Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем та визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру [ADDRESS] та поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнавши за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS], та на 1/2 частину квартири [ADDRESS], а в іншій частині право власності визнати за відповідачем. В обґрунтування позову зазначив, що з відповідачем фактично припинені шлюбні стосунки з вересня 2009 р., і з цього часу вони проживають окремо. В період шлюбу придбане у спільну сумісну власність дві квартири, які і просить розділити, при цьому зазначає, що квартира [ADDRESS] була фактично не подарована відповідачу, а придбана за відплатним договором купівлі-продажу, про що йому стало відомо від самого відповідача. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та надала пояснення відповідно до обставин, викладених в позові. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги фактично визнала та пояснила, що відповідач визнає обставини, викладені в позові, а саме, той факт, що з відповідачем припинені шлюбні відносини з вересня 2009 р., і проживають вони окремо, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю з позивачем, так як придбавалася дана квартира в період шлюбу з позивачем за спільні з ним кошти за відплатним договором купівлі-продажу, що підтверджується розпискою продавця про отримання коштів, хоча оформила вона з продавцем договір дарування, про що не повідомила свого чоловіка. Визнає той факт, що поділу підлягають як квартира [ADDRESS], так і квартира [ADDRESS]. При цьому, представник відповідача зазначила, що не згодна з визначеним позивачем порядком поділу майна, але свого порядку не запропонувала. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони по справі перебувають у шлюбі, який укладений 30.03.1968 р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Харківським міським відділом реєстрації актів громадського стану 04.09.1996 р. серії [NUMBER] З вересня 2009 р. сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо, від шлюбу є повнолітня дитина, примирення вважають неможливим, Суд, вважає, що за таких обставин, подальше перебування сторін в шлюбі стало неможливим та суперечить їх інтересам, і відповідно до ст.112 СК України шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. ст. 60, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що в період шлюбу сторонами придбана у спільну власність квартира [ADDRESS], що підтверджується довідкою ЖК «Левада» від 22.01.2009 р. № 21, технічним паспортом, складеним КП ХМБТІ про те, що право власності на зазначену квартиру зареєстровано за [PERSON] на підставі довідки ЖСК «Левада» від 18.09.1993 р. № 217, реєстраційним посвідченням КП ХМБТІ (а.с.11-15). Крім того, судом встановлено, що у період шлюбу сторонами також придбана у спільну сумісну власність квартира [ADDRESS]. Так, відповідно до договору дарування, посвідченого 30.07.2007 р. приватним нотаріусом [PERSON], [PERSON] безоплатно передав у власність, а [PERSON] прийняла у власність квартиру [ADDRESS]. Між тим, як стверджує позивач і що визнає відповідач [PERSON] ця квартира фактично була куплена у [PERSON] за суму еквівалентну 27500 доларів США, про що продавець [PERSON] видав власноручно написану розписку (а.с. 21). Таким чином, суд вважає, що договір дарування, посвідчений 30.07.2007 р. приватним нотаріусом [PERSON], відповідно до якого [PERSON] безоплатно передав у власність, а [PERSON] прийняла у власність квартиру [ADDRESS] є удаваним правочином, який вчинений сторонами з метою приховання правочину купівлі-продажу, який вони насправді вчинили. Відповідно до ч.2 ст. 235 ЦК України якщо судом встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який вони насправді вчинили. Таким чином, є підстави вважати, що зазначена квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а не особистим майном відповідача в розумінні ст. 57 СК України. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги цілком обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладенного,

Outcome: approved