Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що в період з 19 грудня 1996 року по 21 грудня 2016 року перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу сторонами за спільні кошти було придбано автомобіль «Део Ланос», реєстраційний номер [NUMBER], вартість якого на час предявлення позову складала 2000 доларів США, яка еквівалентна 54000 гривень, дата реєстрації 12 січня 2016 року. Крім того, за спільні кошти було придбано двокімнатну квартиру [ADDRESS] (теперішня назва Європейська) в м. Мала Виска Кіровоградській області, вартістю 10000 доларів США, яка еквівалентна 270000 гривень. Позивач зазначив, що його частка в спільному майні складає 162000 гривень, між сторонами не досягнуто згоди щодо поділу спільного майна подружжя, загальна вартість якого складає 324000 гривень. 05 жовтня 2017 року позивач збільшив свої вимоги, визначивши вартість спірного автомобіля до 76324 гривень, вимагаючи грошової компенсації в 38162 гривень. У судовому засіданні позивач і його представник підтримали предявлений позов, посилаючись на вищевикладені обставини. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що за час шлюбу Назаренком та [PERSON] придбано автомобіль та двокімнатну квартиру. В 1996 року сторони зареєстрували шлюб, від шлюбу мають одну доньку. Позивач весь час працював на заробітках. Всі кошти, які він заробляв віддавав в сімю. Дана квартира по ? частини належить позивачеві і відповідачу в рівних частках. Мирним шляхом сторони розділити майно не змогли. Представник вважає, що відповідач зобовязана сплатити позивачеві за автомобіль 27000 гривень. На теперішній час квартирою користуються і позивач і відповідач; автомобіль використовує відповідач. Позивач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що на час укладення шлюбу у відповідача у власності була однокімнатна квартира і недобудований гараж. Позивач стверджує, що він добудував гараж. Приблизно 18 чи 19 років тому сторони придбали двокімнатну квартиру. Позивач зазначив, що з 2002 по 2012 роки він працював у місті Києві, а кошти надсилав дружині. Через деякий час вони придбали автомобіль, частково сплатити кошти, а іншу частину оформили в кредит. Автомобіль використовує дружина. Позивач стверджує, що він надсилає гроші доньці, яка проживає в місті Києві. Відповідач [PERSON] позов не визнала, пояснивши, що добудувати гараж їй допоміг пацієнт. Позивач матеріально допомагав дітям від попереднього шлюбу. Відповідач стверджує, що автомобіль вона придбала за власні кошти, які їй надала мати. Відповідач зазначила, що з позивачем вона ніколи не мала спільних коштів; вона самостійно здійснювала ремонт квартири і автомобіля. Позивач надавав в сімю не значні кошти. В письмових запереченнях на предявлений позов відповідач зазначила, що позивач безпідставно вимагає грошову компенсацію в сумі 27000 гривень частки в автомобілі «Део Ланос». Відповідач вважає автомобіль особистою приватною власністю, тому, що він придбаний за її кошти. Відповідач зазначила, що має захворювання опорно-рухового апарату, донька [PERSON] є інвалідом з дитинства, тому автомобіль їм потрібен в користуванні. Відповідач вказала, що автомобілем керує особисто, вирішує всі питання технічного обслуговування, ремонту і утримання автомобіля. Відповідач зазначила, що позивач, вимагаючи грошову компенсації його частки в автомобілі, не дотримав положення частин 4 і 5 статті 71 СК України. Відповідач стверджує, що позивач не дбав про матеріальне забезпечення сімї, не брав участі у веденні домашнього господарства, не займався вихованням доньки, витрачав спільні кошти на себе особисто. Після розірвання шлюбу на утриманні відповідача залишилась донька, яка на теперішній час є студентом, навчається за денною формою в Національному медичному університеті ім. Богомольця О.О., позивач не приймає участі у вихованні та утриманні доньки і не сплачує аліменти. Відповідач зазначила, що впродовж подружнього життя позивач не приймав участі в утриманні спірної квартири, проведення ремонтних робіт, тому на її думку суд повинен відступити від засад рівності часток подружжя, визнавши за позивачем право власності на 1/5 частку спірної квартири. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Судом встановлено, що в період з 19 грудня 1996 року по 21 грудня 2016 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 5-6, 8). 01 грудня 2000 року між продавцем [PERSON] і покупцем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а.с. 9). 