Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

\~Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів», треті особи Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович та Приватний виконавець виконавчого округу Тернопільської області Мелих Анатолій Іванович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на наступні обставини. 27.12.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. вчинено виконавчий напис № 7030 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за кредитним договором № 002-19508-270213 від 27.02.2013 року в розмірі 51479,85 грн. та 800,00 грн. за вчинення виконавчого напису. Позивач вважає, що даний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства щодо наявності безспірної заборгованості. З врахуванням наведеного, просить суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 березня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та без проведення судового засідання. 19 квітня 2021 року та 21 квітня 2021 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому він заперечує щодо задоволення позовних вимог посилаючись на наступне. Відповідач, вважає, що ним виконано вимоги передбачені п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та подано приватному нотаріусу Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуку Т.В. вичерпний перелік документів для вчинення виконавчого напису, а тому спірний виконавчий напис, щодо стягнення з позивач на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості в розмірі 52279,85 грн. не підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, оскільки зазначену в оспорюваному виконавчому написі заборгованість, можна вважати безспірною. Крім того, вказує на те, що строк для звернення із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки з моменту виникнення прав вимоги у відповідача, а саме з 07 травня 2020 року, після укладення договору № 2241/К відступлення прав вимоги. 29 квітня 2021 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив у якій він просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав, які наведені у позовній заяві. Також, вказує, що позивачем в повному обсязі погашено заборгованості за даним кредитним договором на рахунок ПАТ «Дельта Банк». Крім того, жодних доказів вручення позивачу вимог щодо погашення заборгованості відповідачем не надано, що підтверджує факт спірності заборгованості та неможливість вчинення виконавчого напису. Посилання відповідача, що право примусового стягнення боргу виникло після укладення договору відступлення прав вимоги є безпідставними, оскільки зміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. \~ \~ \~ \~Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 27 лютого 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] укладено договір № 002-19508-270213 на відкриття поточного рахунку з використання платіжної картки та обслуговування платіжної картки, за яким позивач отримав кредит у розмірі 37000 грн. На виконання взятих на себе зобов`язань по даному договору 04.03.2013 року ПАТ «Дельта Банк» видав [PERSON] грошові кошти в сумі 35182,00 грн., що підтверджується заявою на видачу готівки №20696302. Позивачем було здійснено перерахунок коштів на рахунок [NUMBER] : 02.08.2013 року в сумі 31000 грн., 16.04.2013 року на суму 1700 грн., 17.05.2013 на суму 1700 грн., 20.06.2013 на суму 1620 грн., 29.07.2013 року на суму 2000 грн., 22.01.2015 на суму 600 грн., 21.11.2014 на суму 500 грн., загальна сума погашень по договору становила 39120 грн. 27.12.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. вчинено виконавчий напис № 7030 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за кредитним договором № 002-19508-270213 від 27.02.2013 року в розмірі 51479,85 грн. та 800,00 грн. за вчинення виконавчого напису. 16 лютого 2021 року на підставі даного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Мелихом А.І., було відкрите виконавче провадження №64528459, про що винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. \~ \~ \~ \~ За загальним правилом статей 15, 16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.\~\~ При цьому, відповідно до ст.\~18\~ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст.\~1\~Закону України\~від 2\~вересня 1993\~року №\~3425-XII\~«Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України\~«Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 ЗУ «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України\~\~22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Так, згідно зі статтею 87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88\~Закону України\~«Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29\~червня 1999\~року №\~1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про\~нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, пунктом 2 Постанови Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в редакції від 10 грудня 2014 року на підставі постанови КМУ від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», передбачено, що для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. При цьому стаття 50\~Закону «Про\~нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Суд звертає увагу на те, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88\~Закону «Про\~нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88\~Закону «Про\~нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду\~від 23 січня 2018 року у справі № 310/9293/15. Так, відповідачем не подано жодного належного та допустимого доказу, що підтверджує порядок нарахування боржнику заборгованості та період такого нарахування. Окрім того, відповідачем що згідно спірного виконавчого напису стягнуто заборгованість за період з 07 травня 2020 року до 30 листопада 2020 року, однак відповідачем не надано доказів щодо порядку та підстав нарахування заборгованості за даний період. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що відповідачем не доведено безспірності заборгованості, за якою було винесено оспорюваний виконавчий напис. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, судом встановлено, що відповідно до виконавчого напису нотаріуса\~від 27 грудня 2020 року стягнуто суму заборгованості за кредитним договором від 27 лютого 2013 року за період, що перевищує визначений у ст.88\~Закону України\~«Про нотаріат» трьохрічний строк з дня виникнення права вимог, що також підтверджує ті обставину, що даний борг не є безспірним. Твердження відповідача стосовно того, що строк позовної давності обчислюється з моменту укладення договору № 2241/К відступлення права вимоги від 07 травня 2020 року, суд не приймає до уваги, оскільки, згідно ст. 262 ЦК України, зміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання про порушення прав позивача відповідачем, які підлягають поновленню, а тому позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підставний та підлягає до задоволення. Окрім того, враховуючи те, що позов задоволено, тому у відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 908,00 грн. покладається на відповідача. На підставі наведеного, відповідно до ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5,

Outcome: approved