Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ВП «Ковельська дистанція колії» ДТГО «Львівська залізниця», Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» у якому прохає суд ухвалити рішення, яким скасувати наказ по відокремленому підрозділу «Ковельська дистанція колії» Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» № 5/0с від 06.01.2014 року про переведення позивача на іншу роботу, стягнути різницю у заробітку за виконання нижче оплачуваної роботи та моральну шкоду в розмірі 1000 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на наступні обставини: з жовтня 2003 року позивач працював на посаді машиніста колійного моторного гайкокрута 6 розряду. Наказом №408 від 24 жовтня 2013 року начальника ВП «Ковельська дистанція колії» Стужука В.А. «Про раціональне використання робочого часу», з метою раціонального використання робочого часу машиністами залізнично - будівельних машин при відсутності обсягів роботи в зимовий період та на час ремонту залізнично - будівельних машин, виданого на виконання телеграфної вказівки ДТГО «Львівська залізниця» позивача було наказано перевести з 02 січня 2014 року з посади машиніста залізнично-будівельних машин (ПМГ) на посаду слюсаря з ремонту колійних машин та механізмів. 29 жовтня 2013 року позивача було письмово повідомлено про те, що згідно зазначеного вище наказу його буде переведено на посаду слюсаря з ремонту колійних машин та механізмів з 02.01.2014 року та попереджено про те, що у разі відмови від переведення на іншу посаду (зміну істотних умов праці), позивача буде звільнено на підставі п.6 ст.36 КЗпП України. Наказом начальника ВП «Ковельська дистанція колії» Стужука В.А №5/0с (розпорядження) від 06 січня 2014 року позивача було переведено постійно з 06.01.2014 року з посади машиніста залізнично-будівельних машин 6 розряду на посаду слюсаря з ремонту колійних машин та механізмів 3 розряду. Наказ про своє переведення на іншу постійну нижче оплачувану роботу позивач вважає незаконним, оскільки відповідно до ч.3 ст. 32 КЗпП України зміна істотних умов праці допускається у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці та при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Позивач заперечує ту обставину, що у ВП «Ковельська дистанція колії» відбулись будь-які зміни в організації виробництва і праці, а крім цього, зміна істотних умов праці позивача відбулась не у межах його роботи за попередньою посадою, а у зв'язку з фактичним переводом на іншу посаду, тобто у зв'язку із змінами умов трудового договору, що не допускається у односторонньому порядку. Оскільки своєї згоди на переведення на іншу роботу позивач не давав, то в силу ст. 235 КЗпП України, він повинен бути поновлений на попередній роботі з виплатою різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи. Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди у зв'язку з порушенням прав позивача у сфері трудових відносин, останній посилається на те, що у зв'язку з переведенням на нижче оплачувану роботу він зазнав моральних страждань, пов'язаних з тим, що він є єдиним годувальником у сім'ї, а отже виникла необхідність прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позов підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві і прохають його задовольнити. Прохають суд ухвалити рішення, яким визнати нечинним та скасувати наказ по відокремленому підрозділу «Ковельська дистанція колії» Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» № 5/0с від 06.01.2014 року про переведення позивача на іншу роботу, стягнути з відповідачів на користь позивача різницю у заробітку за виконання нижче оплачуваної роботи та моральну шкоду в розмірі 1000 грн. Представник відповідача, ВП «Ковельська дистанція колії» ДТГО «Львівська залізниця», Березюк Петро Іванович в судовому засіданні позову не визнав і заперечив проти його задоволення. Заперечуючи проти позову посилається на наступні обставини: понад десяти років позивач працював на посаді машиніста колійного моторного гайкокрута 6 розряду ВП «Ковельська дистанція колії» ДТГО «Львівська залізниця». Наказом №408 від 24 жовтня 2013 року начальника ВП «Ковельська дистанція колії» Стужука В.А. «Про раціональне використання робочого часу», з метою раціонального використання робочого часу машиністами залізнично - будівельних машин при відсутності обсягів роботи в зимовий період та на час ремонту залізнично - будівельних машин, виданого на виконання телеграфної вказівки ДТГО «Львівська залізниця», позивача було наказано перевести з 02 січня 2014 року з посади машиніста залізнично-будівельних машин (ПМГ) на посаду слюсаря з ремонту колійних машин та механізмів. Таке переведення мало місце з ряду об'єктивних причин, продиктованих необхідністю проведення змін в організації праці у ВП та в цілому у ДТГО «Львівська залізниця». Так, за технічними умовами колійні машини ПМГ №201,ВПРС-02 №23 та МРТ №352 відносяться до категорії сезонних машин, оскільки за технічних умов можуть працювати або виключно в теплу пору року, коли температура повітря становить від 0 до 40 градусів, або лише в умовах низьких температур. З огляду на вказані обставини, з метою раціонального використання робочого часу та економії бюджетних коштів, машиністів та помічників машиністів колійних машин, за їх згодою та відповідно їх кваліфікації, на період простою та ремонту залізнично-будівельних машин, переводили по суміщенню на інші посади, яких потребувала залізниця у відповідний період часу. Зокрема, машиністів та помічників машиністів колійних машин, які не експлуатуються при низьких температурах, щороку переводили на вакантні посади кочегарів котельні, за заявами самих працівників. 28 жовтня 2013 року, під час оперативної наради, що мала місце у ВП «Ковельська дистанція колії», машиністам та помічникам машиністів ЗБМ (сезонна колійна машина, яка не виконує роботи при низьких температурах), і зокрема позивачеві [PERSON], було запропоновано на осінньо-зимовий період переведення по суміщенню на посади машиніст (кочегар) котельні. Однак позивач у категоричній формі відмовився виконувати обов'язки кочегара, незважаючи на те, що має відповідну кваліфікацію за вказаною спеціальністю. На виконання Державної цільової програми реформування залізничного транспорту на 2010-2015 роки, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2009 року №1390 було проведено моніторинг обсягів роботи та ефективності використання залізнично-будівельних машин, у ході якого було встановлено, що упродовж 2012, 2013 років колійна машина ПМГ-201, машиністом якої до 2014 року був позивач у даній справі, перебувала в роботі упродовж часу, близько 30% від встановлених норм годин і загальної тривалості робочого часу на відповідний рік. Тож за обставин, що склались, а також з врахуванням посадової інструкції машиніста колійної машини 6 розряду, а саме завдань, обов'язків та кваліфікаційних вимог даної посади, було вирішено перевести позивача з посади машиніста на посаду слюсаря з ремонту колійних машин та механізмів згідно кваліфікаційного рівня з 02.01.2014 року. Оскільки окрім умов трудового договору змінювались також істотні умови праці позивача, а саме розмір заробітної плати, останній 29 жовтня 2013 року був ознайомлений з наказом від 24 жовтня 2013 року №408 про наступне переведення на посаду слюсаря з ремонту колійних машин та механізмів з 02.01.2014 року і наказом начальника ВП «Ковельська дистанція колії» Стужука В.А №5/0с (розпорядження) від 06 січня 2014 року позивача було переведено постійно з 06.01.2014 року з посади машиніста залізнично-будівельних машин 6 розряду на посаду слюсаря з ремонту колійних машин та механізмів 3 розряду. Свою згоду на таке переведення позивач підтвердив власним підписом у наказі від 06.01.2014 року. Представник відповідача ДТГО «Львівська залізниця» Якубович Дмитро Романович в судовому засіданні позову не визнав і заперечив проти його задоволення. Заперечуючи проти позову посилається на ту обставину, що переведення відповідача на іншу роботу, а саме з посади машиніста залізнично-будівельних машин 6 розряду на посаду слюсаря з ремонту колійних машин та механізмів 3 розряду, було проведене у відповідності до вимог ч.1 ст. 32 КЗпП України, тобто за згодою самого позивача, свідченням чого є особистий підпис позивача у оскаржуваному наказі. Крім цього, позивач був допущений до роботи слюсаря з ремонту колійних машин та механізмів 13.01.2014 року і того ж дня фактично приступив до виконання роботи, а саме виконання обов'язків слюсаря з ремонту колійних машин та механізмів і до теперішнього часу працює на вказаній посаді. Переведення позивача з посади машиніста залізнично-будівельних машин 6 розряду на посаду слюсаря з ремонту колійних машин та механізмів 3 розряду має місце у зв'язку з змінами в організації виробництва та праці, пов'язаних з простоєм залізнично-будівельних машин під час їх ремонту та при відсутності обсягів роботи в зимовий період, відсутністю організаційних та технічних умов збереження робочого місця, з метою запобігання вивільненню працівників та скорочення штату працівників підприємства. З огляду на зазначене, вважає безпідставними позовні вимоги. В судовому засіданні 18 лютого 2014 року третя особа без самостійних вимог на предмет спору - начальник ВП «Ковельська дистанція колії» Стужук В.А., заперечив проти задоволення позову з підстав, зазначених представниками відповідачів. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний і підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлена і визнається сторонами та обставина, що з жовтня 2003 року позивач працював на посаді машиніста колійного моторного гайкокрута 6 розряду. Вказана обставина доводиться також копією наказу (розпорядження) №300 від 02 жовтня 2003 року (а.с.63), згідно якого позивача було переведено з посади монтера колії на посаду машиніста колійного моторного гайкокрута по 6 розряду. Наказом начальника ВП «Ковельська дистанція колії» Стужука В.А. №408 від 24 жовтня 2013 року «Про раціональне використання робочого часу», з метою раціонального використання робочого часу машиністами залізнично - будівельних машин при відсутності обсягів роботи в зимовий період та на час ремонту залізнично - будівельних машин, виданого на виконання телеграфної вказівки ДТГО «Львівська залізниця», позивача було наказано перевести з 02 січня 2014 року з посади машиніста залізнично-будівельних машин (ПМГ) на посаду слюсаря з ремонту колійних машин та механізмів.(а.с.15). Наказом начальника ВП «Ковельська дистанція колії» Стужука В.А №5/0с (розпорядження) від 06 січня 2014 року позивача було переведено постійно з 06.01.2014 року з посади машиніста залізнично-будівельних машин 6 розряду на посаду слюсаря з ремонту колійних машин та механізмів 3 розряду (а.с.16). Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви позивач посилається на ту обставину, що у відокремленому підрозділі «Ковельська дистанція колії» не відбулись будь-які зміни в організації виробництва і праці, а крім цього, зміна істотних умов праці позивача відбулась не у межах його роботи за попередньою посадою, а у зв'язку з фактичним переводом на іншу посаду, згоди на який він не давав. Згідно ст. 60 ЦПУ України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Заперечуючи проти позову представники відповідачів посилаються на ту обставину, що переведення позивача на іншу постійну роботу, а саме з посади машиніста залізнично-будівельних машин (ПМГ) на посаду слюсаря з ремонту колійних машин та механізмів відбулось з ряду об'єктивних причин, продиктованих необхідністю проведення змін в організації праці у відокремленому підрозділі та в цілому у ДТГО «Львівська залізниця» на виконання Державної цільової програми реформування залізничного транспорту на 2010-2015 роки, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2009 року, з метою раціонального використання робочого часу та економії бюджетних коштів. На підтвердження наявності підстав для проведення змін в організації виробництва і праці відповідач надав суду письмові докази, у тому числі результати моніторингу обсягів роботи та ефективності використання залізнично-будівельних машин. Згідно звіту про роботу машинного парку за 2012 рік, з 251 робочого дня колійна машина ПМГ-201, на посаді машиніста якої працював позивач до переведення, була в роботі 64 дні та в ремонті - 14 днів. (а.с.114-117). Згідно звіту про роботу машинного парку за 2013 рік з 223 робочих днів колійна машина ПМГ-201, на посаді машиніста якої працював позивач до переведення, була в роботі 72 дні. (а.с.109-112). Наказом №557 від 28 грудня 2012 року по відокремленому підрозділу «Ковельська дистанція колії» колійні машини ПМГ№201, ВПРС-02 №23 та МРТ №352, в яких, згідно паспортних даних та технічних характеристик, не передбачено виконання робіт в умовах низьких температур, віднесено до категорії сезонних колійних машин.(а.с.120). Відтак, посилання відповідача на необхідність проведення змін в організації виробництва і праці в цеху 27 ВП ДТГО «Львівська залізниця», які відповідно передбачають зміну істотних умов правці працівників цеху, є обґрунтованими і підставними. Наказом №558 від 28 грудня 2012 року по відокремленому підрозділу «Ковельська дистанція колії» наказано провести зміни в організації виробництва і праці машиністів залізнично-будівельних машин 27 цеху Ковельської дистанції колії. Зобов'язано інженера з організації та нормування праці провести зміну істотних умов праці - систему та розмір оплати, зміну найменування посад. Всіх працівників, яких стосуються вказані зміни, ознайомити персонально не пізніше ніж за два місяці до введення змін в організації виробництва і праці. (а.с.102). Як пояснив в судовому засіданні представник відповідача Березюк П.І., наказом начальника ВП «Ковельська дистанція колії» Стужука В.А. №408 від 24 жовтня 2013 року «Про раціональне використання робочого часу» фактично було проведено зміну найменування посад, зокрема з огляду на вимоги посадової інструкції машиніста колійної машини 6 розряду, в обов'язки якого входить керування колійними машинами, робочими вузлами і механізмами, що застосовуються під час оновлювального ремонту і поточного утримання колії, здійснення технічного обслуговування і поточного ремонту машин, участь у інших видах ремонту, посаду машиніста було перейменовано на посаду слюсаря з ремонту колійних машин. Разом з тим, посилання представника відповідача на ту обставину, що наказом №408 від 24 жовтня 2013 року «Про раціональне використання робочого часу» фактично було проведено зміну найменування посад, оскільки посада слюсаря з ремонту колійних машин передбачає виконання тих обов'язків, які входили до обов'язків машиніста колійної машини, суд вважає, безпідставними. Згідно ч.3 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. З огляду на вимоги робочої інструкції слюсаря по ремонту колійних машин 3 розряду відокремленого підрозділу «Ковельська дистанція колії» (а.с.55-59) та посадової інструкції машиніста колійної машини (а.с.51-52), вказані посадові інструкції суттєво різняться в частині завдань та обов'язків, прав, відповідальності, кваліфікаційних вимог. Крім цього, з огляду на штатний розпис відокремленого підрозділу «Ковельська дистанція колії», станом на 01.06.2013 року по майстерні (27 цех) передбачено 7 штатних одиниць за посадою машиніст залізнично-будівельних машин 6 розряду (а.с.75). Така ж кількість штатних одиниць за посадою машиніста залізнично-будівельних машин 6 розряду передбачена і штатним розписом відокремленого підрозділу «Ковельська дистанція колії» на 2014 рік. Крім цього, згідно штатного розпису відокремленого підрозділу «Ковельська дистанція колії» на 2014 рік, введено додатково 6 посад слюсарів з ремонту колійних машин та механізмів. Відтак переведення позивача з посади машиніста залізнично-будівельних машин (ПМГ) на посаду слюсаря з ремонту колійних машин та механізмів, не можна вважати зміною істотних умов праці позивача при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Заперечуючи проти позову представник відповідача - ДТГО «Львівська залізниця» Якубович Д.Р. визнав ту обставину, що наказом начальника ВП «Ковельська дистанція колії» Стужука В.А №5/0с (розпорядження) від 06 січня 2014 року позивача було переведено постійно з 06.01.2014 року з посади машиніста залізнично-будівельних машин 6 розряду на посаду слюсаря з ремонту колійних машин та механізмів 3 розряду у відповідності до ч.1 ст. 32 КЗпП України. Згідно ч.1 ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Заборона власнику або уповноваженому ним органу в односторонньому порядку змінювати укладений з працівником трудовий договір є одним із способів забезпечення права громадян на вільний вибір діяльності, що унеможливлює примусову працю, заборонену статтею 43 Конституції України від 28 червня 1996 р. Законодавством про працю не встановлено форму надання згоди працівника на переведення, така згода може бути висловлена як в усній, так і в письмовій формі. Заперечуючи проти позову представники відповідача посилаються на ту обставину, що переведення відповідача на іншу роботу, а саме з посади машиніста залізнично-будівельних машин 6 розряду на посаду слюсаря з ремонту колійних машин та механізмів 3 розряду, було проведене у відповідності до вимог ч.1 ст. 32 КЗпП України, тобто за згодою самого позивача, свідченням чого є особистий підпис позивача у оскаржуваному наказі. Крім цього, позивач був допущений до роботи слюсаря з ремонту колійних машин та механізмів 13.01.2014 року і того ж дня фактично приступив до виконання роботи, а саме виконання обов'язків слюсаря з ремонту колійних машин та механізмів і до теперішнього часу працює на вказаній посад. Не заперечуючи тієї обставини, що підпис у оскаржуваному наказі про переведення на посаду слюсаря з ремонту колійних машин і механізмів дійсно належить йому, позивач пояснив, що ознайомившись за наказом №408 від 24 жовтня 2013 року «Про раціональне використання робочого часу», згоди на своє наступне переведення на іншу роботу не давав, а оскаржуваний наказ №5/0с (розпорядження) від 06 січня 2014 року, згідно якого позивача було переведено постійно з 06.01.2014 року на посаду слюсаря, підписав вже після видачі вказаного наказу, під загрозою наступного звільнення у разі незгоди з таким переведенням. Крім цього, він є єдиним годувальником своєї сім'ї, оскільки має на утриманні малолітню дитину, [INFO] та дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох років. Саме ці обставини спонукали його приступити до виконання обов'язків слюсаря. Обставини, зазначені позивачем у обґрунтування позову об'єктивно підтверджуються поясненнями представника відповідача Березюка П.І., з яких убачається, що упродовж майже десяти років, на період простою та ремонту залізнично-будівельних машин, позивача, які і інших машиністів та помічників машиністів сезонних колійних машин, переводили тимчасово на інші посади, яких потребувала залізниця у відповідний період часу. Зокрема, позивача, як машиніста колійної машини, яка не використовується при низьких температурах, за його ж згодою, щороку переводили тимчасово на вакантну посаду машиніста (кочегара) котельні. На оперативній нараді 28 жовтня 2013 року, для раціонального використання робочого часу, машиністам та помічникам машиністів ЗБМ було запропоновано змінити трудовий договір, найменування посад зазначити машиніст ЗБМ по суміщенню машиніст (кочегар) котельні. Машиністи та помічники машиністів, у тому числі позивач, від зміни трудового договору відмовились, заяви на переведення не написали. Пояснення позивача та представника відповідача підтверджуються копією протоколу оперативної наради при головному інженерові Ковельської дистанції колії Вакулічу В.С. від 28.10.2013 року (а.с.118-119). Змістом оскаржуваного наказу №408 від 24 жовтня 2013 року «Про раціональне використання робочого часу» та №5/0с (розпорядження) від 06 січня 2014 року підтверджуються пояснення позивача в тій частині, що попередньої згоди на своє переведення на іншу постійну роботу згідно наказу №408 від 24.10.2013 року він не давав, а наказ №5/0с від 06 січня 2014 року, у якому підставою для переведення на іншу постійну роботу міститься посилання на наказ №408 від 24.10.2013 року, з яким позивач ознайомлений і ніби згідний, був підписаний позивачем 06.01.2014 року під загрозою втратити роботу. У ході аналізу норм КЗпП України убачається, що: по-перше, переведення є гарантією права на працю при звільненні з підстав, визначених у п. 1, 2 і 6 ст. 40 КЗпП; по-друге, є підставою припинення трудового договору (п. 5 і 6 ст. 36 КЗпП); по-третє, є заходом виховного впливу з метою забезпечення дотримання трудової дисципліни (ст. 145, 147 КЗпП); по-четверте, є засобом охорони праці при переведенні на легшу роботу (ст. 170, 178 КЗпП); по-п' яте, є перерозподілом персоналу в організації. Однак, у ході розгляду даної справи відповідачами не було надано суду доказів на підтвердження наявності обставин, які б стали підставою, у відповідності до норм КЗпП, для переведення позивача на іншу постійну нижче оплачувану роботу. Згідно ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи. У ході судового розгляду судом зверталась увага сторін на норми ст. 57-61 ЦПК України, зокрема обов'язку доказування та подання доказів. Незважаючи на виконання відповідачем вимог ухвали суду від 28 січня 2014 року, позивач не надав суду доказів на підтвердження підставності позовних вимог в частині стягнення на його користь з відповідача різниці у заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи. Про обставини, які вадять надати такі докази суду позивач суду не повідомляв, з клопотаннями про забезпечення доказів до суду не звертався. Згідно ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відтак позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача різниці у заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, задоволенню не підлягають. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач не надав суду доказів наявності підстав для відшкодування відповідачем позивачеві моральної шкоди, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 грн. задоволенню не підлягають. Згідно ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі ст. 15,30,62, 85, 212, 213, 215, 130, 173,174 ЦПК України, ст. 32, 235,237-1 КЗпП України,

Outcome: partial