16 травня 2008 року відповідач [PERSON] придбала автомобіль марки «DAEWOO LANOS» , 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) Y6DTF69YD8W409791, SUPTF69YD8W409791, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 10). Враховуючи, що зазначене майно придбано відповідачем [PERSON] в шлюбі, воно є обєктом права спільної сумісної власності позивача [PERSON] і відповідача [PERSON]. Твердження відповідача [PERSON] про те, що автомобіль «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер [NUMBER] є її особистою приватною власністю не відповідає матеріалам справи. Перелік майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, визначено статтею 57 СК України. Так, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. На підтвердження зазначеної обставини відповідачем надано в розпорядження наступні докази: копію довідки виконавчого комітету Маловисківської міської ради про те, що гараж для легкового автомобіля був побудований в 1995 році [PERSON]; копію довідки ВАТ «Кіровоград-Авто» про те, що за договором купівлі-продажу від 15 травня 2008 року між ВАТ «Кіровоград-Авто» і [PERSON] було придбано автомобіль «DAEWOO LANOS», вартістю 55200 гривень, які повністю сплачено покупцем [PERSON]; копію рахунку-фактури на автомобіль; світлокопію довідки лікарсько-консультаційної комісії Маловисківської центральної районної лікарні про стан здоровя [PERSON]; копію посвідчення державної соціальної допомоги [PERSON]; світлокопію довідки лікарсько-консультаційної комісії Маловисківської центральної районної лікарні про стан здоровя [PERSON]; світлокопію довідки про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і страховий поліс; світлокопію розписки про надання послуг з ремонту транспортного засобу та світлокопію довідки на придбання автозапчастин; світлокопію свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця [PERSON]; світлокопію договору про надання споживчого кредиту № [NUMBER] від 26.07.2013 року; світлокопію кредитного договору № 401679973 від 07.07.2015 року; світлокопій довідок про стан вкладу [PERSON] та виписки по картковому рахунку. Вищенаведені докази не вказують на те, що автомобіль придбано відповідачем за час шлюбу але за кошти, які належали їй особисто, оскільки за змістом статті 60 СК України режиму спільної сумісної власності підпорядковується майно, якщо воно набуто під час шлюбу на спільні кошти, за спільну працю обома з подружжя, незалежно від того, хто учинив акт придбання майна один з подружжя, чи внаслідок їх сумісних дій. Даний закон не вимагає наявності якихось доказів попереднього погодження таких дій з другим з подружжя. У цьому випадку діє презумпція, що дії одного подружжя схвалені другим з подружжя і погоджені з ним. Не впливає на вирішення цього питання ні характер майна, ні час надходження його в фактичне володіння подружжя. Презумпцію створює набуття майна за час шлюбу, яка означає, що ніхто з подружжя не повинен доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте в шлюбі. За змістом статті 60 СК України майно, набуте в період шлюбу, є об?єктом спільної сумісної власності, незалежно від правових підстав його набуття за договором купівлі-продажу, дарування, міни, довічного утримання тощо. Подружжя користується рівними правами на дане майно і в тому випадку, якщо один із них був зайнятий веденням домашнього господарства; був зайнятий доглядом і вихованням дітей; здійснював нагляд за тяжко хворими батьками; з інших поважних причин (хвороба, інвалідність, навчання, відсутність роботи чи самостійного заробітку. Частиною 1 статті 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У первісній позовній заяві та доповненнях до позовної заяви позивач [PERSON] вимагає в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] (на теперішній час вул. Європейська) та грошову компенсацію його частки в автомобілі в сумі 38162 гривні. У запереченнях відповідач [PERSON] вважає, що суд повинен відступити від засади рівності часток подружжя, посилаючись на наявність на її утриманні доньки [PERSON], яка є студентом, навчається за денною формою, має інвалідність з дитинства; позивач не бере участі у вихованні та утриманні доньки, не сплачує аліменти. Відповідно до частини 2 статті 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Між тим, на підтвердження фактів ухилення позивача від матеріального забезпечення сімї та участі в утриманні дитини відсутні належні і допустимі докази, тому для застосування положень частини 2 статті 70 СК України під час поділу спірної квартири, немає законних підстав. Відповідно до частин 4 і 5 статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідач [PERSON] висловила заперечення з приводу присудження позивачеві грошової компенсації його частки у праві спільної сумісної власності на спірний автомобіль. Крім того, відповідачем, яка користується спірним автомобілем, попередньо не внесено на депозитний рахунок суду грошової суми в 38162 гривні. Спірний автомобіль є неподільною річчю, тому в порядку поділу спільного майна подружжя слід визначити ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає даний автомобіль у їх спільній частковій власності. Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до положень частини 1 статті 88 ЦПК України: якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial