являється: житловий будинок. На підставі викладеного

Outcome: approved