Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій зазначив, що він на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26 квітня 2019 року є власником квартири [ADDRESS] . Відповідно до п.6 договору купівлі-продажу квартири [PERSON] зобов`язалася зняти з реєстрації (виписати) з відчужуваної квартири всіх зареєстрованих осіб, звільнити і передати квартиру у розпорядження [PERSON] в належному стані до шостого травня дві тисячі дев`ятнадцятого року. Проте дана вимога договору є невиконаною. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] фактично проживають та працюють у місті Києві вже понад 5 років, намірів проживати у цій квартирі вони не мали, тому і вирішили її продати. Відповідачі у квартирі не проживають, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, їхніх особистих речей в квартирі не має. Тим, що відповідачі зареєстровані у квартирі позивача, порушується його право на власність, а також стає перешкодою в отриманні ним субсидії на оплату житлово-комунальних послуг. Зважаючи на викладене позивач просить суд постановити рішення, яким визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, - квартирою [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги і просив задовольнити їх з зазначених у позові підстав. Відповідачі у справі [PERSON] і [PERSON] , місце реєстрації яких за адресою, зазначеною в позові, підтверджено відповідями органу місцевого самоврядування на запити суду (а.с.20,21), відповідно до вимог частини 11 статті 128 ЦПК України викликалися у судові засідання на 15 жовтня 2019 року та 04 листопада 2018 року через оголошення на офіційному веб-сайті суду. Відповідачі після оприлюднення оголошень про їх виклик у судові засідання не явилися, про причину неявки суд не повідомили, з заявами про відкладення розгляду справи з певних причин або про розгляд справи в їх відсутність до суду не зверталися, відзивів на позов [PERSON] до них не подали. З зазначених підстав суд розглядає справу у відсутність відповідачів за наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України. Свідок [PERSON] - дружина позивача - пояснила, що при укладенні договору купівлі-продажу квартири продавець [PERSON] зобов`язалася зняти з реєстрації з відчужуваної квартири всіх зареєстрованих осіб, проте цього не зробила. [PERSON] відомо, що в зазначеній квартирі відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають понад п`ять років, оскільки проживають та працюють у місті Києві і повертатись до м.Пологи не мають наміру, тому і продали квартиру. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона постійно проживає в [ADDRESS] , і тому їй достеменно відомо, що понад п`ять років тому у квартирі за адресою: [ADDRESS] , проживали [PERSON] зі своїм сином [PERSON] , які більше п`яти років тому переїхали жити до іншого міста, а нещодавно вона, свідок, дізналася, що квартиру [ADDRESS] у їх під`їзді купив позивач у справі [PERSON] . Суд, вислухав у судовому засіданні позивача, свідків, дослідивши письмові докази і дав оцінку добутим доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З копії паспорта громадянина України на ім`я [PERSON] судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований з 03 травня 2019 року у квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). З копії договору купівлі-продажу квартири від 26 квітня 2019 року на а.с.12, копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №165165550 від 26 квітня 2019 року на а.с.16 встановлено, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . У договорі купівлі-продажу квартири від 26 квітня 2019 року зазначено, що [PERSON] , яка діє особисто за себе та від імені [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності, далі - Продавці, зобов`язуються передати у власність Покупця - [PERSON] квартиру [ADDRESS], що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.6 вказаного договору встановлено, що [PERSON] , зокрема, зобов`язалася зняти з реєстрації (виписати) з відчужуваної квартири всіх зареєстрованих осіб, звільнити і передати квартиру у розпорядження [PERSON] в належному стані до шостого травня дві тисячі дев`ятнадцятого року (на а.с.13). З копії довідки про склад сім`ї №5872, виданої 13 серпня 2019 року виконавчим комітетом Пологівської міської ради, судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , до складу сім`ї (зареєстрованих) входять: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Оригінали документів, які позивачем додані до позову в копіях, позивачем у судовому засіданні були надані суду для огляду. З пояснень у судовому засіданні позивача і свідчень свідків судом встановлено, що відповідачі, будучи зареєстрованими у квартирі позивача, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , фактично в ній не проживають, будучи зареєстрованими у зазначеній квартирі. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, оскільки відповідачі не є власниками (співвласниками) квартири, яка належить позивачу, не проживають в ній, витрати по утриманню квартири не несуть, комунальні послуги не сплачують, умови п.6 договору купівлі-продажу квартири не виконали, суд вважає, що реєстрація відповідачів у квартирі позивача порушує право останнього як її власника. Таким чином, у зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Outcome: approved