Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сімейні стосунки у них не склались, вони не проживають разом, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних відносин. У зв»язку з наведеним просить позов задовольнити. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, просить його задовольнити. Суду пояснила, що вважає збереження шлюбу неможливим, таким, що суперечитиме її інтересам, а також інтересам малолітнього сина [PERSON], [INFO], так як відповідач систематично вчиняє насильство в сім»ї, внаслідок чого його неодноразово було притягнуто до адміністративної відповідальності. У зв»язку з поведінкою відповідача примирення є неможливим, просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем по справі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та суду пояснив, що не бажає розривати шлюб із позивачкою. У подальшому зазначив, що у вирішенні справи покладається на думку суду. Із доводами позивача про свою поведінку погодився. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Частиною 1 статті 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У силу ст. 56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони перебувають у зареєстрованому Григорівською сільською радою Монастириського району Тернопільської області шлюбі з 14 травня 1994 року, про що 14.05.1994 року видано свідоцтво про укладення шлюбу серії 1-ИД №252143. За час шлюбу у сторін народилась дочка [PERSON], яка досягнула повноліття, а також син [PERSON], [INFO] Як убачається із змісту позовної заяви, сторони припинили спільне проживання, ведення спільного господарства та не підтримують шлюбних відносин, що свідчить про формальний характер шлюбу. У скдовому засіданні позивач також пояснила, що жодного примирення між нею та відповідачем не може бути, оскільки відповідач постійно вчиняє сварки та скандали, за що неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 173-2 КУпАП, а саме насильство в сім»ї, про що долучила до матеріалів справи копії постанов Монастирськотго районного суду Тернопільської області. З приводу зазначеного відповідач не заперечив. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи вище наведене, а також положення ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 р., у відповідності до якої нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню, суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та малолітнього сина [PERSON], а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Також позивач просить стягнути із відповідача в її користь понесені судові витрати, зокрема 243 грн. 60 коп. сплаченого при зверненні до суду із позовною заявою судового збору. Згідно частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому слід стягнути із відповідача в користь позивача сплачений судовий збір.

Outcome: approved