Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Державного підприємства «Шахта імені М.С. Сургая» про стягнення моральної шкоди у зв`язку з професійним захворюванням. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що він з 20 серпня 1990 року по 19 червня 2018 року працював на ДП «Шахта імені М.С. Сургая» та 19 червня 2018 року був звільнений з роботи за п. 2 ст. 40 КЗпП України. За весь час роботи на зазначеному підприємстві позивач працював в підземних гірничих виробках і на нього постійно діяли важкі гірничо-геологічні умови, фізичне перевантаження та шкідливі професійні фактори: недосконалість технології, механізмів, робочого інструменту, неефективність роботи системи вентиляції, відсутність належних захисних засобів, механізмів, тощо. Починаючи з серпня 2017 року фізичний стан [PERSON] значно погіршився у зв`язку з чим останній був змушений отримувати амбулаторне та стаціонарне лікування, але медичні засоби не дали бажаних результатів і з 08 жовтня 2018 року по 25 жовтня 2018 року позивач пройшов курс стаціонарного лікування в державній установі «Інститут медицини праці імені Ю.І. кун дієва Академії Менидчних Наук країни», де йому було вперше встановлено професійне захворювання: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, SI двобічна в стадії загострення зі значними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічними та стійким больовим синдромами, рецидивуючий перебіг. Відповідно до медичного висновку та висновку МСЕК від 10 січня 2018 року позивачу вперше була встановлена стійка втрата професійної працездатності внаслідок професійного захворювання на 40% та визначена третя група інвалідності, що згідно акту розслідування причин хронічного професійного захворювання від 22 листопада 2018 року є наслідком не забезпечення роботодавцем належних умов праці. Внаслідок втрати професійної працездатності на 40 % та ставши інвалідом ІІІ групи, позивач майже на половину втратив можливість реалізовувати свої можливості, постійно змушений приймати лікарські препарати, постійно відчувати наслідки професійного захворювання, стан здоров`я останнього став незадовільний, що обумовлює необхідність позивача пристосовуватись та організовувати своє повсякденне життя. Враховуючи вказані обставини позивач просить стягнути з Державного підприємства «Шахта імені М.С. Сургая» на його користь 15000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди. Позивач та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, надали до суду письмові клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 37). Представник відповідача надав до суду письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, заперечував проти вимог позову, посилаючись на раніше наданий до суду відзив на позовну заяву. Як вбачається з наданого відповідачем відзиву на позов, ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» просить суд відмовити в задоволенні вимог позову, оскільки згідно статистичного аналізу судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди роботодавцем завданої робітнику у зв`язку з ушкодженням здоров`я під час виконання трудових обов`язків розмір моральної шкоди визначається відповідно до відсотків втрати працездатності, так сума стягнення за кожні 10% втрати працездатності складає по 3000,00 гривень. А тому, розмір відшкодування позивачу моральної шкоди мав би становити не більше 12000,00 гривень. Окрім того, позивачем не доведено у чому саме полягає заподіяна йому моральна шкода з боку відповідача та чи є причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача та моральними стражданнями, які переніс позивач. Від відповідача не надходило клопотань про розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, передбачених ч. ч. 5, 7 ст. 279 ЦПК України, від сторін не надходило. Суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, дослідивши які вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 20 серпня 1990 року по 19 червня 2018 року працював на ДП «Шахта ім. М.С. Сургая», що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] (а.с. 7-11). Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №082579 від 10 січня 2019 року позивачу первинно була встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 40 % з 17.12.2018 року по 01.02.2020 року за професійним захворюванням та встановлено ІІІ групу інвалідності (а.с. 13). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22 листопада 2018 року професійне захворювання [PERSON] виникло внаслідок недосконалості технологічного процесу (а.с. 18-20). Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1029 від 25.10.2018 року, повідомлення про професійне захворювання №2479/2 від 17.10.2018 року, Медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність професійного характеру захворювання №39/894 від 17 жовтня 2018 року [PERSON] встановлено діагноз: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 двобічна в стадії загострення зі значними статико-динамічними порушеннями, м`язево-тонічним та стійким больовим синдромами, рецидивуючий перебіг (а.с. 12, 14, 15, 16, 21, 22). Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням здоров`я. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно з п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. №1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. У випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок недосконалості умов праці на виробництві, пошкоджено здоров`я позивача, чим завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров`я, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем у відповідності зі ст. 237-1 КЗпП. Також, встановлено, що відповідач не заперечує проти того, що позивач отримав втрату професійної працездатності підчас роботи на ДП «Шахта ім. М.С. Сургая». Вирішуючи питання щодо суми відшкодування матеріальної шкоди суд, враховує вимоги розумності та справедливості, постійний характер негативних наслідків. При цьому, суд звертає увагу, що позивач в обґрунтуванні свого позову зазначає, що моральна шкода обумовлена погіршенням життєвих умов, хвороба порушує нормальні життєві зв`язки, життєдіяльність позивача обмежена, у останнього змінився звичайний спосіб життя, однак [PERSON] не конкретизує в чому саме виразились погіршення його життєвих умов, способу життя та порушення життєвих зв`язків. З огляду на викладене, суд вважає за можливе та необхідне стягнути з відповідача Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» на користь позивача [PERSON] в порядку відшкодування моральної шкоди 12000,00 (дванадцять тисяч) гривень, що буде цілком еквівалентним завданим моральним стражданням. Згідно зі ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави. Оскільки, відповідно до вимог статті 279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: partial