Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДРІМКАР» про розірвання попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу №0069 від 31 липня 2018 року та стягнення коштів. В обґрунтування позову зазначив, що 31 липня 2018 року в м. Одеса між ним та ТОВ «ДРІМКАР» був укладений попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № 0069, за яким сторони зобов?язались у встановлений строк укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу (надалі - основний договір) - автомобіля марки Volkswagen Caddy Kombi, 2015 року випуску, білого кольору, вартістю 185000 грн. на умовах попереднього договору. Згідно з пунктом 1.3 попереднього договору Основний договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти основний договір і прийняття пропозиції другою стороною. Згідно з пунктом 1.5 попереднього договору сторони зобов`язались укласти основний договір 07 серпня 2018 року, за умови повного виконання позивачем, пункту 2.1. попереднього договору. На виконання умов пункту 2.1. попереднього договору від 31 липня 2018 року, [PERSON] здійснив оплату авансу відповідачу в сумі 55500 грн. 10 коп. Попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу №0069 від 31.07.2018 року було укладено позивачем поза торговельним або офісним приміщенням відповідача, в порушення п.п.6,9,26 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки він укладався у м. Одеса, в той час як ТОВ «ДРІМКАР» на момент укладення вказаного договору знаходилося у м. Харкові. Проте, з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ТОВ «ДРІМКАР» відокремлених структурних підрозділів не має. Оскільки попередній договір купівлі-продажу виконаний не був, позивач 08.08.2018 року звернувся до відповідача з письмовою вимогою про його розірвання та повернення сплачених за цим договором коштів. ТОВ «ДРІМКАР» за вих. № 0069-21.08.2018 від 21.08.2018 року направило позивачу листа, в якому було зазначено, що за відсутності волевиявлення ТОВ «ДРІМКАР» на дострокове розірвання (припинення) Договору, відсутні правові підстави для дострокового розірвання (припинення) Договору відповідно повернення грошової суми сплаченої на виконання п. 2.1 Договору. Також, відповідно до п. 3.4 наведеного Договору Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення Основного договору, передбаченого Попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням. В листі зазначено, що ТОВ «ДРІМКАР» неухильно дотримується умов Договору та вже здійснює дії направлені на підбір та подальшу купівлю транспортного засобу, що є предметом Договору. Позивач вважає, що ТОВ «ДРІМКАР» повинен сплатити на його користь неустойку за несвоєчасне повернення сплачених йому сум в розмірі 1% вартості продукції за кожен день затримки. Враховуючи, що відповідачем у тридцяти денний строк, встановлений ч. 4 ст. 12 ЗУ «Про захист прав споживачів» не повернуто позивачеві сплачені за Попереднім договором кошти в сумі 55500,10 грн., тому в силу вимог ч. 9 ст. 12 цього Закону, відповідач повинен сплатити неустойку за несвоєчасне повернення сплачених коштів в розмірі 1% вартості продукції за кожен день затримки за період з 21.09.2018 року (день реєстрації відповіді на вимогу) по 18.12.2018 року (день звернення з даним позовом до суду), тобто за 87 днів в сумі 48285 грн. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача на його користь кошти в сумі 55500 грн. 10 коп., сплачені за Попереднім договором купівлі-продажу транспортного засобу №0069 та неустойку в сумі 48285 грн., а в загальній сумі 103785 грн.10 коп. Крім того, позивач вважає, що діями відповідача йому було завдано і моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 5000 грн., яку він також просить стягнути відповідача. Ухвалою судді у справі відкрите спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У зв?язку з тим, що копія ухвали про відкриття провадження та позовна заява з додатками, що були направлені на зазначену у позові адресу відповідача, повернулися до суду із відміткою на конверті «адресат не значиться», ухвалою судді від 04.02.2019 року було вирішено перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено по справі підготовче засідання. У зв?язку з неявкою відповідача ухвалою суду від 11.03.2019 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. Станом на 23.05.2019 року відзив на позовну заяву від відповідача не надходив. Позивач [PERSON] в судове засідання не з?явився, від нього надійшла заява, в якій він підтримує заявлені ним позовні вимоги, просить їх задовольнити та справу розглядати за його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача - ТОВ «ДРІМКАР» в судове засідання не з`явився , про день та час розгляду справи повідомлений рекомендованим листом та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, тому згідно ст.128 ЦПК України, вважається повідомленим належним чином. У справі достатньо матеріалів про правовідносини сторін, за таких обставин суд вважає, що справу можливо розглядати без участі представника відповідача. Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює судове рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В судовому засіданні встановлено, що 31.07.2018 року між [PERSON] , з однієї сторони, який є покупцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДРІМКАР», яке є продавцем, було укладено Попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № 0069, відповідно до умов якого сторони відповідно до ст. 635 ЦК України зобов?язалися у встановлений договором строк укласти Договір купівлі-продажу транспортного засобу (Основний договір) на умовах, що встановлені у цьому Попередньому договорі. Як вбачається з п. 1.2 Попереднього договору Транспортний засіб (майно) Продавець зобов?язався придбати у третіх осіб для його відчуження Покупцеві за Основним договором, та який являтиметься предметом Основного договору, мав наступні ідентифікаційні ознаки: автомобіль марки Volkswagen Caddy Kombi, 2015 року випуску, білого кольору, вартістю 185000 грн. Сторони зобов`язалися укласти Основний договір 07 серпня 2018 року за умови повного виконання п.2.1. цього Попереднього договору (п.1.5. Попереднього договору). Пункт 2.1. Попереднього договору передбачає порядок оплати, зокрема, на підтвердження дійсних намірів сторін на укладення Основного договору в момент укладення цього Попереднього договору покупець перераховує на поточний рахунок продавця грошові кошти в розмірі 55500,10 грн., а продавець своїм підписом під цим Попереднім договором підтверджує отримання таких коштів. Зазначена сума розцінюється сторонами як аванс за Основним договором, а при оформленні Основного договору вартість майна, що підлягає сплаті покупцем, буде зменшена на суму, сплачену за цим Попереднім договором (п.2.2. Попереднього договору). Пунктом 1.6. Попереднього договору встановлено, що істотною умовою Основного договору є те, що продавець зобов`язується передати майно у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти майно та оплатити його вартість у сукупності 185000 грн. Право власності на майно переходить покупцю з моменту сплати повної вартості майна на підставі Основного договору. Майно передається продавцю з моменту сплати повної вартості майна, зазначеної в цьому Попередньому договору, після укладення Основного договору, якщо сторони не домовляться про інше при укладенні Основного договору. Відповідно до п.1.8. Попереднього договору, він вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та діє до моменту кладення Основного договору. Позивач [PERSON] сплатив на користь відповідача ТОВ «ДРІМКАР» платіж у сумі 55500,10 грн., перерахувавши кошти на рахунок відповідача, що визнається також самим відповідачем у листі-відповіді № 0069-21.08.2018 від 21.08.2018 року. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] виконав умови п.п.2.1., 2.2. Попереднього договору щодо внесення авансу. Судом встановлено, що Попередній договір укладався між позивачем та відповідачем у м. Одеса, де позивачем також проведено оплату авансу за умовами п.п.2.1., 2.2. Попереднього договору, не дивлячись на те, що місцем його укладення зазначено м. Харків, оскільки позивач [PERSON] не міг одночасно перебувати у м. Харків і укладати договір, та у м. Одеса здійснювати оплату авансу за Попереднім договором. При цьому, суд вважає, що вказана обставина також визнається та не заперечується відповідачем, оскільки відзиву із викладом своїх заперечень щодо обставин, вказаних у позовній заяві, відповідач на пропозицію суду не надав. Таким чином, судом встановлено, що Попередній договір між позивачем та відповідачем укладено поза місцезнаходженням відповідача, яке зареєстровано у м. Харкові, при цьому, відповідач не має зареєстрованих відокремлених підрозділів чи філій. 08.08.1018 року позивачем [PERSON] надіслано відповідачеві повідомлення про розірвання договору і повернення коштів у зв`язку із розірванням договору, вимагає повернення йому коштів, сплачених на виконання договору в сумі 55500,10 грн. ТОВ «ДРІМКАР» за вих. № 0069-21.08.2018 від 21.08.2018 року направило позивачу листа, в якому було зазначено, що за відсутності волевиявлення ТОВ «ДРІМКАР» на дострокове розірвання (припинення) Договору, відсутні правові підстави для дострокового розірвання (припинення) Договору відповідно повернення грошової суми сплаченої на виконання п. 2.1 Договору. Таким чином, суд вважає, що оскільки позивач звернувся до відповідача із вимогою про розірвання договору у строк, встановлений у ст.12 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки відповідач не виконав його умов, то, в розумінні ст.651 ЦК України, Попередній договір від 31.07.2018 року №0069 купівлі-продажу транспортного засобу повинен бути розірваним. Оскільки відповідачем у тридцяти денний строк, встановлений ч.4 ст.12 ЗУ «Про захист прав споживачів» не повернуто позивачеві сплачені за Попереднім договором кошти в сумі 55500,10 грн., то, в силу вимог ч.9 ст.12 цього Закону, відповідач повинен сплатити позивачеві неустойку за несвоєчасне повернення сплачених коштів в розмірі 1% вартості продукції за кожен день затримки за період з 21.09.2018 року (день реєстрації відповіді на вимогу) по 18.12.2018 року (день звернення з даним позовом до суду), тобто за 87 днів в сумі 48285 грн. Встановленим фактам відповідають цивільно-правові відносини, що виникають із захисту прав споживачів при укладенні, розірванні договору, зокрема, попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу, та виконання зобов`язань за договором, які регулюються Конституцією України, ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст.13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ст. 55 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1 та 2 ст.627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом, тобто підлягає поверненню особам, які їх сплатили. Статтею 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (ч.2 ст.653 ЦК України). Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту. Відповідно до п.22 ч.1 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Частиною 1 ст.5 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Статтею 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Частиною 9 ст.15 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває. Частиною 8 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Пунктами 6, 7, 9, 26 ч.1 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що: офісне приміщення - будь-яке приміщення (будівля тощо), в якому знаходиться суб`єкт господарювання або його філія, або його структурний підрозділ, або представництво; договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ); договір, укладений поза торговельними або офісними приміщеннями, -договір, укладений із споживачем особисто в місці, іншому ніж торговельні або офісні приміщення продавця; торговельне приміщення - майновий комплекс, який займає окрему споруду (офісне приміщення) або який розміщено у спеціально призначеній та обладнаній для торгівлі споруді, де суб`єкт господарювання здійснює діяльність з реалізації товару. Статтею 93 ЦК України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку. Статтею 95 ЦК України встановлено, що філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності. Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру. Частинами 3, 4 ст.12 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття продукції або першої поставки такої продукції, за умови, що така продукція є річчю, а прийняття чи поставка продукції відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж. У разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору. Споживач має право не повертати продукцію або результати роботи чи послуги до моменту повернення йому сплаченої ним суми грошей. Частиною 9 ст.12 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей. За положеннями ст.17 ЗУ «Про захист прав споживачів», за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно-правовими актами. Споживач має право на вільний вибір товарів і послуг. Забороняється примушувати споживача придбавати продукцію неналежної якості або не потрібного йому асортименту. Згідно з вимогами ст.21 ЗУ «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені, виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо, зокрема, при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення та/або висловлене ним волевиявлення. Згідно з п.п.1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року №5 (із змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998 року №15) «Про практику розгляду цивільних прав за позовами про захист прав споживачів», ЗУ «Про захист прав споживачів» захищає права споживача, яким є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує товари для власних побутових потреб. Крім того, вказаний Закон регулює відносини, що виникають між споживачем та підприємством чи громадянином - підприємцем, які продають товари, зокрема відносини, що виникають із договорів купівлі-продажу. Таким чином, Попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № 0069 від 31.07.2018 року між позивачем та відповідачем необхідно визнати розірваним у розумінні ст.651 ЦК України, у зв`язку із чим кошти, сплачені за цим Попереднім договором позивачем у виді авансу в сумі 55500,10 грн., підлягають поверненню останньому. Враховуючи, що відповідачем не повернуто кошти позивачеві, сплачені за Попереднім договором, то, в силу ч.9 ст.12 ЗУ «Про захист прав споживачів», позивач має право вимагати неустойку в розмірі 1 відсотка вартості продукції за кожен день затримки. Отже, відповідачем ТОВ «ДРІМКАР» порушено права позивача [PERSON] на повернення суми, сплаченої за Попереднім договором і неустойки внаслідок розірвання означеного Попереднього договору, а тому вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідача на його користь авансу, сплаченого за Попереднім договором купівлі-продажу транспортного засобу №0069 від 31.07.2018 року та неустойки підлягають задоволенню. Крім того, позивач стверджує, що діями відповідача йому було завдано і моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 5000 грн., оскільки були порушені його права, як споживача. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України відшкодовується собою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. З урахуванням характеру завданої діями відповідача матеріальної шкоди позивачу, зважаючи на засади розумності і справедливості (ст. 3 ЦК України), суд дійшов висновку, що вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню. При зверненні до суду з зазначеним позовом [PERSON] не сплачено судовий збір, оскільки позивач звільнений від його сплати. Так, відповідно до ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, Відповідно до ст.ст. 23,93,95,570,626,627,629,635,638,651,653 ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів»,

Outcome: approved