Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форза» (далі ТОВ «ФК «Форза»), який є правонаступником ТОВ «КФ.ЮЄ», в якому просить суд, визнати договір позики, укладений між ним, [PERSON] та ТОВ «КФ.ЮЄ», недійсним. Свій позов, позивач мотивує тим, що ТОВ «КФ.ЮА» було надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Як зазначає позивач, договір між ним та відповідачем не було підписано. З посиланням на ст. 8 Закону України «Про електронну комерцію», права та обов`язки покупця (замовника, споживача) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції визначаються законодавством України, зокрема Законом України «Про захист прав споживачів». Покупець (замовник, споживач) товарів робіт, послуг у сфері електронної комерції за обсягом своїх прав та обов`язків прирівнюється до споживача у разі укладення договору на відстані відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що перед укладенням договорів на відстані продавець (виконавець) повинен надати споживачеві інформацію про: 1) найменування продавця (виконавця), його місцезнаходження та порядок прийняття претензії; 2) основні характеристики продукції; 3) ціну, включаючи плату за доставку, та умови оплати; 4) гарантійні зобов`язання та інші послуги, пов`язані з утриманням чи ремонтом продукції; 5) інші умови поставки або виконання договору; 6) мінімальну тривалість договору, якщо він передбачає періодичні поставки продукції або послуг; 7) вартість телекомунікаційних послуг, якщо вона відрізняється від граничного тарифу; 8) період прийняття пропозицій; 9) порядок розірвання договору. Факт надання інформації відповідно до вимог ч. 2 цієї статті повинен бути підтверджений письмово або за допомогою електронного повідомлення. Споживач має бути письмово проінформований проте, що вартість послуг третіх осіб установлюється виключно такими особами, відповідно кредитодавець не здійснює інформування про розмір відповідних витрат та/або іх зміну протягом строку дії договору про споживчий кредит і не включає їх до розрахунку реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача. Відповідачем було проігноровано зазначену вимогу та не повідомлено письмово позивачу всю необхідну інформацію щодо умов договору. Відповідач скористався тим, що позивачу, як позичальнику об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і позивач був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не надав позивачу відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. Також в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в оспорюваному договорі не була вказана ціна та сукупна вартість кредитну, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату та час розгляду справи, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутності, в якій він зазначив, що позов підтримує, а тому просить розглянути справу за наявними в матеріалах справи доказами. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату та час розгляду справи, надавши до суду відзив в якому просив розглянути справ за його відсутності, а також просив в задоволенні позову відмовити, з наступних підстав. 17.10.2020 року [PERSON] оформив договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №1-1-172914 від 17.07.2019 року на сайті ТОВ «КФ.ЮА» в письмовій формі електронному вигляді. Відповідно до Закону України «Про електрону комерцію», Закону України «Про електроні документи та електронний документообіг», між позивачем та відповідачем був укладений у письмовому форматі в електронному вигляді з накладенням електронного підпису однаразовим/мережевим ідентифікатором. Саме цим способом підписання Договору скористався позивач під час укладення договору з ТОВ «КФ.ЮА». На його мобільний номер, який він зазначив в особистому кабінеті під час реєстрації надійшов одноразовий ідентифікатор. Далі в особистому кабінеті з`являється вікно, де зазначено, що для підписання договору Клієнт має ввести код з смс, при цьому текст договору клієнт має можливість ознайомитись до його підписання за активним посиланням. Після введення позивачем коду з смс у відповідне поле «код из sms» (ОТП -пароль) та натискання кнопки «оформити кредит» було здійснено підписання договору у відповідно до ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію» в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким чином, договір про надання позики в умовах фінансового кредиту №1-1-172914 від 17.07.2019 року було укладено належним чином у письмовій формі в електронному вигляді з накладанням електронного підпису одноразовим/мережевим ідентифікатором, що повністю відповідає вимогам законодавства, а тому будь-які доводи позивача, на думку відповідача, щодо нікчемності даного договору через не дотримання письмового вигляду та не підписання Договору із сторони позивача, не відповідають дійсності, є необґрунтованими та недоречними. Що стосується посилання позивача, на те, що відповідач скористався тим, що позивачу об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору, в результаті чого останні був введений в оману при отриманні кредитних послуг, то тут представник відповідача звертає увагу на те, що позивач є дієздатною особою, яка в повній мірі має можливість усвідомлювати свої дії та керувати ними, розуміти наслідки вчинення певних дій та можливість відмовитись від вчинення таких дій, що будуть суперечити її інтересам. Тим більше, особа яка бажає оформити онлайн кредит, знаходиться не на відділенні в присутності менеджера, а в комфортних для себе умовах та не обмежується в часі жодним чином, вона є вільною у виборі саме того виду кредиту, який підходить їй, в незрозумілій ситуації має можливість отримати моментальну консультацію від співробітника ТОВ «КФ.ЮА» через діалогове вікно, яке постійно є активним на сайті. Оформлення кредиту через сайт відповідача є в повній мірі добровільним, немає жодного тиску на особу, яка оформлює кредит та в будь-який момент така особа має можливість припинити оформлення та відмовитись від отримання послуг товариства. На підставі вищенаведеного вбачається, що позивач зареєструвавшись на сайті ТОВ «КФ.ЮА», виявив бажання отримати кредит, він мав у своєму розпорядженні всю необхідну інформацію та можливість ознайомитись з нею, відповідно до положень законодавства, у зв`язку з чим, відповідач просить відмовити у задоволенні позову. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що 17.07.2019 року між [PERSON] та ТОВ «КФ.ЮА» було укладено договір про надання фінансового кредиту №1-1-172914. Відповідно до договору факторингу №20200430-К від 30.04.2020 року між ТОВ «ФК «Форза» та ТОВ «КФ.ЮА» було укладено договір факторингу відповідно до якого ТОВ «ФК «Форза» було передано усі документи що підтверджують право вимоги. Згідно п. 3.1 Договору Товариство на умовах цього Договору та Правил надає Клієнту грошові кошти у сумі, визначеній п. 5 Договору, а клієнт в свою чергу зобов`язується повернути грошові кошти у встановлений цим Договором строк та сплатити проценти згідно відсоткової ставки за кожен день користування, визначеної п. 5.3 даного договору. Відповідно до п. 4.1 Договору договір та зміни до нього укладаються в письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів одноразовим /мережевим ідентифікатором). У випадку оформлення Договору чи здійснення інших дій, пов`язаних із його виконанням в онлайн-режимі на офіційному сайті Товариства htpp://www.kf.ua за допомогою засобів електронного зв`язку, електронні документи, оформлені і підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважатимуться такими, що мають рівну юридичну силу з документами, складеними на паперовому носієві і підписаними власноручним підписом. Відповідно до наданого витягу з Реєстру прав вимоги №1 до договору факторингу №20200430-К від 30.04.2020 року встановлено ТОВ «ФК «Форза» було передано кредитний договір №_1-1-172914 від 17.07.2019 року укладений між [PERSON] та ТОВ «КФ.ЮА». Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст.ст. 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. За положеннями ст. ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Отже, суд приходить до висновку, що спірний договір про надання позики на умовах фінансового кредиту укладено в письмовій формі та підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й паспорт споживчого кредиту, який підписаний позивачем, який містить повну інформацію стосовно умов кредитування. Отже, договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №1-1-172914 від 17.07.2019 року було укладено належним чином у письмовій формі, що повністю відповідає вимогам законодавства. Як вбачається з договору, у графі реквізити та підписи сторін зазначено прізвище, ім`я, по-батькові клієнта [PERSON] , його паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків, підпис. Згідно п.2 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: зокрема, правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України). Договір, згідно ст. 640 ЦК України, є укладеним, з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. (ст. 642 ЦК України). Згідно вимог ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Обов`язковими умовами для можливості визнання такого правочину дійсним, закон встановлює наступні: вчинення дії на виконання такого правочину однією із сторін; підтвердження вчинення такої дії іншою стороною шляхом прийняття виконання. При відсутності хоча б однієї з вказаних умов, суд не може визнати договір дійсним. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. За правилами ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Відповідно ч.1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», договір про надання фінансових послуг повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін. Правила надання грошових коштів у кредит перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Із запропонованими умовами позивач ознайомився та погодився з ними. За таких обставин, суд вважає, що договір позики було укладено та підписано з дотриманням вимог Закону України «Про захист прав споживачів». В обґрунтування поданого позову, позивач посилається на те, що під час укладання вищезазначеного кредитного договору були порушенні його права як споживача, шляхом не ознайомлення з умовами кредитування. Згідно із п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 19 Закону «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика може бути такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Зміст оспорюваного договору містить положення про предмет, порядок та умови надання позики в умовах фінансового кредиту, порядок повернення позики та строк дії договору, розпис сукупної вартості кредиту, порядок та умови укладання і припинення договору, відмови у наданні та одержанні кредиту, відповідальність за невиконання взятих зобов`язань, графік сплати платежів. З урахуванням наведеного, суд вважає, що відповідач не обмежував права позивача у доступі до інформації, що стосується правил надання фінансових послуг товариства, а також права позивача, як користувача системи Інтернет щодо можливості ознайомитись з примірником Договору про надання позики на умовах фінансового кредиту. Оцінюючи наявні у справі докази, суд вважає, що позивач під час укладання оспорюваного договору мав необхідну, повну та доступну інформацію, яка за своєю суттю не містила у собі нечіткий, незрозумілий або двозначний її зміст, необхідний для здійснення свідомого вибору. Таким чином, суд вважає, що позивачем не надано доказів укладання спірного правочину, з порушенням його прав, як споживача. Разом з тим, з матеріалів справи встановлено, що позивач, виявивши бажання отримати кредит, мав у своєму розпорядженні всю необхідну інформацію та можливість ознайомитись з умовами, надав необхідні документи та отримав кредит. А тому, доводи позивача про те, що відповідачем не було ознайомлено позивача з умовами кредитування та ризиками, передбаченими ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», внутрішніми правилами надання фінансових послуг товариства, у відповідності до яких укладено оспорюваний правочин, як на підставу для визнання договору недійсним, не знайшло свого підтвердження. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України З урахування наведеного вище та аналізуючи наявні у справі докази, суд вважає, що позивачем не надано доказів в обґрунтування заявлених вимог. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не є обґрунтованими, а тому у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову підстави для стягнення з відповідача судових витрат в порядку в порядку ст.141 ЦПК України, відсутні.

Outcome: dismissed