Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся з позовом до відповідача - [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 89 255, 49 грн., мотивуючи свої вимоги наступним. Між сторонами було укладено договір позики, за яким відповідач отримала в борг від позивача грошові кошти в сумі 20 000, 00 грн. та 2 000, 00 ЄВРО (що станом на час звернення до суду складає еквівалент 31 160, 00 грн.) та зобов'язалася повернути 10.01.2012р., а також 26.12.2011р. відповідач отримала додатково в борг ще 30 000, 00 грн. Всього відповідач отримала в борг 81 166 грн. 64 коп., які позивачу не повернула. Інфляційні втрати за період часу з 01.02.2012р. по 22.04.2014р. становлять 2 678, 49 грн., а 3% річних за цей період часу - 5 410, 36 грн. На підставі ст.ст. 526, 625, 1046-1049 ЦК України позивач просить стягнути заборгованість з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних з відповідача, а також відшкодувати йому судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 892, 55 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 4000, 00 грн. Підтримавши у судовому засіданні позовні вимоги, представник позивача просив позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнала повністю. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Судом встановлено і не підлягає доказуванню на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України, що відповідач отримала в борг від позивача грошові кошти в сумі 20 000, 00 грн. та 2 000, 00 ЄВРО (що станом на час звернення до суду складає еквівалент 31 160, 00 грн.) та зобов'язалася повернути 10.01.2012р., а також 26.12.2011р. відповідач отримала додатково в борг ще 30 000, 00 грн. Всього відповідач отримала в борг 81 166 грн. 64 коп., які позивачу не повернула. Інфляційні втрати за період часу з 01.02.2012р. по 22.04.2014р. становлять 2 678, 49 грн., а 3% річних за цей період часу - 5 410, 36 грн. У зазначений строк відповідач позивачу гроші за виказаним договором не віддала, доказів своєчасного повернення боргу до суду не надала і визнала факт заборгованості. Стаття 1049 Цивільного кодексу України передбачає прямий обов'язок позичальника повернути позику. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або од ностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Коде ксу. Згідно вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати у справі, які складаються з судового збору і витрат на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved