overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що [INFO] року померла його матір [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 6,36 га, кадастровий номер [NUMBER] яка розташована на території Плетеноташлицької сільської ради. Позивач зазначив, що оригінал державного акту на право приватної власності на землю був знищений під час пожежі у будинку спадкодавця і нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на відсутність оригіналу державного акту на право приватної власності на землю. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що дійсно [INFO] року під час пожежі у будинку загинула [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтва про смерть та лікарського свідоцтва про смерть (а.с. 9, 25). Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку № 486 площею 6,36 га, яка розташована на території Плетеноташлицької сільської ради (а.с. 11-18). Позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом, який прийняв спадщину у встановленому законом порядку (а.с. 7, 45-50). Нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину з посиланням на відсутність оригіналу державного акту на право приватної власності на землю (а.с. 8). Між тим, відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини 3 статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Тому, право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання права власності.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що [INFO] року померла його матір [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 6,36 га, кадастровий номер [NUMBER] яка розташована на території Плетеноташлицької сільської ради. Позивач зазначив, що оригінал державного акту на право приватної власності на землю був знищений під час пожежі у будинку спадкодавця і нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на відсутність оригіналу державного акту на право приватної власності на землю. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що дійсно [INFO] року під час пожежі у будинку загинула [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтва про смерть та лікарського свідоцтва про смерть (а.с. 9, 25). Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку [NUMBER] площею 6,36 га, яка розташована на території Плетеноташлицької сільської ради (а.с. 11-18). Позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом, який прийняв спадщину у встановленому законом порядку (а.с. 7, 45-50). Нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину з посиланням на відсутність оригіналу державного акту на право приватної власності на землю (а.с. 8). Між тим, відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини 3 статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Тому, право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання права власності.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] в період з 12 листопада 2010 року по 10 жовтня 2017 року, але вони фактично не проживали з 2013 року. Позивач зазначив, що після припинення відповідачами сімейних відносин він почав проживати з відповідачем [PERSON] і від спільного проживання вони мають доньку [PERSON], 11 січня 2015 року, батьком якої записаний відповідач [PERSON] Позивач зазначив, що він є біологічним батьком дитини, а тому оспорює батьківство відповідача [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON]. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Відповідно до частин 1 і 4 статті 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як вбачається з письмової заяви відповідача [PERSON], біологічним батьком дитини є позивач [PERSON]. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Тому, є законні підстави для задоволення позову. Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до вимог частини 1 статті 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він є власником земельної ділянки № 466 площею 5,03 га, яка розташована на території Злинської сільської ради. Позивач стверджує, що він не підписував з відповідачем спірний договір оренди земельної ділянки, тому вважає даний договір недійсним. Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року N 9 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Відповідно частини 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 1 статті 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 ст. 207 ЦК України). Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до частини 1 статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки № 466 площею 5,03 га, яка розташована на території Злинської сільської ради (а.с. 6). 17 липня 2015 року від імені позивача [PERSON], як орендодавця і ТОВ «СТОВ «Авангард», як орендаря, укладено договір оренди земельної ділянки, що підтверджується копією договору (а.с. 7-9). Відповідно до висновку експерта № 390 від 11.10.2015 року підпис від імені орендодавця [PERSON] у договорі і акті приймання-передачі виконані не [PERSON], а іншою особою (а.с. 10-18). Враховуючи, що позивач [PERSON] власноручно не підписував договір оренди земельної ділянки від 17.07.2015 року, даний договір не створює юридичних наслідків , крім тих, що повязані з його недійсністю, тому, для визнання цього договору недійсним є законні підстави. Судові витрати слід віднести за рахунок відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він є власником земельної ділянки [NUMBER] площею 5,00 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Злинської сільської ради. Позивач стверджує, що він не підписував спірний договір оренди земельної ділянки і не звертався за його державною реєстрацією, тому вважає, що даний договір є недійсним. Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року N 9 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Відповідно частини 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 1 статті 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 ст. 207 ЦК України). Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до частини 1 статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки [NUMBER] площею 5,00 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Злинської сільської ради, що підтверджується копією державного акту. 09 липня 2015 року від імені позивача [PERSON], як орендодавця і ТОВ «СТОВ «Авангард» укладено договір оренди земельної ділянки, що підтверджується копією договору (а.с. 7-11). Відповідно до висновку експерта № 328 від 26.09.2015 року підписи у договорі оренди земельної ділянки і акті приймання-передачі виконані не [PERSON], а іншою особою. Враховуючи, що позивач [PERSON] власноручно не підписував договір оренди земельної ділянки від 09.07.2015 року, даний договір не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Судові витрати слід віднести за рахунок відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він є власником земельної ділянки кадастровий номер 3523181600:02:002:0127, яка розташована на території Злинської сільської ради. Позивач стверджує, що він не підписував договір оренди землі з відповідачем. Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року N 9 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Відповідно частини 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 1 статті 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 ст. 207 ЦК України). Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до частини 1 статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником спірної земельної ділянки № 127, площею 4,10 га, кадастровий номер 3523181600:02:002:0127, яка розташована на території Злинської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, що підтверджується копією державного акту. 09 липня 2015 року від імені позивача [PERSON], як орендодавця і ТОВ «СТОВ «Авангард» укладено договір оренди земельної ділянки, що підтверджується його копією (а.с. 15-19). Відповідно до висновку експерта № 102 від 15.06.2016 року підпис від імені позивача [PERSON] в договорі і акті приймання-передачі виконані не позивачем, а іншою особою (а.с. 6-14). Враховуючи, що позивач [PERSON] власноручно не підписував договір оренди земельної ділянки від 09.07.2015 року, даний договір не створює юридичних наслідків , крім тих, що повязані з його недійсністю, тому, для визнання цього договору недійсним є законні підстави. Судові витрати слід віднести за рахунок відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він є власником земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] площею 10 га, яка розташована на території Злинської сільської ради. Позивач стверджує, що він не підписував спірний договір оренди земельної ділянки, тому вважає його недійсним. Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року N 9 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Відповідно частини 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 1 статті 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 ст. 207 ЦК України). Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до частини 1 статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки № 426-427 площею 10,00 га, яка розташована на території Злинської сільської ради (а.с. 7). 10 липня 2015 року від імені позивача [PERSON] як орендодавця укладено договір оренди земельної ділянки, що підтверджується копією договору та витягу про державну реєстрацію (а.с. 8-11). Відповідно до висновку експерта № 209 від 04.11.2016 року підпис від імені орендодавця [PERSON] у договорі і акті приймання-передачі виконані не [PERSON], а іншою особою (а.с. 12-14). Враховуючи, що позивач власноручно не підписував договір оренди земельної ділянки від 10.07.2015 року, даний договір не створює юридичних наслідків , крім тих, що пов'язані з його недійсністю, тому, для визнання цього договору недійсним є законні підстави. Судові витрати слід віднести за рахунок відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він є власником земельної ділянки площею 10,00 га, яка розташована на території Злинської сільської ради. Позивач стверджує, що він не підписував спірний договір оренди земельної ділянки, тому вважає його недійсним. Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року N 9 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Відповідно частини 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 1 статті 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 ст. 207 ЦК України). Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до частини 1 статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки № 231-232 площею 10,00 га, яка розташована на території Злинської сільської ради (а.с. 6). 08 липня 2015 року від імені позивача [PERSON] як орендодавця укладено договір оренди земельної ділянки, що підтверджується копією договору та витягу про державну реєстрацію (а.с. 14-17). Відповідно до висновку експерта № 414 від 20.10.2015 року підпис від імені орендодавця [PERSON] у договорі і акті приймання-передачі виконані не [PERSON], а іншою особою (а.с. 7-13). Враховуючи, що позивач власноручно не підписував договір оренди земельної ділянки від 08.07.2015 року, даний договір не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю, тому, для визнання цього договору недійсним є законні підстави. Судові витрати слід віднести за рахунок відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він є власником земельної ділянки площею 10,29 га, кадастровий номер 3523181600:02:001:0443, яка розташована на території Злинської сільської ради. Позивач стверджує, що він не підписував спірний договір і не звертався за його реєстрацією, тому вважає даний договір недійсним. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року N 9 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Відповідно частини 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 1 статті 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 ст. 207 ЦК України). Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до частини 1 статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 10,29 га, кадастровий номер 3523181600:02:001:0443, яка розташована на території Злинської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку. Від імені позивача [PERSON], як орендодавця і ТОВ «СТОВ «Авангард» укладено договір оренди земельної ділянки без номера і дати, що підтверджується копіями договору та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права. Відповідно до висновку експерта № 70/04-656 від 10.09.2015 року підпис від імені [PERSON] в договорі і акті приймання-передачі виконані не [PERSON], а іншою особою. Враховуючи, що позивач [PERSON] власноручно не підписував договір оренди земельної ділянки, даний договір не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Тому, спірний договір слід визнати недійсним і скасувати державну реєстрацію. Судові витрати слід віднести за рахунок відповідача.

Outcome: approved