Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про виділення в натурі частки із спільної часткової власності та про визнання права власності на частину земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 01.07.2014 року у справі № 571/275/14-ц було визнано житловий будинок [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Даним рішенням на підставі висновку судової будівельно-технічної експертизи від 12.05.2014 року суд поділив вищевказаний будинок та виділив: [PERSON] приміщення - літ. 1-1 передпокій загальною площею 14,0 кв.м., 1-4 житлова загальною площею 11,2 кв.м., 1-5 житлова загальною площею 17,7 кв.м., та надвірні будівля - «а1» вхідний ганок, №1 огорожа (70%), що становить 47/100 частини від всього будинковолодіння; [PERSON] приміщення 1-2 кухня загальною площею 11,8 кв.м., 1-3 житлова загальною площею 18,6 кв.м., 1-6 житлова загальною площею 15,2 кв.м., та надвірні будівлі - «Б» сарай, «В» вбиральня, № 1 огорожа (30%), що становить 53/100 частини від всього будинковолодіння. 01 червня 2017 року позивачем, на підставі рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 01.07.2014 року, було зареєстровано право власності на належну позивачу частину будинку, виготовлено технічний паспорт. Станом на даний час, було розподілено будинок відповідно до рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 01.07.2014 року, облаштовано різні входи в будинок, встановлено огорожу та встановлено окремі автономні інженерні системи (опалення та електропостачання). Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Між сторонами, як співвласниками вказаного будинку виникають непорозуміння та суперечки з приводу утримання та збереження цього майна і угоди про спосіб виділення в натурі його частки із сумісного спільного володіння не досягнуто. Крім того, згідно державного акта серії НА №694763 земельна ділянка з кадастровим номером 5625085600:01:001:0006, на якій розташований житловий будинок, що є спільною сумісною власністю, належить відповідачу. Відповідно до роз`яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 р. №7, якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК України, 377 ЦК України. Посилаючись на норми статей 183, 358, 364, 367,377 ЦК України, статті 120 ЗК України, судову практику Верховного Суду, просить: 1) Виділити в натурі частину будинку, що належить на праві спільної часткової власності, відповідно до меж визначених у технічному паспорті від 15.12.2016 року, з присвоєнням окремої адреси виділеній частині житлового будинку. 2) Припинити право спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] . 3) Визнати за нею право власності на 47/100 земельної ділянки з кадастровим номером 5625085600:01:001:0006 з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1350 га. 4) Припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 47/100 земельної ділянки з кадастровим номером 5625085600:01:001:0006. Судові витрати покласти на відповідача. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені у позові, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнали та не заперечили щодо виділу позивачу в натурі частки житлового будинку та земельної ділянки, на якій розміщена частина будинку позивача. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази та оцінивши їх в сукупності. Суд дійшов до наступного. Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого збудували житловий будинок в [ADDRESS] . Відповідно до рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 01 липня 2014 року, житловий будинок в [ADDRESS] , визнано спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] виділено 47/100 частки житлового будинку, яка складається з приміщень: приміщення - літ. 1-1 передпокій загальною площею 14,0 кв.м., 1-4 житлова загальною площею 11,2 кв.м., 1-5 житлова загальною площею 17,7 кв.м., та надвірні будівля - «а1» вхідний ганок, №1 огорожа (70%). [PERSON] виділено 53/100 частини від всього будинковолодіння, приміщення 1-2 кухня загальною площею 11,8 кв.м., 1-3 житлова загальною площею 18,6 кв.м., 1-6 житлова загальною площею 15,2 кв.м., та надвірні будівлі - «Б» сарай, «В» вбиральня, № 1 огорожа (30%) (а.с.12-13). Право спільної часткової власності на 47/100 частини вказаного будинку 01.06.2017 року зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.06. 2017 р. (а.с. 10), Згідно ч. 1 ст.364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку ст.364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна. Відповідно до висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 23.09.2019 року, за технічними показниками житловий будинок може бути поділено на два окремих об`єкта: 53/100 частка житлового будинку є відокремлена, має окремий вихід і може бути виділена в натурі, як самостійний об`єкт нерухомості. 47/100 частка житлового будинку є відокремлена, має окремий вихід і може бути виділена в натурі, як самостійний об`єкт нерухомості (а.с.75). Враховуючи те, що за змістом статей 316,317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах норм чинного законодавства, які позивач не порушує, частка позивача в спільній частковій власності складається із конкретних приміщень, що розподілені між співвласниками. Нежитлові та житлові приміщення ізольовані від приміщень іншого співвласника, мають окремий вхід, окрему систему життєзабезпечення, при цьому не порушуються права іншого співвласника. Відповідно до ч. 3ст.364 ЦК України у разі виділу співвласникам у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Враховуючи вищевказані обставини та правові норми, суд вважає позовні вимоги в частині виділу в натурі 47/100 частини житлового будинку, належної позивачу на праві спільної часткової власності та припинення права спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] є обґрунтованими. Крім того, позивач просить визнати за нею право власності на 47/100 земельної ділянки, на якій розташована належна позивачу частина житлового будинку та припинити право власності відповідача на цю частку. Судом встановлено, що відповідно до Державного акта серії НА№694763, земельна ділянка площею 0,1350 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5625085600:01:001:0006,з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, належить на праві власності [PERSON] (а.с.8,9). Статтею 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Окрім того, статтею 378 ЦК України передбачено, що право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 Земельного кодексу України у поєднанні з нормою статті 125 Земельного кодексу України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 Земельного кодексу України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. У пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ`від 16.04.2004 р. №7 до статті 377 Цивільного кодексу України і статті 120 Земельного кодексу України зазначено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК України, 377 ЦК України. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі №686/9580/16-ц. Таким чином, суд приходить до висновку, що у разі переходу права власності на об`єкт нерухомого майна до набувача цього майна відбувається перехід тих прав на відповідну земельну ділянку, на яких вона належала відчужувачу, права власності або права користування. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За вказаних обставин, витрати позивача по сплаті судового збору у розмірі 2819,20 гривень (а.с.38,50) суд покладає на відповідача.

Outcome: approved