Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до Яреськівської сільської ради Шишацького району Полтавської області про визначення ідеальних часток у спільному сумісному майні, визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що є спадкоємцем за заповітом після померлої 06 грудня 2000 року [PERSON], яка до дня смерті проживала разом з позивачем у с. Яреськи Шишацького району Полтавської області. Спадкове майно померлої складається із 1/2 частини домоволодіння, що розташоване в с. Яреськи Шишацького району Полтавської області по вул. Чапаєва,9. Станом на 01 липня 1990 року вказаний будинок відносився до колгоспного двору, членами якого були спадкодавець та позивач. Прийнявши спадщину померлої [PERSON], для одержання відповідного свідоцтва на частину спадкового будинку спадкоємець [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса [PERSON], але у видачі свідоцтва йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно на імя померлої. В звязку з вищевикладеним, посилаючись на норми ЦК та ЦПК України позивач звернувся за захистом своїх прав до суду та після уточнення позовних вимог повязаних з перейменуванням вулиці на якій розташовано спірний житловий будинок, просив визначити розмір ідеальних часток у спільній сумісній власності на житловий будинок по вул. Вишневій, 9 в с. Яреськи Шишацького району Полтавської області за собою та померлою [PERSON] Визнавши за позивачем право власності, в порядку спадкування за заповітом, на спадкове майно померлої [PERSON] визнати за ним право власності на спірний житловий будинок в цілому. Позивач та його представник - адвокат [PERSON] в судове засідання не зявились, до суду надали заяви про підтримання позовних вимог та розгляд справи без їх участі. Представник відповідача Яреськівської сільської ради Шишацького району Полтавської області в судове засідання не зявився, на адресу суду надіслав заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, є безумовним, а тому позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 06 грудня 2000 року в с. Яреськи Шишацького району Полтавської області померла [PERSON], актовий запис № 78 від 11.12.2000, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії І-КЕ № 314125, виданим повторно 17 листопада 2015 року (а.с.5). Померла залишила заповіт, посвідчений 03 листопада 1986 року секретарем Яреськівської сільської ради Шишацького району Полтавської області [PERSON], згідно якого все своє майно заповідала [PERSON] (а.с.17). Спадкоємець [PERSON] відповідно до п.1. ч.1 ст. 549 ЦК УРСР прийняв спадщину, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, оскільки згідно довідки Яреськівської сільської ради від 30.10.2006 № 2628 проживав з померлою разом однією сімєю до дня смерті (а.с. 16). Інші спадкоємці, які прийняли спадщину або претендують на неї відсутні, що встановлено судом при в вченні спадкової справи №138/2015 щодо майна померлої [PERSON] (а.с.30). Спадковий будинок на який претендує позивач згідно технічного паспорту ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» (інвентаризаційна справа 40098) від 20.11.2015 розташований по вул. Чапаєва, 9 в с. Яреськи Шишацького району Полтавської області та складається з житлового будинку 1945 року побудови загальною площею (з урахуванням літніх приміщень) 32,2 кв.м., жилою площею 16,5 кв.м. (літ. А-1), сараїв (літ. Б, В), погребу (літ. - в), гаражу (літ. - Г) (а.с.7-11). Згідно довідки виконкому Яреськівської сільської ради Полтавської області від 16.11.2015 № 6529 домоволодіння, яке розташовано по вул. Чапаєва, 9 в с. Яреськи Шишацького району Полтавської області згідно погосподарської книги № 6, особовий рахунок № 542, станом на 01.07.1990 року відносилось до колгоспного двору. Членами колгоспного двору є: голова двору [PERSON], [INFO], онук [PERSON], [INFO] (а.с.15). Відповідно до довідки виконкому Яреськівської сільської ради Полтавської області від 04 лютого 2016 року б/н згідно рішення 5-ї сесії 7 скликання Яреськівської сільської ради Шишацького району Полтавської області від 11 січня 2016 року змінена адреса житлового будинку в с. Яреськи Шишацького району з вул. Чапаєва, 9 на вул. Вишневу, 9 (а.с.29). Згідно ст. 5 ЦК України [PERSON] цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Враховуючи те, що спадщина відкрилась та була прийнята спадкоємцем до набрання чинності ЦК України, а також те, що згідно технічної документації спадковий житловий будинок та господарські приміщення побудовані в період з 1945 по 1950 року, суд розглядаючи спірні правовідносини керується тими нормами права, які існували на час їх виникнення, зокрема положеннями ЦК УРСР. Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, вимог інших нормативних актів УРСР, що існували до його прийняття та введення в дію, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20 із змінами і доповненнями, щодо роз'яснення ст.ст. 17, 18 Закону України «Про власність» вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Пунктом 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, було визначено, що будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, не підлягають реєстрації. Згідно ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обовязок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про те, що наявність відповідного запису у погосподарській книзі № 6, особовий рахунок № 542 Яреськівської сільської ради Шишацького району Полтавської області (а.с. 15 ) є належним документом, що підтверджує право спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по вул. Вишнева, 9 (стара адреса Чапаєва, 9) у с. Яреськи Шишацького району Полтавської області та який станом на 01.07.1990 відносився до колгоспного двору, наступних громадян: [PERSON] та [PERSON]. На період будівництва житлового будинку, яке здійснено в 1945 році, введення об'єкту до експлуатації потрібно не було, що підтверджено листом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.1999 року № 12/5-126, яким роз'яснюється процедура реєстрації об'єктів нерухомості збудованих до 05.08.1992 року. Будинок з моменту побудови і до цього часу знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер. Придатність будинку для проживання та належність його спадкодавцю та спадкоємцю ніким не оспорюєтся. Постановою приватного нотаріуса Шишацької районного нотаріального округу [PERSON] від 18 січня 2016 року № 05/02-31 спадкоємцю [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою Полтавська область, Шишацький район, с. Яреськи, вул. Чапаєва, 9 через відсутність відповідних правовстановлюючих документів на будинок на імя спадкодавця [PERSON] (а.с.18). Згідно ст. 112 ЦК УРСР майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). З врахуванням приписів ст. 112 ЦК УРСР 1963 року спірний житловий будинок належав членам колгоспного двору: [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, оскільки визначення частки кожного з них не проводилось. При цьому, в разі визначення частки співвласників даного будинку, кожен з них мав би право власності на 1/2 його частину. Виходячи з вищевикладеного, врахувавши рівність часток кожного з членів колгоспного двору, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог щодо визначення ідеальних часток кожного з членів колгоспного двору у спірному житловому будинку. Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Успадкувавши після смерті [PERSON] належну останній на день смерті частку вищевказаного житлового будинку, спадкоємець (позивач) [PERSON] позбавлений можливості оформити на своє імя належну йому частку будинку та зареєструвати за собою право власності на будинок в цілому через відсутність правовстановлюючих документів на імя спадкодавця, що є перешкодою для реалізації ним права власності на спадкове майно. Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою. Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно бути позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved