Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Вимоги обґрунтував тим, що з 15.12.2014 до 12.07.2017 він працював у ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» машиністом гірничо-виймальних машин 5-го розряду з повним підземним робочим днем у шахті, був звільнений за власним бажанням за ч.1 ст.38 КЗпП України наказом №4950/к від 12.07.2017. При звільненні підприємство не виплатило йому компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 9189,88 гривень. Повний розрахунок з ним відбувся лише 23.08.2017. За довідкою Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», його середньоденний заробіток становить 466,89 гривень. Оскільки після звільнення до дня повного розрахунку з ним підприємством минуло 30 робочих днів, позивач просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки виплати належних йому сум при звільненні у розмірі 14006,70 гривень та понесені ним судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, за участю його представника. Представник позивача [PERSON] підтримав вимоги позивача у повному обсязі та просив задовольнити їх з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] з позовними вимогами не погодилась, посилаючись на те, що 12.07.2017 позивач був звільнений за власним бажанням і під час отримання трудової книжки будь-яких вимог щодо проведення з ним розрахунку не заявляв. Середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Оскільки оплата праці позивача здійснювалася за відрядно-преміальною формою, на час звільнення позивача було неможливим встановити розмір його заробітної плати. Потім, після закриття табелів, належні суми були сплачені [PERSON] 2308.2017. Просила у задоволенні позову відмовити. Вислухавши представників позивача та відповідача, дослідивши і оцінивши докази у справі, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з такого. Так, [PERSON] з 15.12.2014 по 12.07.2017 знаходився у трудових відносинах з відповідачем та був звільнений за ч.1 ст.38 КЗпП України за власним бажанням, що встановлено на підставі записів з трудової книжки позивача АХ №716870 (а.с.7-11). Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільнені робітника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В той самий час, в порушення вказаної норми Закону, при звільненні з [PERSON] не був здійснений повних розрахунок, компенсація за невикористану відпустку позивачеві виплачена не була. Так, згідно з інформацією, наданою ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» позивачу у вигляді листів-відповідей від 01.09.2017 та 04.09.2017, в липні 2017 за 30 календарних днів [PERSON] нарахована компенсація за невикористану відпустку у сума 11559,60 гривень, до виплати підлягала сума 9189,88 гривень, яка була перерахована 23.08.2017 на особовий рахунок позивача у ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.14-15). Вказана заборгованість була остаточно погашена відповідачем 23.08.2017, що не заперечене сторонами і підтверджується випискою банку по картковому рахунку [PERSON] (а.с.17). Згідно з розясненнями, наведеними у п.25 постанови Пленуму Верхового Суду України від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», непроведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування передбаченої ст.117 КЗпП України відповідальності. Тобто, проведення повного розрахунку зі звільненим працівником проводиться не на вимогу такого працівника, а є обовязком роботодавця, закріпленим законодавчо, і не може ставитися у залежність від певної дії звільненої особи. Суд не приймає до уваги позицію відповідача щодо непредявлення позивачем вимоги про проведення з ним розрахунку, оскільки відповідно до положень ст.43 Конституції України, кожен має право на заробітну плату, а право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається Законом. Оскільки відповідачем порушені вимоги закону щодо своєчасного розрахунку зі звільненим працівником, у відповідності до положень ст.117 КЗпП України з ДП «Красноармійськвугілля» належить стягнути на користь [PERSON] його середній заробіток за весь час затримки належних йому при звільненні сум. Згідно з довідкою ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» №1283 від 26.09.2017, середньоденний заробіток позивача складає 466,89 гривень (а.с.34). Отже, стягненню підлягає сума 14006,70 гривень із розрахунку 466,89 гривень середньоденного заробітку, помножених на 30 робочих днів за період прострочення з 12.07.2017 по 23.08.2017. Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 1280 гривень і ця сума є більшою, ніж вимагається законом для сплати судового збору в даній справі. Згідно з абз.3 п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою становить 1% ціни позову, але не менш 0,4 розміру від прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Оскільки 1% від ціни позову щодо майнової вимоги 14006,70 гривень складає 140,67 гривень, сплаті підлягала мінімальна ставка судового збору у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (за змістом Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01.01.2017 року складає 1600 гривень), що становить 640 гривень. Таким чином, саме така сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ст.88 ЦПК України. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Зазначена правова норма дає право позивачеві звернутися до суду з клопотанням про повернення надлишкове сплаченої суми судового збору. На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.116,117 КЗпП України,

Outcome: approved