Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Львівської державної лісовпорядної експедиції, третя особа: [PERSON], в якому просить скасувати наказ Львівської державної лісовпорядної експедиції №13-7ос від 21 лютого 2013 року про особовий склад, поновити його на посаді провідного інженера-таксатора Львівської державної лісовпорядної експедиції з часу незаконного звільнення з роботи, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. Ухвалою від 25 грудня 2013 року Профспілковий комітет Львівської державної лісовпорядної експедиції залучено в якості третьої особи. В обґрунтування внесеного позову покликається на те, що він з 1975 року працював у відповідача інженером-таксатором різних категорій, а з 2004 року - провідним. Наказом Львівської державної лісовпорядної експедиції №31-7ос від 05 лютого 2013 року про особовий склад з 15 листопада 2012 року скорочено штат працівників організації на 4 одиниці, в тому числі провідного інженера-таксатора. 17 вересня 2012 року його письмово повідомлено про звільнення із займаної посади, однак адміністрація експедиції категорично відмовилась надати йому копію наказу про скорочення штатної чисельності працюючих або надати можливість ознайомитись із змістом такого. Перед звільненням на підставі заяви йому надано відпустку тривалістю 57 к.д., про що видано наказ №45/1к від 13 листопада 2012 року, відповідно до якого датою його звільнення з роботи без зазначення правових підстав слід вважати останній день відпустки 13 січня 2013 року. На його усну вимогу йому було надано копію наказу підписану лише відповідальним працівником кадрової служби експедиції. 10 січня 2013 року він потрапив у стаціонар лікувально-профілактичного закладу, де перебував до 06 лютого 2013 року, у зв'язку із чим його щорічну відпустку продовжено до 09 лютого 2013 року на відповідну кількість днів тимчасової непрацездатності. 11 лютого 2013 року він звернувся до відділу кадрів з вимогою про видачу трудової книжки, однак йому відмовили, пославшись на те, що наказу про звільнення немає. 15 лютого 2013 року ним подано письмові заяви на ім'я начальника 5 лісовпорядної партії та начальника експедиції з вимогою оплати часу вимушеного простою, оскільки з 11 лютого 2013 року адміністрація не забезпечувала його жодною роботою, про що свідчить відсутність виданих йому будь-яких нарядів завдань та нарядів актів ІТП. 20 лютого 2013 року його керівник доповів начальству експедиції про його простої в роботі. З 11 лютого 2013 року по 22 лютого 2013 року роботи в нього не було, за вимушений простій коштів ним не отримано, 22 лютого 2013 року комісія експедиції вручила копію наказу №13-7ос від 21 лютого 2013 року про його звільнення з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Вказує, що звільнення проведено з особистих мотивів керівництва, не враховуючи його переважне право на залишення на роботі, виходячи із стажу та віку. Крім того, профспілковий комітет не надав згоду на його звільнення. Змушений звернутись до суду за захистом свого права. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю, надали пояснення, аналогічні до викладених у позовній заяві та просили позов задоволити. Представник відповідача та одночасно третя особа [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, надав письмові заперечення, в яких вказує, що звільнення [PERSON] відбулось з дотриманням вимог чинного законодавства у зв'язку із скороченням штату працівників. Вважає відмову профспілкового комітету Львівської державної лісовпорядної експедиції в наданні згоди на розірвання трудового договору з позивачем необґрунтованою. Просить в задоволенні позову відмовити. Представник [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, підтримав заперечення [PERSON] та просив у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи - Профспілковий комітет Львівської державної лісовпорядної експедиції Михальчук Ю.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення про те, що профспілковий комітет не давав згоди на звільнення [PERSON] з займаної посади. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши інші матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що Наказом Львівської державної лісовпорядної експедиції від 05 вересня 2012 року №31-7ос про особовий склад, було вирішено скоротити з 15 листопада 2013 року штат працівників експедиції на 4 одиниці; затвердити перелік виключених зі штатного розпису посад у зв'язку із скороченням штату; затверджено з 15 листопада 2013 року штатний розпис у новій редакції з врахуванням виключених зі штатного розпису посад у зв'язку із скороченням штатів; створити комісію по звільненню працівників у зв'язку із скороченням штату; начальникам л/в партій, головному інженеру, головному технологу на основі затвердженого п.1 даного наказу, переліку виключених з 15 листопада 2012 року зі штатного розпису експедиції посад, в термін до 10 вересня 2012 року надати комісії по звільненню пропозиції по кандидатурам на звільнення у зв'язку зі скороченням штату, при цьому враховуючі переваги в залишенні на роботі за рівних умов у відповідності до ст.42 КЗпП України (а.с.9-10). Згідно з Переліком виключеного зі штатного розпису експедиції посад і професій у зв'язку зі скороченням штату на 4 одиниці, були скорочені наступні посади: провідний інженер-таксатор, інженер-таксатор 1 категорії, інженер-таксатор 2 категорії, технік-таксатори 1 категорії (а.с.8). Наказом Львівської державної лісовпорядної експедиції №45/1к про надання відпустки від 13 листопада 2012 року, було надано [PERSON] - провідному інженеру-таксатору щорічну основну відпустку за період роботи з 01 квітня 2011 року по 31 березня 2012 року в кількості 35 к.д. та щорічну основну відпустку за період з 01 квітня 2012 року по 19 листопада 2012 року в кількості 22 к.д. Всього відпустки 57 к.д. з 16 листопада 2012 року по 13 січня 2013 року. Згідно з ст.3 Закону України «Про відпустки», датою звільнення рахувати останній день відпустки (а.с.17). Згідно із Наказом Львівської державної лісовпорядної експедиції №5/1к про надання відпустки від 06 лютого 2013 року, [PERSON] - провідному інженеру-таксатору термін перебування у щорічній основній відпустці продовжено до 09 лютого 2013 року (а.с.24). Відповідно до Протоколу № 1 засідання профспілкового комітету Львівської державної лісовпорядної експедиції від 28 січня 2013 року, було ухвалено не надавати згоди на звільнення працівників експедиції [PERSON] та [PERSON] (а.с.30-31). Наказом Львівської державної лісовпорядної експедиції №13-7ос про особовий склад від 21 лютого 2013 року було звільнено [PERSON] - провідного інженера-таксатора з 22 лютого 2013 року у зв'язку зі скороченням штатів (п.1 ст.40 КЗпП України). Вирішено виплатити [PERSON] вихідну допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати. Відпустка використана за період з 01 квітня 2011 року по 31 березня 2012 року та за період з 01 квітня 2012 року по 19 листопада 2012 року. Підставами для звільнення зазначено: наказ по експедиції від 05 вересня 2012 року № 31-7 ос. «Про скорочення штату працівників»; відповідь профспілкового комітету на подання на попередню згоду на звільнення по скороченню штатів надана не у встановлені законом терміни та закінчення терміну попередження працівників про скорочення (а.с.27). Як вбачається із трудової книжки [PERSON], 22 лютого 2013 року останній був звільнений із займаної посади у зв'язку із скороченням штатів згідно з п.1 ст.40 КЗпП України на підставі Наказу №13-7ос від 21 лютого 2013 року (а.с.18-19). Згідно із витягом з Протоколу №2 засідання профспілкового комітету Львівської державної лісовпорядної експедиції від 26 лютого 2013 року, було розглянуто заяву колишнього працівника [PERSON], при розгляді якої було констатовано про допущені порушення при наданні відповіді на подання адміністрації про скорочення штату від 11 січня 2013 року: подання адміністрації профкому були подані з порушенням (не зареєстровані у вихідній пошті), голова профкому особисто цього подання не отримував і був ознайомлений з ним значно пізніше, члени профкому [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були проінформовані про подання 25 лютого 2013 року приблизно о 17.00 год. і фактично не змогли зібратись вчасно (протягом 15 днів з часу надходження подання), фактично профком провів засідання 28 січня 2013 року і витяг з протоколу засідання профкому був наданий для реєстрації секретарю експедиції в той же день. Фактична реєстрація витягу протоколу була здійснена 29 січня 2013 року. Виходячи із цього, члени профкому вважають, що все це зроблено упереджено для прийняття необхідного рішення адміністрацією експедиції (а.с.36). Як вбачається із листа Об'єднання профспілок Львівщини від 27 травня 2013 року №К-45, на заяву [PERSON] від 25 квітня 2013 року щодо незаконного звільнення з роботи, за результатами проведеної перевірки та враховуючи викладене, комісія територіального профоб'єднання зазначає, що звільнення [PERSON] з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України з мотивів, вказаних у наказі Львівської державної лісовпорядної експедиції №31-7ос від 05 вересня 2012 року, не підтверджується будь-якими об'єктивними обставинами та документами (а.