Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, яким просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем[PERSON], який зареєстровано27 листопада 2013 року у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 910, визначити місце проживання доньки - [PERSON], [INFO] разом із нею (позивачем) за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначила, що 27листопада 2013 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 910, від шлюбу мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею. Крім того, зазначила, що після народження доньки сімейне життя із відповідачем поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, кожен із них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю, відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, у зв'язку з чим між ними постійно виникають сварки, що спричиняє їй (позивачу) душевні страждання. Окрім того, позивач зазначила, що вона, як мати їх спільної з відповідачем дитини, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про доньку, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров'я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідним визначити місце проживання дитини разоміз нею, в квартирі, що належить їй на праві спільної часткової власності за адресою: [ADDRESS], на даний час вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною 3-ох річного віку, після чого має намір повернутися на роботу, зі зручним робочим графіком. Також зазначила, що вона слідкує за станом здоров'я доньки, її розвитком, виховує та піклується про неї, з донькою у неї психологічний контакт та прив'язаність один до одного. В судовому засідання позивачта в її інтересах представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач в судовезасідання подав заяву за вх.№28624 від 07.11.2016 року про розгляд справи про розірвання шлюбу та про визначення місця проживання дитини без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача та в її інтересах представника, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, та надавши їм правову оцінку, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, який регулює сімейні правовідносини та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони зареєстрували шлюб 27 листопада 2013 року у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 910, та 27 листопада 2013 року видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], шлюбно-сімейні стосунки не підтримують, намірів відновлювати їх не мають. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. За вказаних вище обставин та підстав позову, зазначених позивачем причин для розірвання шлюбу, серед яких позивач зазначила протилежність поглядів на шлюб та сім'ю, нехтування відповідачем сімейними цінностями, втрату почуття любові та поваги один до одного, що призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин,суд приходить до висновку, що подальше спільне життя, збереження шлюбу сторін суперечить інтересам подружжя. Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За викладених обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, припинення сторонами шлюбно-сімейних відносин, дійсні причини пред'явлення позову про розірвання шлюбу, волевиявлення як позивача, так і відповідача припинити шлюбні відносини, враховуючи також ту обставину, що рішення позивача про розірвання шлюбу та пред'явлення з цього приводу позову до суду прийнято з усвідомленням нею його наслідків, виходячи при цьому також з відсутності у взаєминах сторін морально-правової основи шлюбу, до якої належать почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги, взаєморозуміння, підтримки та піклування, суд дійшов висновку про те, що шлюб між сторонами носить суто формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу та шлюбно-сімейних відносин суперечить інтересам подружжя, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права сторін, а також права їх малолітньої дитини, в зв'язку з чим позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 5 СК України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в сімейне життя, крім випадків встановлених Конституцією України. Судом також встановлено, що батьки малолітньої дитини [PERSON], [INFO], після фактичного припинення шлюбних відносин, проживають окремо, у зв'язку з чим, позивач вважає за необхідним при розірванні шлюбу з відповідачем, визначити місце проживання доньки разом з нею, мотивуючи тим, що вона спроможна забезпечити доньку всім необхідним, крім того, вона слідкує за станом здоров'я дитини, її розвитком, виховує та піклується про дитину, з якою у неї (позивача) психологічний контакт, прив'язаність один до одного, окрім того, з огляду на досвід, який є в суспільстві, проживання дитини саме з матір'ю є для дитини більш прийнятним, так як у матері більше емоційно-вольової мотивації можливостей та часу приділяти увагу дитині. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO]. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу. Частина 1 ст.29 ЦК України визначає, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до довідки КП «ЖЕО №1 КМР» №2021 від 01.10.2015 року [PERSON], 1989 року народження, проживає за адресою [ADDRESS]. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 22.08.2002 року, нотаріально посвідченого 22.08.2002 року за реєстровим номером №2203, [PERSON] належить на праві часткової власності 1/3 частина зазначеної квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. При вирішенні спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення (п. 2 ч.1 ст. 161 СК України). Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно; той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею; той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. З огляду на викладене вище, виходячи виключно з інтересів малолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка є особистістю, та після припинення батьками дитини спільного проживання проживає окремо від батька [PERSON] з матір'ю[PERSON], яка має постійне місце проживання за адресою [ADDRESS], та якою створені відповідні умови для виховання, розвитку та проживання доньки, при цьому, зважаючи на відсутність доказів щодо несумлінного ставлення матері до своїх обов'язків з виховання дитини, суд дійшов до висновку, що при розірванні між сторонами шлюбу проживання малолітньої[PERSON] разом з матір'ю [PERSON]на теперішній час відповідає потребам та інтересам дитини, в зв'язку з чим позов позивача в частині визначення місця проживання дитини [PERSON], [INFO], разом з матір`ю [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України судові витрати по справі, які складаються з судового збору в розмірі 1 102 грн. 40 коп., що документально підтверджується квитанціями про сплату позивачем судового збору, слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст.110, 112, 141, 160, 161Сімейного кодексу України,

Outcome: approved