Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що вони з відповідачкою проживали разом в не зареєстрованому шлюбі. Під час спільного проживання в них народився син [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що відповідач являючись матірю дитини, є працездатною особою, має змогу надавати матеріальну допомогу,\~вже більше одного року не проявляє своєї доброї волі на утримання та виховання сина, не надає жодної допомоги. Відповідачка постійно зникає з дому і проживає за місцем своєї реєстрації більше 3 місяців. Позивач зазначає, що має постійний дохід, позитивно характеризується, а тому просить визначити місце проживання дитини з ним та стягувати з відповідачки аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки з усіх видів її доходів щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Позивач на розгляд справи не зявився, однак подав в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив такі задовольнити. Не заперечив проти прийняття рішення у підготовчому судовому засіданні. Відповідач в підготовче судове засідання також не зявилася, подавши заяву, в якій не заперечила проти позовних вимог, визнавши повністю, також відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України не заперечила проти прийняття рішення у підготовчому судовому засіданні. Представник органу опіки та піклування Великоберезнянської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явилася, подала заяву в якій просила розглянути справу без її участі, проти позову не заперечила. Суд, дослідив письмові матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа. Відповідно до ст.12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що позивачка та відповідач проживали разом без реєстрації шлюбу. Під час їх спільного проживання у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Відповідачка вже три місяці не проживає з позивачем по справі, не надає жодної допомоги на утримання неповнолітнього сина, син сторін залишився проживати разом із позивачем і знаходиться на його утриманні. На даний час дитина сторін [PERSON], [INFO] є неповнолітнім. Дана обставина стверджується копією свідоцтва про народження повторно виданим 08.05.2018 року серії І-ФМ № 423726. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.1\~ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2\~ст.182 СК України\~мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень\~ст.183 СК України\~розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України,\~суд допускає негайне виконання рішення у справі стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки відповідач жодної матеріальної допомоги позивачеві на утримання неповнолітнього сина сторін не надає, що стверджується, доводами позивача, заперечення проти позову відповідач не подала, суд задовольняє ці вимоги. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце, позовні вимоги є доведеними. Крім цього, в порядку ст. ст.\~160, 161 СК України, [PERSON], звернувся до суду із позовною вимогою про визначення місця проживання сина. Відповідно до ч. 1\~ст160 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. (ч. 1 ст.161 СК України). Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітнього сина беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. ( ч. 2\~ ст.161 СК України). Згідно ст141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, адже усунення одного з них від виховання дитини порушує не тільки право цього батька (матері), а й, як правило, права самої дитини. Будинок в якому проживає позивач разом з дитиною, створено всі необхідні для життя та виховання дитини умови. Так, згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини Великоберезнянської РДА про визначення місця проживання [PERSON] від 22.06.2018 року № 01-34/2/212, вбачається, що було проведено обстеження житлово-побутових умов неповнолітнього [PERSON] проживаючого разом з батьком за адресою с.Волосянка, 370 Великоберезнянського району Закарпатської області, де створені всі необхідні умови для проживання та виховання дитини. [PERSON] записаний до дошкільного навчального закладу у с. Волосянка. Була проведена бесіда з батьком [PERSON]М, в ході якої було зясовано, що з мамою дитини, [PERSON] вони дійшли спільної згоди щодо проживання їхнього сина, [PERSON],[INFO] разом з ним. При обстежені умов проживання [PERSON]М за адресою с. Ужок, 126 Великоберезнянського району Закарпатської області, де також створені належні умови для проживання та виховання сина. З мамою дитини була проведене на бесіда, в ході якої було зясованою, що вона не заперечує щоб її син проживав у батька, так як мати тимчасово хоче їхати на заробітки за кордон. За наслідком вивчення питання про визначення місця проживання дитини, [PERSON] враховуючи інтереси дитини, орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання дитини [PERSON], [INFO], разом з батьком [PERSON]. При вирішенні судом питання про визначення місця проживання дитини, суд звертає увагу на те, чи мають батьки реальну можливість займатися дитиною, створити їм необхідні умови для виховання й розвитку; рід діяльності кожного з батьків, режим їхньої роботи, наявність у родині матері (батька) осіб, здатних надати допомогу в догляді за дитиною (бабусь, дідусів, інших родичів), матеріальне становище батьків і т.п. Статтею 9 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, держава має забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішення, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо визначення місця проживання дитини. Виходячи з обставин справи, суд приходить до висновку, що комфортне проживання та належне виховання дитини буде забезпечено у разі проживання разом із батьком, у звичній для нього обстановці. Судом встановлено, що відповідачка життям та вихованням дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на його утримання не надає, позивач не перешкоджає спілкуванню дитини із матір'ю, до того ж відповідачка позовні вимоги визнала повністю не заперечивши проти позовної вимоги, щодо місця проживання дитини, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що доля дитини їй байдужа. Всі обставини в сукупності доводять, що в даний час, враховуючи інтереси малолітнього, необхідно визначити місце проживання дитини разом з батьком. Позивач відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI (далі Закон № 3674-VI) звільнено від сплати судового збору за подачу позову про стягнення аліментів, ці судові витрати (704,80 грн. судового збору ч.1, пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону № 3674-VI) відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. Документально підтверджені позивачем понесені ним судові витрати - судовий збір за подачу позову про визначення місця проживання дитини, що складає 704 гривень 80 копійок відповідно до ст141 ЦПК України\~підлягають стягненню на його користь з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved