Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з цивільним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» про захист прав споживача, визнання договору недійсним, стягнення коштів та відшкодування збитків. У позовній заяві просив визнати договір № 002896 від 23.11.2015 року, укладений між ним та відповідачем, недійсним, стягнути з відповідача на його користь кошти в сумі 15 000,00 гривень, а також стягнути з відповідача на користь позивача збитки в сумі 15,20 грн. та витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне. 23.11.2015 року між ним та відповідачем було укладено договір № 002896 , предметом договору було надання позивачу послуг, спрямованих на придбання транспортного засобу відповідно до п.1 договору та додатків 1,2 до договору, а саме: автомобіля ЗАЗ Сенс 2014 року випуску, вартість 95 000,00 гривень, колір срібло через програму лізинг. Відповідно до пункту 2.1. договору відповідач зобовязувався надати послуги, спрямовані на придбання товару, зазначеного в пункті 1 договору та додатку 1,2 до договору на умовах лізингу. Позивач, з метою виконання умов договору зі свого боку, 23.11.2015 року сплатив відповідачу адміністративний платіж в сумі 15 000,00 гривень. До теперішнього часу позивач автомобіль не отримав, під час спілкування з представниками відповідача в телефонному режимі ті відмовляються від виконання умов договору. Позивач в позовній заяві просить визнати договір недійсним, мотивуючи це наступним. На думку позивача, як вбачається з тексту укладеного договору, система лізингу формується виключно на коштах клієнтів, без залучення коштів Товариства. Договір не містить строків отримання клієнтом транспортного засобу, не передбачає відповідальності відповідача за невиконання умов договору. Позивач посилається на статтю 18 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої умови договору є несправедливими, якщо всупереч добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс прав та обовязків на шкоду споживача. Несправедливими є умови договору, які встановлюють жорстокий обовязок споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання продавцю права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, надання можливості продавцю збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Відповідно до статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність, що вводить споживач в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Також посилається на ч.2 ст. 215 ЦК України відповідно до якої недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання його судом недійсним не вимагається. Відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Також посилається на ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та Положення про Державну комісію з регулювання ринків фінансових послуг України, затвердженого Указом Президента від 03.04.2003р. № 292, відповідно до яких правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем, є правовідносинами в сфері надання фінансових послуг, так як відповідач здійснює в інтересах клієнтів програми операції з фінансовими активами (грошовими коштами), з метою одержання прибутку. Тому, на думку позивача, договір про надання фінансових послуг підпадає під конкретну фінансову послугу у вигляді адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, отже, такі послуги можуть надаватися лише фінансовими установами, які мають відповідну ліцензію на надання фінансових послуг по адмініструванню фінансових активів для придбання товарів у групах. Відповідно до статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії) може бути визнаний судом недійсним. В судове засідання зявився позивач; відповідач в судове засідання не зявився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, копію позовної заяви із додатками отримав, про причини неявки суду не повідомив, письмові заперечення на позов не надав. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд задовольнити позов. В судовому засіданні позивач пояснив наступне. 23 листопада 2015 року він у м. Запоріжжя, в офісі відповідача, підписав з відповідачем договір № 002896 фінансового лізингу, сплатив 15 000,00 гривень, однак до теперішнього часу не отримав у лізинг автомобіль ЗАЗ Сенс 2014 року випуску, не дивлячись на те, що в усній бесіді представник відповідача обіцяв, що автомобіль буде наданий невдовзі після сплати позивачем вказаної суми коштів. Суду на огляд було надано оригінал договору № 002896 від 23.11.2015 року із додатками 1,2 до нього, квитанцію про сплату вказаної суми. Суд дослідивши вказані документи, встановив, що договір фінансового лізингу № 002896, підписаний між позивачем та відповідачем 23.11.2015 року, був укладений у простій письмовій формі, без нотаріального посвідчення. В квитанції про сплату від 23.11.2015 року суми 15 000,00 грн. призначення платежу зазначене «адміністративний платіж згідно договору фінансового лізингу № 002896 від 23.11.2015р.» (копія договору та квитанції, а. с. 4-11). Відповідно до преамбули договору, адміністративний платіж це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця за перевірку, розгляд та перевірку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Відповідно до пункту 1.1 даного договору предметом фінансового лізингу по даному договору є транспортний засіб, зазначений у даній статті та специфікації (додаток № 2 до договору), а саме автомобіль ЗАЗ Sens, обєм двигуна 1,3, тип КПП МТ, привід передній. Відповідно до пункту 1.2 договору, вартість предмета лізингу зазначається у договорі, розмір авансового платежу зазначається в договорі та додатку № 1до договору. Відповідно до пункту 1.3 договору лізингодавець (Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто») бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування Лізинг одержувачу на строк та на умовах, передбачених договором, а лізинг одержувач користується предметом лізингу на умовах даного договору фінансового лізингу та згідно з положеннями чинного законодавства. Відповідно до пункту 2.2 договору, строк лізингу починається з моменту передачі предмета лізингу та підписання акту приймання-передачі предмета лізингу та в останньому місяці сплати лізингового платежу за додатком № 3 до цього договору. Згідно додатку № 1 до договору вартість предмета лізингу складає 5\~380,00 доларів, авансовий платіж - 50% від цієї суми, щомісячний платіж 245,00 доларів, всього 2\~940,00 доларів. В той же час, відповідно до копії заяви позивача від 23.11.2015р., викладеної на фірмовому бланку відповідача, про надання йому транспортного засобу автомобіля марки ЗАЗ сенс 2014 року випуску, вказано вартість автомобіля 95\~000,00 гривень (а. с. 13). 22.05.2017 року позивач надав заяву про подальший розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного ішення не заперечує. \~\~Суд вважає, що оскільки, відповідно до ст. 10 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і неявкою до суду без поважних причин, відповідач фактично відмовився від захисту своїх прав в суді, а ст. 169 ЦПК України дає право суду у разі неявки відповідача, повідомленого належним чином про розгляд справи, вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляти заочне рішення),\~\~в звязку з чим відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України та ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає провести заочний розгляд справи. Крім цього, на думку суду в матеріалах справи є достатньо доказів для її слухання та прийняття рішення по суті справи і такий розгляд справи не буде порушенням права відповідача як сторони у цивільному процесі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані письмові докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 23.11.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 002896 фінансового лізингу, відповідно до пункту 1.3 якого лізингодавець (Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто») бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування Лізингоодержувачу ([PERSON]) на строк та на умовах, передбачених договором, а лізингоодержувач користується предметом лізингу на умовах даного договору фінансового лізингу та згідно з положеннями чинного законодавства. Відповідно до пункту 1.1 даного договору предметом фінансового лізингу по даному договору є транспортний засіб, зазначений у даній статті та специфікації (додаток № 2 до договору), а саме автомобіль ЗАЗ Sens, обєм двигуна 1,3, тип КПП МТ, привід передній. Відповідно до пункту 1.2 договору, вартість предмета лізингу зазначається у договорі, розмір авансового платежу зазначається в договорі та додатку № 1до договору, а саме: згідно додатку № 1 до договору вартість предмета лізингу складає 5\~380,00 доларів, авансовий платіж - 50% від цієї суми, щомісячний платіж 245,00 доларів, всього 2\~940,00 доларів. Судом встановлено, що даний договір укладений у простій письмовій формі, без нотаріального посвідчення. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» від 16.12.1997р. зі змінами, відносини, що виникають у звязку із договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим законом. Таким чином, за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу або договору поставки. Відповідно до статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізинг одержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізинг одержувачем (прямий лізинг) або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування. Частинами першою та третьою статті 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються Цивільним Кодексом та іншими законами. Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України. Згідно частини 1 статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно частини другої статті 799 ЦК України договір підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частини 4 статті 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу, в тому числі вимог щодо вчинення правочину у формі, встановленій законом. Згідно зі статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Нікчемний договір не породжує тих прав і обовязків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні в натур все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відповідно до частини четвертої та пятої статті 220 ЦК України правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Відповідно до ч.1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. В звязку з викладеним, суд приходить до висновку, що оскаржуваний договір фінансового лізингу № 002896 від 23 листопада 2017 лютого, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» та [PERSON], є нікчемним з моменту його укладання, оскільки укладений з порушенням вимоги до форми договору, а саме, укладений у простій письмовій формі, тоді як згідно закону договір найму транспортного засобу з фізичною особою підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню; оскільки визнання його нікчемним судом згідно закону не вимагається позовні вимоги в частині визнання договору недійсним не підлягають задоволенню. В той же час, суд має право застосувати наслідки нікчемного правочину. Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України. Згідно статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути іншій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, як існують на момент відшкодування. Отже, наслідки недійсності правочину залежать від того, чи було його виконано. Якщо сторони не приступили до виконання правочину, то він не підлягає виконанню, тобто жодна із сторін не вправі вимагати його виконання. Якщо ж правочин виконано повністю або частково (передано майно, сплачені кошти), то наслідком має бути повернення кожною із сторін недійсного правочину другій стороні в натурі всього, що вона одержала на його виконання. Оскільки до виконання договору приступив один позивач, який сплатив в якості адміністративного платежу 15 000,00 грн. за перевірку, розгляд та перевірку документів для укладення договору, який є складовою частиною платежів за лізинговим договором, а сам договір є нікчемним з моменту його укладання, то відповідач зобовязаний повернути позивачу одержані від нього на виконання договору лізингу грошові кошти. Дана позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15, відповідно до якої договір лізингу авто\~за своєю правовою природою є\~змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України; згідно зі ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню; відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Висновок Верховного суду є обовязковим для судів відповідно до ст. 360-7 ЦПК України. Відповідно до частини 2 статті 216 ЦК України, якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Відповідно до частини 1 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до частини 2 статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Виходячи з цього, відповідач також повинен відшкодувати на користь позивача збитки у вигляді сплаченої позивачем банківської комісії в сумі 15,20 грн. при оплаті на рахунок відповідача адміністративного платежу. Також суд зазначає, що в звязку з нікчемністю договору, він не приймає до уваги лист відповідача від 22.12.2015р. № 1092 (копія у справі) до позивача про розірвання договору № 002896 від 23.11.2015 року з 01.12.2015 року. Відповідно до статті 88 Закону України «Про судовий збір» стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial