Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Миролюбівської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю. В обґрунтування позову зазначив, що він працював водієм у КГСП «Прогрес» Миролюбівської сільської ради Красноармійського району Донецької області. З січня 1993 року він постійно проживав зі своєю сімєю у будинку [ADDRESS] Красноармійського району Донецької області, де мешкає і на даний час. 28.01.1994 року він подав заяву до КСГП «Прогрес» про продаж йому цього житлового будинку. Відповідно до виписки з протоколу №1 загального зібрання членів КСГП «Прогрес» від 28.01.1994 року було постановлено про продаж йому вказаного житлового будинку за 100% балансової вартості. Згідно довідки КСГП «Прогрес» №13 від 06.07.1994 року, остаточна вартість житлового будинку - 850000 крб., які відповідно до довідки КСГП «Прогрес» №12 від 06.07.1994 року були ним внесені до каси КСГП «Прогрес» за даний житловий будинок. Позивач зазначає, що він понад 21 рік користується даним житловим будинком, доглядає за ним, здійснює необхідний ремонт. Однак, до цього часу право власності на дану будівлю ні за ким не зареєстровано, і до теперішнього часу відповідач не визнав даний житловий будинок безхазяйною річчю. Оформити право власності на даний житловий будинок він не може, оскільки КСГП «Прогрес» ліквідоване. Тому він вважає, що він, як особа, яка добросовісно заволоділа нерухомим майном і продовжує відкрито й безперервно володіти ним протягом десяти років, набув право власності на спірне житлове приміщення. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з відповідними господарчими спорудами за адресою: [ADDRESS], за набувальною давністю. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Представник відповідача Миролюбівської сільської ради Донецької області до судового засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та не заперечує проти задоволення позовних вимог. З'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю виходячи із наступного. За змістом ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Частиною 2 статті 331 ЦК України передбачено, що право власності на нерухоме майно набувається з моменту його державної реєстрації. В судовому засіданні встановлено, що з січня 1993 року [PERSON] проживає в будинку підприємства КСГП «Прогрес» за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Відповідно до виписки з протоколу №1 загального зібрання членів КСГП «Прогрес» від 28.01.1994 року на підставі заяви [PERSON] було постановлено про продаж йому житлового будинку за адресою: [ADDRESS], за 100% остаточної балансової вартості (а.с.8). Згідно довідки КСГП «Прогрес» №13 від 06.07.1994 року, остаточна вартість житлового будинку за вищевказаною адресою складає 850000 крб. (а.с.7), які відповідно до довідки КСГП «Прогрес» №12 від 06.07.1994 року були внесені [PERSON] до каси КСГП «Прогрес» за даний житловий будинок (а.с.6). Із технічного паспорта та плану будівлі ( а.с.12-16) вбачається, що за адресою: [ADDRESS], у 1970 році збудовано житловий будинок з господарчими спорудами, технічний паспорт виготовлено 03.11.2014 року та його замовником вказано [PERSON] (а.с.9-11) Однак з довідки Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» від 26.11.2014р. №780 вбачається, що до 1 січня 2013 року будинок [ADDRESS] в КП «БТІ» незареєстрований та в експлуатацію не приймався. З цього слідує, що власник вищевказаного житлового будинку відсутній, а сама будівля є самочинною, а тому набути право власності на цю будівлю за ст. 344 ЦК України та за обставин зазначених у позові позивачу не є можливим. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, на яку посилається позивач, як на підставу своїх вимог, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. У пунктах 4, 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (ред..2002р.) зазначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набуття ним чинності. Правила ст. 344 цього Кодексу про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набуття чинності цим Кодексом. Цивільний Кодекс набув чинності з 01 січня 2004 року, а значить перебіг строку відкритого володіння майном для визнання права власності на нього за набувальною давністю слід рахувати лише з 01 січня 2001 року. Таким чином, перебіг вказаного строку для визнання права власності за набувальною давністю не може мати місця раніше 1 січня 2001 року, тому враховуючи, що позивач, як зазначено ним у поясненнях, почав володіти будинком з 1993 року, на той час діяли норми ЦК Української РСР ( редакція 1963 року), яка не передбачала такої підстави набуття права власності як набувальна давність, тому законних підстав для визнання за позивачем права власності на будинок [ADDRESS] за набувальною давністю немає. За таких обставин, вимоги позивача не ґрунтуються на законі, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed