Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяна Леонідівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В позові вказала, що в листопаді 2018 року вона дізналась про те, що з її заробітної плати приватним виконавцем Вольф Т.Л. здійснюється примусове стягнення на підставі виконавчого напису №7179 від 16.08.2018 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про стягнення з неї на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» заборгованості в розмірі 16923,06 грн. Позивач вважає виконавчий напис незаконним, вчиненим з грубим порушенням норм законодавства та таким, що не підлягає виконанню. Згідно документів, що стали підставою виконавчого напису, з неї стягнуто безспірну заборгованість, котра включає в себе окрім інших позиції «комісію банку». Такі дії нотаріуса є протиправними, оскільки комісійні виплати на користь банку, в силу закону є нікчемними, а відповідно не можуть бути стягнені ні в безспірному порядку ні в судовому. Вказані обставини свідчать про те, що заборгованість не є безспірною, а відповідно виконавчий напис нотаріуса не підлягає виконанню. Самостійною підставою задоволення позову є виконання напису згідно правової норми, що на дату виконання напису втратила чинність. Спірний напис містить єдину вказівку на правові підстави його вчинення - п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (далі - Перелік. В редакції Переліку станом на дату вчинення виконавчого напису - п. 2 був відсутній, оскільки постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Крім того, нотаріусом порушено Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджено наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок). Так, п.п. 5.1, 5.2 Глави 16 розділу II Порядку передбачено: «Виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа... що встановлює заборгованість». На її запит нотаріусом надано документи, на підставі яких був вчинений виконавчий напис з яких вбачається, що дані документи не можуть бути підставою нотаріальної дії внаслідок наступних порушень допущених нотаріусом: стягувачем не надіслано боржнику [PERSON] письмову вимогу (Повідомлення) з вимогою виконання зобов`язання, що є обов`язковою умовою при вчиненні виконавчого напису; для вчинення виконавчого напису до нотаріуса подано копії «Пропозиції укласти договір», котра не є самостійним документом, в ній прямо зазначено, що «Ця пропозиція разом з Умовами та Графіком платежів є єдиним документом». Відповідно поданий фрагмент Договору не відповідає вимогам обов`язкової письмової форми кредитного договору, що також є самостійною підставою задоволення позову; нотаріус всупереч вимогам Порядку здійснив виконавчий напис на окремому бланку при наявності технічної можливості не лише почати напис на борговому документі, але навіть повністю його розмістити на вказаному документі. Вона вважає, що виконавчий напис вчинено за наявності спору по сумі боргу; на підставі неіснуючої правової норми; на матеріальному носії, що не передбачений законом, з критичними порушеннями встановленого порядку. Позивач прохає суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 16.08.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною, реєстровий номер №7179, про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у сумі 16 493 грн. 06 коп., витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису в сумі 430 грн. 00 коп., а всього в сумі 16 923 грн. 06 коп.. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, [PERSON] надав суду письмову заяву з проханням слухати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не попередив. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. в судове засідання не з`явилась, надіслала суду клопотання з проханням розглядати справу за її відсутності. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не попередила. З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Саме така правова позиція сформульована в постанові ВСУ від 05 липня 2017 року за результатами касаційного перегляду цивільної справи №754/9711/14-ц. Водночас, відповідно до ч.1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, суд обмежений у можливостях перевірки доказів, окрім тих, що подані сторонами по справі, інакше це буде порушенням принципу диспозитивної цивільного судочинства. При вирішенні даного спору суд виходитиме з позиції достатності доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, як це передбачено ст.80 ЦПК України. Судом встановлено, що 16.08.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинено виконавчий напис за реєстровим №7179, відповідно до якого з [PERSON] на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 09.08.2013 року за період з 03.08.2017 по 03.08.2018 в розмірі 16493,06 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 8411,48 грн.; прострочена заборгованість за комісією - 6688 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 1393,58 грн. Плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом складає 430,00 грн.. Згідно листа приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. від 16.11.2018 року на примусовому виконанні у приватного виконавця Вольф Т.Л. перебуває виконавче провадження №57119559 з примусового виконання виконавчого напису №7179 від 16.08.2018 року виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про стягнення з [PERSON] користь ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» стягнуто заборгованість в розмірі 16923,06 грн. Відповідно до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 р. № 1172, в разі стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з тим, при вчиненні виконавчого напису приватний нотаріус Хара Н.С. не отримував від сторін первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості [PERSON] , а також суми процентів, комісії, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. В матеріалах справи мається виписка з рахунка [PERSON] , яка проведена ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» одноособово без урахування думки та позиції боржника щодо наявності грошового зобов`язання [PERSON] по суми кредиту, процентах, комісії, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника. Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження безспірності заборгованості. При цьому, суд враховує роз`яснення викладені в постанові Пленуму ВССУ «Про узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року №2, згідно якої питання про визначення складу учасників у справах цієї категорії та процесуального статусу нотаріуса має вирішуватися залежно від того, що є предметом оскарження. Зважаючи на те, що цивільно-правовий спір є наслідком передусім достовірності документів, наданих стягувачем нотаріусу, ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» є належними відповідачем по справі. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача у відповідності з ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved