Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на ? частину однокімнатної квартири [ADDRESS] та визнати за відповідачем [PERSON] право власності на ? частину однокімнатної квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначила, що сторони з 22.03.2003 перебувають у зареєстрованому шлюбі. 16.01.2018 позивачка звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом про розірвання шлюбу. Під час шлюбу, за спільні кошти, сторони придбали однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Договір купівлі продажу був оформлений на відповідача по справі. Договір купівлі-продажу посвідчений 17.12.2007 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук В.Я. (зареєстровано в реєстрі за №5642). Вказана квартири була придбана за 101000 гривень, що підтверджується договором купівлі-продажу. Квартира складається з однієї кімнати жилою площею 17,1 м2 загальною площею 32,5 м2 і знаходиться на першому поверсі дев'ятиповерхового панельного жилого будинку. В добровільному порядку визнати за нею право власності на ? частину даної квартири відповідач не бажає. В теперішній час ? частина цієї квартири коштує 210100,00 гривень, що підтверджується висновком суб'єкта оціночної діяльності про вартість частини квартири, проведеного ПП «ТОВА» від 22 січня 2018 року. А тому, просить суд поділити спільне майно подружжя, а саме визнавши за нею та відповідачем право власності по 1/2 частині за кожним на спірну квартиру та покласти на відповідача судові витрати пов'язані з розглядом даної справи. Позивачка в судове засідання не з'явилась, проте надала суду письмову заяву, в якій зазначила, що просить провести судовий розгляд без її участі та задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі /а.с.35, 40/. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про причину не явки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи рекомендованими листами /а.с. 23, 33, 38/. Суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що з 22.03.2003 сторони перебувають в зареєстрованому шлюбу, що підтверджується відповідним свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії 1-СР №077417 /а.с. 8/. 16.01.2018 позивачка звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом про розірвання шлюбу. Згідно договору купівлі продажу від 17.12.2007 посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук В.Я. та зареєстрованого у реєстрі за №5642, відповідач [PERSON] придбав однокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 32,5 м2, в тому числі житлової 17,1 м2. Дана квартира були придбана відповідачем за 101 000грн. /а.с.9/. Як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, спірна квартира належить на праві приватної власності [PERSON] /а.с.10/, зазначене також підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів /а.с. 11/. Згідно висновку суб'єкта оціночної діяльності про вартість частини квартири, проведеного ПП «ТОВА» від 22 січня 2018 року, ринкова вартість ? частини спірної квартири складає 210 100,00грн. /а.с. 14/. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо ) самостійного заробітку доходу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ч.1 ст. 61 СК України об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Оскільки квартира [ADDRESS], була придбана під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, вона є спільним майном подружжя. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, а відповідно до ч.1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ч.2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Пунктами 22-24 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», передбачено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Враховуючи вищевикладене, надані суду письмові докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для повного задоволення даного позову. Щодо вирішення питання про відшкодування судових витрат, то суд приходить до наступних висновків. Згідно ч.ч. 1,6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв'язку з тим, що п. 9 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору при подачі позову до суду, що підтверджується відповідною копією посвідчення серії АВ №031160, наявного в матеріалах справи /а.с.16/, то з відповідача [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 2101 грн. На підставі наведеного, ст.ст. 60, 61, 70, 71 СК України,

Outcome: approved