с.55-57). Таким чином, суд приймає до уваги лист Об'єднання профспілок Львівщини від 27 травня 2013 року №К-45, як належний та допустимий доказ, а відтак вважає доведеним факт звільнення [PERSON] із займаної посади упереджено, всупереч рішення профспілкового органу не давати згоди на звільнення такого, а тому незаконним, що підтверджується також іншими матеріалами справи в їх сукупності. Згідно з ч.ч.1,2 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає до задоволення, оскільки позивач поновлений на посаді. Відповідно до ч.1, 2 ст.117 КЗпПУ, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно ч.ч.3,4 п.2 Постанови від 8 лютого 1995 року № 100 Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Як вбачається із матеріалів справи, останні два календарні місяці, що передували звільненню [PERSON] з роботи є грудень 2012 року та січень 2013 року, однак позивач у вказані місяці не працював жодного дня, оскільки згідно наказу №45/1к від 13 листопада 2012 року з 16 листопада 2012 року [PERSON] надано щорічну відпустку тривалістю 57 к.д., яка після продовження наказом експедиції від 13 січня 2013 року тривала до 09 лютого 2013 року включно. Відповідно до ч.1 п.8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно з письмовими роздруківками заробітної плати провідного інженера-таксатора [PERSON] за листопад 2012 року при відпрацьованих 11 робочих днях працівнику нараховано 6418,35 грн., з яких 6015,45 грн. - заробітна плата, 402,90 грн. - надбавка за вислугу років. За жовтень 2012 року при відпрацьованих 23 робочих днях [PERSON] нараховано 5083,56 грн., в тому числі заробітна плата - 4277,76 грн., 805,80 грн. - надбавка за вислугу років. Середньоденна заробітна плата [PERSON] за вказаний період становить 338,29 грн., виходячи з наступного розрахунку: 6418,35 грн. + 5083,56 грн. = 11501,91 грн. / 34 фактично відпрацьовані дні у розрахунковому періоді = 338,29 грн. Оклад [PERSON] у жовтні-листопаді 2012 року складав 2686,00 грн. В лютому 2013 року при звільненні розмір окладу позивача склав 2796,00 грн. (чинний з 01 грудня 2012 року). Згідно з п.10 Постанови від 8 лютого 1995 року № 100 Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей. Таким чином, коефіцієнт підвищення окладу [PERSON] вираховується наступним чином: 2796,00 грн./2686,00 грн.=1,040953. Відкорегована середньоденна заробітна плата [PERSON] дорівнює 352,14 грн. (338,29 грн.х1,040953). На період з 22 лютого 2013 року до 30 листопада 2013 року припадає 192 робочі дні за п'ятиденним робочим графіком у експедиції. Сума середнього заробітку за вказаний вище період вираховується наступним чином: 352,14 грн.х192 робочі дні=677610,88 грн. З 01 грудня 2013 року у експедиції посадовий оклад провідного інженера-таксатора зріс до 2970,00 грн., коефіцієнт коригування становить 1,06223175 (2970,00 грн./2796,00 грн.). Відкоригований середньоденний заробіток становить 374,06 грн. (352,14 грн.х1,06223175). На період з 01 грудня 2013 року до 27 березня 2014 року включно припадає 81 робочий день, тому сума середнього заробітку за цей період становить 30298,86 грн. (374,06 грн.х81 робочий день). Таким чином, загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу [PERSON] з 22 лютого 2013 року до 27 березня 2014 року включно складає 97909,74 грн. (67610,88 грн.+30298,86 грн.). Стосовно заяви начальника експедиції [PERSON] щодо відрахувань з середнього заробітку по ПДФО та єдиного внеску на загальнообов'язкового соціального страхування, суд приходить до наступного висновку. Згідно з абзацом п'ятим пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата податку доходів фізичних осіб є, відповідно, обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 97909,74 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб й інших обов'язкових платежів. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Враховуючи положення вищевказаних статей, суд приходить до висновку, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди з вини відповідача, а тому в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди слід відмовити. Відповідачем не надано суду жодних доказів в підтвердження заперечень проти позову чи спростування позовних вимог [PERSON], а тому суд вважає такі підставними і приходить до висновку про необхідність задоволення позову в частині скасування наказу Львівської державної лісовпорядної експедиції №13-7ос від 21 лютого 2013 року про особовий склад, поновлення позивача на посаді провідного інженера-таксатора Львівської державної лісовпорядної експедиції з часу незаконного звільнення з роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнути із Львівської державної лісовпорядної експедиції судовий збір у сумі 114,70 грн.

Outcome: dismissed