Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання за ним права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року, в обґрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що являючись єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті останньої, 12.04.2018 року звернувся до приватного нотаріуса Юрївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Григорєвої О.Л. з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на майно у вигляді права на земельну частку (пай), розміром 9, 40 га, без визначення меж цієї земельної ділянки в натурі, що перебувала у колективній власності колишнього КСП «Росія» Юр'ївського району Дніпропетровської області. Постановою від 12.04.2018 року приватний нотаріус Григорєва О.Л. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], посилаючись на те, що на момент прийняття рішення Юрївською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області № 64 від 20.03.2002 року та видачі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], [PERSON] померла, тобто втратила правоздатність. Не погоджуючись з рішенням нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, позивач [PERSON] зазначав, що Державний акт про право колективної власності на землю серії [NUMBER] був виданий КСП «Росія» Юр'ївського району 24.11.1995 року, при цьому, особа набуває право на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі смерті такої особи успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Хоча [PERSON] і померла [INFO] року, при цьому сертифікат на право на земельну частку (пай) був оформлений на її ім'я 22.03.2002 року, однак, виходячи з положень Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720 право на земельну частку (пай) у останньої виникло не з моменту видачі сертифікату на земельну частку (пай), а з моменту отримання КСП «Росія», членом якого вона являлась, Державного акта на право колективної власності на землю. Відтак, посилаючись на ст. ст. 4, 5, 58, 175, 184 ЦПК України позивач просив позовні вимоги задовольнити та визнати за ним право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], розміром 9, 40000 умовних кадастрових гектарів із земель, що перебували у колективній власності КСП «Росія» Юр'ївського району Дніпропетровської області, залишивши за ним судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача адвокат [PERSON] не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в судовому засіданні в його відсутності, при цьому позовні вимоги підтримав у повному обсязі та судовий збір просив залишити за позивачем, вказавши, що зазначення в прохальній частині позовної заяви словосполучення «у власність» просить вважати опискою (ас. 82-83, 191). Представник відповідача Юрївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Полуріз А.С. в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в судовому засіданні в його відсутності, при цьому позовні вимоги повністю визнав (ас. 123, 124, 192). Представник відповідача Юрївської селищної ради Юр'ївського району Дніпропетровської області Зражевський О.О. в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в судовому засіданні в його відсутності, при цьому позовні вимоги повністю визнав (ас. 80, 81, 193). Третя особа по справі на стороні відповідачів без самостійних вимог приватний нотаріус Юрївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Григорєва О.Л. в судове засідання не з'явилася, надала суду телефонограму про розгляд справи в її відсутності, зазначивши, що проти заявлених вимог не заперечує (ас. 184). Третя особа по справі на стороні відповідачів без самостійних вимог Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час і місце судового засідання були сповіщені належним чином (ас. 186, 189, 194). В ході розгляду справи судом вчинено наступні процесуальні дії: - 14.05.2018 року постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі (ас. 23-24); - 14.05.2018 року постановлено ухвалу про витребування доказів (ас. 25-26); - 04.06.2018 року, 13.06.2018 року постановлено ухвали про відкладення підготовчого засідання (ас. 85, 95-96); - 18.06.2018 року постановлено ухвалу про залучення до участі у справі співвідповідача (ас. 100-101); - 03.07.2018 року постановлено ухвалу про розгляд справи спочатку (ас. 128-129); - 24.07.2018 року постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання (ас. 149-150); - 20.08.2018 року постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (ас. 178-179). Враховуючи, що сторони в судове засідання не з'явилися, суд відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши письмові матеріали додані до справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають до задоволення з наступних підстав: -згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.07.1958 року вбачається, що позивач по справі [PERSON] народився 27.09.1940 року та матір'ю останнього є [PERSON] (ас. 10). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.03.1996 року мати позивача [PERSON] померла [INFO] року (ас. 9). З матеріалів спадкової справи № 27/2017 до майна померлої [PERSON] вбачається, що позивач по справі [PERSON] 23.08.2017 року подав приватному нотаріусу Григорєвій О.Л. заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON], зазначивши, що фактично після смерті матері вступив в управління спадковим майном, оскільки має на руках правовстановлюючі документи на нерухоме майно померлої, ощадні книжки та інше (ас. 51). Згідно ст. 524 ЦК України, в редакції від 18.07.1963 року, чинною на час виникнення правовідносин щодо спадкування після смерті [PERSON], спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 527 ЦК України, в редакції від 18.07.1963 року, спадкоємцями можуть бути особи, які були живими на момент смерті спадкодавця. Згідно ст. 529 ЦК України, в редакції від 18.07.1963 року, при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги являються в рівних частках діти, подружжя і батьки померлого. Згідно ст. 548 ЦК України, в редакції від 18.07.1963 року, для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 525 ЦК України, в редакції від 18.07.1963 року, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно ст. 549 ЦК України, в редакції від 18.07.1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном, при цьому вказані дії мають бути здійсненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину якщо довів, що він вступив в управління чи володіння майном, доказами чого можуть слугувати наявні у спадкоємця ощадні книжки на ім'я померлого, іменні цінні папери, квитанції на здані у ломбард речі, квитанції (про оплату комунальних послуг, земельної ренти, обов'язкового страхування майна), свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів, державного акта на право власності на землю та інших документів виданих на ім'я померлого на майно користування, володіння та розпорядження яким можливо лише після оформлення прав на нього. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.04.2018 року вбачається, що спадкову справу за заявою [PERSON] до майна померлої [PERSON] за номером у спадковому реєстрі 61129722 було заведено приватним нотаріусом Григорєвою О.Л. на підставі заяви позивача про повідомлення про фактичне прийняття спадщини на підставі управління спадковим майном (ас. 68), а відтак, з огляду на дане, факт прийняття спадщини позивачем після смерті [PERSON] в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України, в редакції від 18.07.1963 року, у суду сумнівів не викликає. Окрім того, з матеріалів спадкової справи не вбачається, що позивачеві було відмовлено в оформленні спадкових прав у зв'язку з пропуском строку для прийняття спадщини. З вищевказаної постанови слідує, що позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) розміром 9, 40 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що перебуває у колективній власності колишнього КСП «Росія» с. Жемчужне Юр'ївського району в зв'язку з тим, що документи, які надані [PERSON] були видані на ім'я [PERSON] після її смерті, тобто після втрати правоздатності (ас. 68). Вирішуючи питання щодо наявності у позивача права на успадкування після смерті [PERSON] права на земельну частку (пай) суд виходить з наступного: -так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] була членом колгоспу (згодом КСП) «Росія» Юр'ївського району Дніпропетровської області з вересня 1943 року, звідки вийшла на пенсію по віку з 01.04.1968 року, що підтверджено в судовому засіданні випискою з протоколу засідання комісії по призначенню пенсій і допомоги колгоспникам Павлоградської (нині Юрївської) селищної ради соціального забезпечення колгоспників Дніпропетровської області № 1676 від 25.04.1968 року (ас. 173); поданням правління і колгоспної ради соціального забезпечення колгоспу «Росія» Жемчужанської сільської ради Павлоградського (нині Юрївського) району Дніпропетровської області про призначення пенсії за віком члену колгоспу [PERSON] від березня місяця 1968 року (ас. 174). Згідно Державного акта на право колективної власності на землю серії [NUMBER] вбачається, що останній був виданий колгоспу (згодом КСП) «Росія» Юр'ївського району Дніпропетровської області 24.11.1995 року та за вказаним актом землю передану у колективну власність для ведення сільськогосподарського виробництва (ас. 16, 74). Отже, в судовому засідання достовірно встановлено, що станом на 24.11.1995 року (дата видачі колгоспу «Росія» Державного акта на право колективної власності на землю) мати позивача [PERSON] була живою та являлась пенсіонером колгоспу «Росія» Юр'ївського району Дніпропетровської області. Про те, що [PERSON] дійсно була колгоспним пенсіонером також свідчить і наявна в матеріалах справи виписка з протоколу № 1 засідання правління КСП «Росія» від 02.02.2000 року, з якого вбачається, що загальним зборам рекомендовано видати сертифікати на земельну частку (пай) колгоспним пенсіонерам, які померли в період з 25.05.1995 року по 27.01.1997 року, до числа яких, в тому числі, включена [PERSON] (ас. 160-161). З розпорядження голови Юрївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області № 64 від 20.03.2002 року вбачається, що надано дозвіл на виготовлення восьми сертифікатів на земельний пай членам КСП «Росія», які були пропущені в списках на паювання земель, до списку яких за № 6 включено і [PERSON] (ас. 67). 22.03.2002 року на ім'я [PERSON] виготовлено сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 9, 40 умовних кадастрових гектарів із земель які перебувають у колективній власності КСП «Росія» (ас. 12). Вищевказані обставини однозначно підтверджують, що померла [PERSON] була пенсіонером колгоспу (згодом КСП) «Росія» Юр'ївського району на час видачі підприємству Державного акта про право колективної власності на землю. Окрім того, з письмових пояснень представника Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Чорної І.Т. (ас. 118-121) вбачається, що згідно зі списком членів колгоспу і колгоспних пенсіонерів по колгоспу «Росія» Юр'ївського району Дніпропетровської області, що є додатком до Державного акта на право колективної власності на землю серії [NUMBER], [PERSON] перебуває в даному списку за № 247, однак за життя сертифікату на право на земельну частку (пай) не отримувала. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: - колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; - громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; - громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); - громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов'язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст. 2 вищевказаного Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є : свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно п. 2 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 « Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Вирішуючи питання про право певної особи на земельну частку (пай) суд повинен з'ясувати чи була ця особа членом КСП на час передання Державного акта про право колективної власності на землю та чи була вона внесена до списку осіб, що додається до цього Державного акта. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства включений до списку що додається до Державного акта на право колективної власності на землю набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі не може позбавити її права на земельну частку. Право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до Державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі Державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого є певна особа. До вручення зазначеного акту власником землі була держава, а після передачі його у КСП земля стала належати на праві спільної часткової власності тим особам, які працювали на ній і були членами цього КСП. Всі працівники колишніх господарств, у тому числі й пенсіонери, які залишалися членами нових підприємств та були живими на дату отримання Державного акта про передачу землі у колективну власність КСП, починаючи із зазначеної дати стали її власниками у рівних частках. Враховуючи, що [PERSON] з дня видачі колгоспу «Росія» Юр'ївського району Державного акта на право колективної власності на землю, перебуваючи колгоспним пенсіонером та станом на 24.11.1995 року будучи живою набула право на земельну частку (пай) в колгоспі (згодом КСП) «Росія» Юр'ївського району, то після смерті останньої успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України. При цьому, не отримання за життя [PERSON] сертифікату на земельну частку (пай) з причин не внесення її до списку осіб, що були членами КСП на час передачі в колективну власність землі не може позбавити її права на земельну частку (пай). Відтак, в судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] за життя мала право на земельну частку (пай) в колгоспі (згодом КСП) «Росія Юр'ївського району Дніпропетровської області розміром 9 , 4000 умовних кадастрових гектарів та таке право було успадковане спадкоємцем останньої - позивачем по справі [PERSON] в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України, в редакції від 18.07.1963 року. Інших спадкоємців, окрім позивача, з досліджених в судовому засіданні матеріалів спадкової справи не встановлено. Суд не приймає до уваги викладені в поясненнях представника третьої особи Чорної І.Т. доводи щодо пропуску позивачем строків позовної давності для звернення до суду з даним позовом та не застосовує наслідки спливу позовної давності, передбачені ст. 267 ЦК України з огляду на наступне: -так, згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Так, безпосередньо відповідачі у справі проти позовних вимог не заперечували та визнали такі в повному обсязі, при цьому застосувати наслідки спливу строків позовної давності не просили. Відтак, оскільки про застосування строку позовної давності заявлено не стороною у справі, суд не вбачає підстав для вирішення питання про його застосування. З огляду на викладене, позовні вимоги позивача про визнання за ним права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] слід задовольнити в повному обсязі, при цьому суд враховує, що згідно заяви представника позивача останній просив вважати опискою зазначене в прохальній частині позовної заяви словосполучення «у власність». Суд зауважує, що на відміну від земельної ділянки земельна частка (пай) є умовною часткою земель, які належали колективним сільськогосподарським підприємствам, розмір якої визначений в умовних кадастрових гектарах. Місцезнаходження та межі такої земельної частки (паю) не визначені. Отже, земельна частка (пай) не є земельною ділянкою та не відноситься до об'єктів нерухомого майна, речові права щодо яких підлягають державній реєстрації у порядку визначеному нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, враховуючи волю позивача щодо залишення за ним судових витрат по справі, суд знаходить можливим залишити судові витрати по справі за позивачем.

Outcome: approved