Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на: - земельну ділянку площею 1,6486 га, кадастровий номер: 6124285600:01:001:2005; - земельну ділянку площею 0,3016 га, кадастровий номер: 6124285600:01:001:0739, які розташована на території Ковалівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що 09.08.2014 року померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з: - земельної ділянки площею 1,95 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Ковалівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акту на право власності на землю серії Р1 №649870; Позивач вважає, що саме вона повинна успадковувати за померлою спадкодавцем, оскільки є спадкоємцем за заповітом. Позивач після смерті [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте оформити спадщину нотаріус не зміг, оскільки виявилося, що відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, від представника позивача через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач - представник Ковалівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області в судове засідання не зявився, суду подав заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника, проти позову не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Судом встановлено, що 09.08.2014 року у віці 72 років в с.Ковалівка Монастириського району Тернопільської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №176852 виданого 12.08.2014 року, актовий запис №06. Ще за життя померлій належала земельна ділянка загальною площею 1,95 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Ковалівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно копії Державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 №649870, з яких: - земельна ділянка площею 1,6486 га, кадастровий номер: 6124285600:01:001:2005, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Ковалівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акта на право власності на землю серії Р1 №649870, що підтверджується інформацією про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №101/86-16 від 01.03.2016 року, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-6102082572015 сформованого 10.12.2015 року; - земельна ділянка площею 0,3016 га, кадастровий номер: 6124285600:01:001:0739, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Ковалівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акта на право власності на землю серії Р1 №649870, що підтверджується інформацією про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №101/86-16 від 01.03.2016 року, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-6102082702015 сформованого 10.12.2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно заповіту, складеного 31.07.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за №11 спадкодавець [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла належну їй земельну ділянку площею 1,95 га, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Ковалівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, Державний акт серії Р1 №649870 [PERSON]. Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. В звязку з вищевказаним суд приходить до переконання, що [PERSON] має право на прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] яка померла 09.08.2014 року, як спадкоємець за заповітом. Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що підтверджується відмовою державної нотаріальної контори №192/01-16 від 09.03.2016 року, у видачі свідоцтва про право на спадщину. Як слідує з матеріалів справи оригінал Державного акта був втрачений про що свідчить повідомлення в засобах масової інформації, а саме, в газеті «Вісті Придністровя». Згідно даного повідомлення вбачається, що Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №649870, виданий 18.09.2002 року Ковалівською сільською радою [PERSON] - загублений. На даний час виготовити правовстановлюючі документи на вищевказане майно не можливо через смерть спадкодавця, оскільки його цивільна правоздатність, як фізичної особи, припинена у момент його смерті. Відсутність оригіналів правовстановлюючих документів стала причиною неможливості оформлення спадкових документів на земельну ділянку згідно заповіту після смерті [PERSON] в державній нотаріальній конторі. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому в положенні п. 3.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Спадкове майно [PERSON] фактично прийняла так як на час відкриття спадщини була зареєстрована та проживала разом з спадкодавцем [PERSON], що підтверджується довідкою №885 від 27.10.2015 року, виданою виконкомом Ковалівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області. Відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно та неможливість з даних причин оформити спадщину в установленому законом порядку доведена матеріалами справи. За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені нею у позовній заяві, а отже вона, як спадкоємець за заповітом має право на спадкове майно. На підставі викладеного

Outcome: approved