Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Кіровському районі м. Донецька Донецької області (далі Фонд) про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок пошкодження здоров`я на виробництві, мотивуючи свої вимоги тим, що з 21 серпня 1978 року по 1 червня 2004 року він кріпильником, гірником підземним на ш-ті ім. О.О. Скочинського. При виконанні трудових обов'язків він отримав професійне захворювання, а саме: хронічну вертеброгенну попереково-крижову радіуколопатію з больовим м'язово-тонічним синдромом у стадії загострення. 30 серпня 2002 року було складено акт № 9 розслідування професійного захворювання. Висновком МСЕК від 11 вересня 2009 року йому вперше була встановлена втрата працездатності 60%. Настале у нього професійне захворювання та його наслідки приводять до тяжких моральних та фізичних страждань, порушили його нормальні життєві зв'язки, його життєдіяльність обмежена, він має достатньо серйозні розлади здоров'я, змінився його звичайний життєвий лад, він потребує постійного лікування, все це призводить до моральних страждань. Тому, виходячи з принципів розумності, справедливості, виваженості, враховуючи тяжкість і характер моральних страждань, просить суд стягнути з Фонду на його користь в рахунок заподіяної моральної шкоди 20 000 грн. Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача Левіна Н.О. позовні вимоги не визнала, просила у задоволенні позову відмовити, т.я. вважає вимоги позивача безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законі, оскільки позивачем не доведено факт спричинення йому моральної шкоди, її характер і розмір, причинний зв'язок професійного захворювання з умовами виробництва, особисто Фонд ніякої моральної шкоди позивачу не спричиняв, а крім того позивачем пропущено строк для звернення до суду із даним позовом. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 21 серпня 1978 року по 1 червня 2004 року працював кріпильником, гірником підземним на ш-ті ім. О.О. Скочинського, звільнений за ст. 36 КЗпП України, що підтверджується трудовою книжкою позивача, копія якої є в матеріалах справи. Судом встановлено, що позивач хворіє на хронічну вертеброгенну попереково-крижову радіуколопатію з больовим м'язово-тонічним синдромом у стадії загострення, що підтверджується висновком Донецької обласної клініки профзахворювань № 12192 від 16 серпня 2002 року, копія якого є в матеріалах справи. Судом встановлено, що позивач при виконанні трудових обов'язків отримав професійне захворювання, внаслідок недосконалості технологічного процесу, надмірних фізичних навантажень, вказані обставини підтверджується актом № 9 від 30 серпня 2002 року, копія якого є в матеріалах справи. Відповідно до ст. 155 КЗпП України на усіх підприємствах створюються безпечні та нешкідливі умови праці. Але, підприємство, де працював позивач, не створило безпечних та нешкідливих умов праці, що підтверджується вищевказаними актами розслідування нещасних випадків на виробництві, що сталися з позивачем. Судом встановлено, що позивач потребує медичної реабілітації, постійно звертається за лікуванням в медичні установи, де і отримує відповідне лікування, що підтверджується крім пояснень сторін, виписками з історій хвороб № 1503 від 10 січня 2013 року, № 36580 від 18 червня 2002 року, копії яких є в матеріалах справи. За змістом ст.ст. 1, 21, 28, 30, 34, 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» на відповідача покладено обов'язок відшкодування застрахованим особам моральну шкоду за наявності факту заподіяння такої шкоди. Право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, в тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК. Зазначені норми Закону не містять будь-яких інших додаткових умов щодо відшкодування моральної шкоди. 11 вересня 2002 року позивачу було встановлено вперше 60% стійкої втрати працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, що підтверджується довідкою серія 2-18 АВ № 039790, копія якої є в матеріалах справи. Положеннями ст.ст. 21, 28, 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», в редакції, що діяла до прийняття Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік», Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», передбачено обов'язок Фонду провести потерпілому страхову виплату за моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому такої шкоди. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на необґрунтованість вимог позивача через недоведеність спричинення моральної шкоди, оскільки згідно з п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. № 1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна професійним захворюванням на виробництві, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо, а в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач зазнавав фізичних та моральних страждань через професійне захворювання. В судовому засіданні достовірно встановлено, що внаслідок ушкодження здоров'я (професійного захворювання) позивачу завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу погіршення життєвих умов. Позивач внаслідок професійного захворювання та стійкої втрати професійної працездатності позбавлений можливості щодо реалізації своїх звичок та бажань, ушкодження його здоров'я призвело до негативних наслідків морального характеру, що потребує додаткових зусиль для організації життя. Викладене є підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди відповідачем. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань та з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. При визначені розміру відшкодування моральної шкоди суд виходячи з принципів розумності, виваженості, співмірності, з урахуванням тяжкості ушкодження здоров'я, його наслідків, характеру та тривалості страждань, ступеню втрати працездатності, тривалого характеру негативних наслідків професійного захворювання, істотних вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача, приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню відшкодування моральної шкоди в розмірі 18000 грн., та вважає необхідним відмовити позивачу у стягненні відшкодування моральної шкоди в розмірі 20000 гривень, так як вважає цю суму завищеною. В судовому засіданні, поясненнями представника позивача, представника відповідача було з'ясовано, що раніше позивач не звертався до суду з позовом про стягнення моральної шкоди за тим же ушкодженням здоров'я. Суд не приймає до уваги посилання представників відповідача на необґрунтованість вимог позивача через те, що відсутній висновок МСЕК про завдання моральної шкоди позивачу, оскільки згідно з вимогами ч. 3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» моральна (немайнова) шкода відшкодовується потерпілому за його заявою з викладом характеру заподіяної шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів лише у тому випадку, коли потерпілому не була спричинена втрата професійної працездатності. Суд не приймає до уваги посилання представників відповідача на те, що позивачем пропущений строк звернення до суду із даним позовом, оскільки відповідно до діючого законодавства на вимоги про відшкодування моральної шкоди позивна давність не поширюється. На підставі викладеного,

Outcome: partial