Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати незаконною та скасувати постанову приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Топілко О.О. від 03.11.2021 року, та позивач просить зобов`язати відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Топілко О.О. належним чином розглянути заяву [PERSON] від 28.10.2021 року та надати належну правову оцінку усім заповітам, які є в матеріалах спадкової справи № 05/2017, з урахуванням змісту підпунктів 5.2 та 5.3 пункту 5 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та ч. 4 ст. 1254 ЦК України, стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1 816,00 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Позивач мотивує свої вимоги тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка залишила на користь [PERSON] заповіт, посвідчений 28.10.2006 року державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Вороніною С.А. за реєстровим номером 2у-859. Із змісту вищевказаного заповіту вбачається, що померла [PERSON] заповіла позивачу Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Разом з тим, померлою після заповіту, складеного у 2006 році, складено наступні заповіти: від 27.03.2014 року, відповідно до якого померла заповіла все своє майно [PERSON] , [PERSON] , від 07.04.2016 року, відповідно до якого померла заповіла все своє майно [PERSON] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14.04.2021 року у справі № 755/7546/17 визнано недійсними заповіт від 27.03.2014 року, відповідно до якого померла заповіла все своє майно [PERSON] , [PERSON] , від 07.04.2016 року, відповідно до якого померла заповіла все своє майно [PERSON] . Рішення суду мотивовано тим, що в момент посвідчення заповітів [PERSON] через психічні захворювання не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що згідно наведених положень ст. 225 ЦК України дає підстави для визнання оскаржуваних правочинів недійсними. Враховуючи факт визнання недійсними заповітів, які були складені померлою пізніше, з підстав, визначених статтею 225 ЦК України, дія заповіту, складеного на користь позивача в 2006 році, відновила свою дію в розумінні ч. 4 ст. 1254 ЦК України, оскільки саме такий випадок був визначений законодавцем як виняток із загального правила. 28.10.2021 року позивач звернулась до відповідача із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак 03.11.2021 року нотаріусом прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, мотивуючи постанову тим, що у разі визнання заповіту недійсним спадкування відбувається за законом та чинність попереднього заповіту не відновлюється. Разом з тим, позивач вважає, що відповідачем неправомірно не застосовано положення ч. 4 ст. 1254 ЦК України, якою в силу закону відновлено дію заповіту померлої від 2006 року, тому позивач вимушена звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.11.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Топілко Оксани Олександрівни про визнання незаконною та скасування постанови приватного нотаріуса, зобов`язання вчинити дії, та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Топілко О.О. не скористалась процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 19 листопада 2021 року строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що в ідповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приймаючи до уваги письмові заяви сторін щодо предмета спору, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Судом встановлено, що 28.10.2006 року [PERSON] склала Заповіт, посвідчений державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 2у-859, відповідно до якого спадкодавець заповіла належну їй на праві особистої власності Ѕ частину квартири [ADDRESS] . (а.с. 7-8, 9) 27.03.2014 року [PERSON] склала Заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Максимовою О.О., зареєстрований в реєстрі за № 1560, відповідно до якого спадкодавець заповіла все своє майно [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10) 07.04.2016 року [PERSON] склала Заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Топілко О.О., зареєстрований в реєстрі за № 506, відповідно до якого спадкодавець заповіла все своє майно [PERSON] (а.с. 11) Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14.04.2021 року у справі № 7546/17, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 07.09.2021 року, визнано недійсним заповіт складений [PERSON] 27 березня 2014 року на користь [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Максимовою О.О., реєстровий номер 1560. Визнано недійсним заповіт складений [PERSON] 07 квітня 2016 року на користь [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Топілко О.О., реєстровий номер 506. Визнано недійсним спадковий договір, укладений 7 квітня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Топілко О.О. , реєстровий номер 504. (а.с. 12-18, 19-21) Відповідно до ч. 4 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14.04.2021 року у справі № 7546/17, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 07.09.2021 року, суди дійшли висновку, що, виходячи з фактично встановлених судом обставин справи, та наданих доказів щодо них, згідно відомостей, викладених у вказаному акті по проведеній експертизі, суд прийшов до висновку про доведеність того, що в момент посвідчення оспорюваних заповіту та договору від 27.03.2014 р. та від 07.04.2016 р. [PERSON] через психічні захворювання не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що згідно наведених положень ст. 225 ЦК України дає підстави для визнання оскаржуваних правочинів недійсними. 28.10.2021 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Топілко О.О. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на Ѕ частину квартири [ADDRESS] на підставі заповіту від 28.10.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 2у-859. (а.с. 22) 03.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Топілко О.О. прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, вказуючи на те, що відповідно до статті 1254 ЦК України та п. 5 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі визнання заповіту недійсним спадкування відбувається за законом та чинність попереднього заповіту не відновлюється. (а.с. 26) Відповідно до статті 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Підстави для відмови у вчиненні нотаріальних дій, нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії, визначені статтею 49 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про нотаріат» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; 8-1) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії щодо відчуження належного їй майна, внесена до Єдиного реєстру боржників, зокрема за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці; 9) в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до підпункту 5.1 пункту 5 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту, перевірити його реєстрацію у Спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача. Якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє в його прийомі. Якщо для оформлення спадщини надано кілька заповітів спадкодавця, нотаріус повинен надати їм правову оцінку,

Outcome: partial