Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач [PERSON] , звернувшись до суду з даним позовом, просить стягнути із АТ «Укртрансгаз» на його користь\~ 188474 гривні 37 коп. середнього заробітку за період з 01 січня 2019 року по 31 січня 2020 року\~ та 20000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він працював у відповідача на посаді інженера групи метрології дільниці автоматизації виробництва та телемеханіки Богуславського промислового майданчика Золотоніського виробничого управління магістральних газопроводів та був незаконно звільнений з роботи наказом начальника Золотоніського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів №40-к від 06.05.2015. Богуславський районний суд Київської області своїм рішенням від 10.11.2015\~ по справі №358/1223/15-ц задовольнив його позов до ПАТ «Укртрансгаз» та поновив\~ на роботі з 06 травня 2015 року. Рішенням від 04.01.2019 по справі №358/878/18 Богуславський районний суд Київської області, спираючись на рішення Богуславського районного суду від 10.11.2015 по справі №358/1223/15-ц, задовольнив його позов до АТ «Укртрансгаз» та постановив стягнути з відповідача на його користь 206826,56 грн. середнього заробітку за період з 01.09.2017 по 31.12.2018, та 10000 грн. моральної шкоди. Позивач також зазначає, що він перебуває на службі в Збройних Силах України за контрактом, що підтверджується\~ довідкою Богуславського РВК та копіями контрактів,\~ а тому згідно ст.119 КЗпП за ним повинно зберігатися місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, на якому працював до призову. Однак, незважаючи на те, що згідно рішення суду та наказу начальника Золотоніського ЛВУ МГ, він перебуває в трудових відносинах з АТ «Укртрансгаз», всупереч діючих нормативних актів (ст. 43Конституція України, ст.ст. 115, 119 КЗпП України, ст. 21 Закону України «Про оплату праці») заробітна плата йому не виплачується з 01.01.2019. Це призвело до втрати ним нормальних життєвих зав`язків і вимагало додаткових зусиль для організації його життя та завдало йому моральної шкоди, яку він оцінює в 20000 гривень та яка має бути відшкодована згідно ст. 237-1 КЗпП України. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на вищевказані факти та докази. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, мотивуючи свою позицію тим, що відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Сам факт поновлення [PERSON] на роботі не надає роботодавцю правових підстав та не створює обов`язку нарахування йому заробітної плати як такої, якщо він не виконував роботи, а тому позовні вимоги позивача є безпідставними, необгрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем до матеріалів справи не надано доказів виконання ним трудових обов`язків у період з 01.01.2019 по даний час. Також, [PERSON] з 01.01.2019 на робоче місце не з`являвся, не працював та не виходив на зв`язок, належним чином оформлених підтверджуючих документів, а саме контрактів на проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України безпосередньо відповідачу не надав, а тому на було підстав для здійснення нарахувань згідно статті 119 КЗпП України. Крім того, не обгрунтованими є вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди, оскільки ним не надані докази понесення матеріальних та моральних збитків, їх обгрунтування та щодо наявності в цьому вини відповідача. Виходячи з положень ч. 2 ст. 119 КЗпП України, працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.\~ Забезпечення позивача відповідно до вказаних законів за весь період спростовує доводи про моральні страждання, втрату нормальних життєвих зав`язків, що вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. А тому як наслідок, представник відповідача з вказаними у позовній заяві вимогами [PERSON] до АТ «Укртрансгаз» не погоджується, так як вони є безпідставними, розрахунок по заробітній платі не обгрунтований, а доказів понесення моральних та матеріальних збитків, їх обгрунтування суду позивачем не надано. Суд, заслухавши позивача, представника відповідача та дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] працював на посаді інженера групи метрології дільниці автоматизації та телемеханіки Богуславського промислового майданчика Золотоніського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії УМГ «Черкаситрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз» та був звільнений з роботи наказом\~ начальника Золотоніського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів №40-к від 06.05.2015 року за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, відповідно до пункту 3 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 10.11.2015 року по справі №358/1223/15-ц\~ ( а.с. 97-99) позов [PERSON] \~ до ПАТ «Укртрансгаз» було задоволено, скасовано наказ начальника Золотоніського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів №40-к від 06.05.2015 року про звільнення з роботи [PERSON] та поновлено [PERSON] на роботі на посаді інженера групи метрології дільниці автоматизації виробництва та телемеханіки Богуславського промислового майданчика Золотоніського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів з 06 травня 2015 року. У відповідності до ч. 5 ст. 235 КЗпП України та п. 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України допущено негайне виконання рішення суду про поновлення на роботі [PERSON] . Рішення Богуславського районного суду Київської області від 10 листопада 2015 року у справі № 358/1223/15-ц, згідно якого позивача поновлено на роботі, набрало законної сили 08 грудня 2016 року відповідно ухвали апеляційного суду Київської області (а.с. 100). Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 31.08.2017 по справі №358/630/17 (а.с. 101-103) задоволено позов [PERSON] до ПАТ «Укртрансгаз» та постановлено стягнути з відповідача на\~ користь позивача 217416,26 грн. середнього заробітку, 35581,55 грн. компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати та 10000 грн. моральної шкоди. 19.01.2018 Апеляційний суд Київської області своєю постановою по справі №22ц780/79/2018 (а.с. 104) змінив рішення Богуславського районного суду по справі №358/630/17 від 31.08.2017 і постановив стягнути з ПАТ «Укртрансгаз» на користь позивача 291929,35 грн. середнього заробітку за період з 06 травня 2015 року по 31 серпня 2017 року. В решті рішення Богуславського районного суду від 31.08.2017 залишено без змін. Згідно Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 травня 2019 року (а.с. 105-110) касаційні скарги\~ [PERSON] та Акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» залишено без задоволення. Рішення Богуславського районного суду Київської області від 31 серпня 2017 року в незміненій частині та постанову Апеляційного суду Київської області від 19 січня 2018 року залишено без змін. Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 04 січня 2019 року по справі №358/878/18 (а.с. 112-114) задоволено позов [PERSON] до АТ «Укртрансгаз» та постановлено стягнути з відповідача на\~ користь позивача 206826,66 грн. середнього заробітку за період з 01.09.2017 по 31.12.2018 та 10000 грн. моральної шкоди. Згідно Постанови Київського апеляційного суду від 29 травня 2019 року (а.с. 115-118) апеляційна скарга АТ «Укртрансгаз»\~ в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» залишена без задоволення, а рішення Богуславського районного суду Київської області від 04 січня 2019 року\~ залишено без змін. На виконання рішення Богуславського районного суду Київської області від 10 листопада 2015 року начальником Золо¬тоніського ЛВУ МГ Кодацьким М.П. 19.05.16 року було видано наказ №55-К про поновлення [PERSON] \~ на роботі. Даний факт встановлено\~ рішенням Богуславського районного суду Київської області від 31 серпня 2017 року по справі №358/630/17 (а.с. 101-103). Відомості про нарахування та виплату заробітної плати [PERSON] за період з 01.01.2019\~ по 31.01.2020 року відсутні. Відповідач визнає факт невиплати заробітної плати\~ [PERSON] , а також свою позицію мотивує тим, що сам факт поновлення [PERSON] на роботі не надає роботодавцю правових підстав та не створює обов`язку нарахування йому заробітної плати як такої, якщо він не виконував роботи і не надав документів, які б підтверджували факт проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Судом встановлено, що позивач надав суду достатні докази, які підтверджують факт, що 11.05.2015 року [PERSON] було мобілізовано до лав Збройних Сил України для проведення антитерористичної операції на сході країни і до 10.02.2020 він перебував на службі в ЗСУ за контрактом. Зокрема, цей факт було встановлено рішенням Богуславського районного суду Київської області від 31 серпня 2017 року по справі №358/630/17, та прийнято до уваги наказ військового комісара [INFO] від 11.05.2015 року №22, довідку т.в.о військового комісара [INFO] від 27 лютого 2017 року №35, якими підтверджено, що [PERSON] відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на підставі Указу Президента України від 14.01.2015 року»\~ «Про часткову мобілізацію»\~ 11.05.2015 року був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації [INFO] і проходив військову службу у військовій частині польова пошта [NUMBER] по 04.08.2016 року. Копіями контрактів\~ про проходження громадянами України\~ військової служби у Збройних силах України на посадах осіб офіцерського складу від 26 січня 2019 року (а.с. 91-92),\~ від 18 липня 2019 року (а.с. 152-153) та довідками Військового комісара [INFO] №188 від 27.12.2019 (а.с. 154) та №86 від 10.02.2020 (а.с. 155) підтверджується, що [PERSON] перебував на військовій службі за контрактом в [INFO] на посаді начальника відділення забезпечення, з 04.08.2016 по 10.02.2020. Відповідно до ч. 1 ст. 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Верховний Суд однозначно сформулював правову позицію щодо тлумачення поняття «особливий період», а саме в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 205/1993/17-ц (касаційне провадження № 61-1664св17) установлено, що особливий період діє в Україні від 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію» (Указ № 303/2014). Також у цій справі наголошується, що Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав. Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За останні два календарні місяці роботи, які передували місяцю мобілізації, середньоденна заробітна плата позивача складала 306,96 гривень (6413 + 6172,17 : 41 = 306,96 грн.), що було встановлено\~ рішенням Богуславського районного суду Київської області від 31 серпня 2017 року по справі №358/630/17 (а.с. 101-103). З урахуванням відкорегованої середньоденної заробітної плати в зв`язку з підвищенням посадових окладів з 01 січня 2019 року по 31 січня 2020 року, що підтверджено довідкою відповідача (а.с. 65), збережений середній заробіток позивача з урахуванням індексації заробітної плати та з відрахуванням військового збору становить 184691,46 гривень згідно розрахунку позивача, який приймається судом до уваги (а.с. 150). При розгляді справи по суті встановлено, що із позивачем не було проведено розрахунку по заробітній платі починаючи з 01 січня 2019 року по 31 січня 2020 року. Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» визначено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У випадку, якщо заробітна плата працівникові не була виплачена своєчасно і затримання виплати складає один і більше календарних місяці, то за порушення термінів виплати заробітної плати нараховується компенсація, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року. Згідно приписів пункту 22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у справах, пов`язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв`язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що: п.2) компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст. 34 Закону і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку\~ з порушенням термінів її виплати підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. За таких підстав суд прийшов до висновку про нарахування позивачу компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, оскільки компенсація є складовою частиною структури заробітної плати і нараховується незалежно від вини підприємства. Компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати згідно розрахунку позивача (а.с. 150), який приймається судом до уваги, становить 3782,91 грн. Таким чином,\~ загальна сума середнього заробітку, який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача за період з 01 січня 2019 року по 31 січня 2020 року з урахуванням\~ індексації заробітної плати та компенсації у зв`язку\~ із затримкою її виплати, становить 188474 гривні 37 коп. ( 184691,46 грн. + 3782,91 грн. = 188474,37 грн.). Оскільки виплата позивачу належних йому платежів не здійснена, то як наслідок позивач\~ отримав право на компенсацію моральної шкоди (ст.237-1 КЗпП). Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав привели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків\~\~\~ і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як роз`яснено\~ у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~ розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її збагачення. При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів. З огляду на викладене, та дотримуючись принципів розумності й справедливості, суд вважає, що на користь позивача має бути присуджено 20000 гривень на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави\~ у розмірі 3127 гривні 12 коп. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved