Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування свої вимог вказує, що рішенням Луцького районного суду Волинської області від 27.10.2011 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 28.07.2011 року. Проте, відповідач належним чином не виконує свого обов'язку по сплаті аліментів, в результаті чого станом на 01.05.2015 року утворилась заборгованість по сплаті аліментів в сумі 8720 гривень. Посилаючись на викладене, просить стягнути з відповідача в її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 2654,15 гривень. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилася. До суду подано заяву про підтримання позову та розгляд справи у її відсутності. Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, заяви про розгляд справи без його участі чи заперечення на позов до суду не надходило, причини неявки до суду невідомі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Зі згоди представника позивача, суд ухвалив проводить заочний розгляд справи в порядку ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.10.2011 року та виконавчого листа № 2-5458/11, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області 15.02.2012 року з [PERSON] в користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття починаючи з 28.07.2011 року (а.с.6-7). Відповідно до довідки № 1412/0323 від 18.11.2014 року та розрахунку по аліментах, виданих ВДВС Ківерцівського районного управління юстиції Волинської області, заборгованість по аліментах [PERSON] в період з 01.03.2014 року по 01.07.2015 року становить 8720 грн. (а.с.8-9). З розрахунку нарахування неустойки по аліментах вбачається, що з 01.03.2014 року по 01.07.2015 року загальна сума неустойки (пені) від суми несплачених аліментів становить 2654,15 грн.(а.с.3). Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Оскільки, відповідач невчасно сплатив аліменти, то позивач на підставі ст. 196 СК України, має право на стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 Сімейного Кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин». Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем [PERSON] будь-яких заперечень щодо заявлених позивачем позовних вимог, а також доказів у їх обґрунтування до суду подано не було. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної вимоги.

Outcome: approved