Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерграндкапітал+», (далі за текстом «ТОВ»), в якому просить: визнати договір майнового лізингу №805283 від 15 серпня 2015 року недійсним; стягнути з ТОВ сплачені кошти в розмірі 58000 грн. 00 коп.; стягнути з ТОВ сплачену комісію банку в сумі 500 грн. 00 коп.; стягнути з ТОВ моральну шкоду в сумі 5000 грн. 00 коп. В обґрунтування позову наводить наступне. 15 серпня 2015 року між ним, позивачем, і ТОВ було укладено договір майнового лізингу № 805283 з додатками згідно якого предметом лізингу по даному договору є: KiaSportage. Відповідно до умов договору лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (KiaSportage, зазначений у специфікації, що є додатком № 4 до договору) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на умовах, передбачених договором. На сайті «OLX.UA», він, позивач, знайшов вищевказаний автомобіль за ціною 290000 грн., та зателефонував до продавця (автосалон IGK-leasing, як вказано в обяві), йому, позивачу, розяснили, що дійсно таке авто є і зараз на нього акційна ціна 290000 грн. Приїхавши в офісу м. Харків, в усній формі представник ТОВ роз'яснила, що дійсно такий автомобіль є за ціною вказаною на сайті, і що він, позивач, повинен спочатку сплатити передплату за транспортний засіб в сумі 58000 грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок ТОВ, після чого буде укладено договір лізингу і протягом декількох днів ТОВ передасть в користування предмет лізингу. В той же день ним, позивачем, було сплачено рахунок на суму 58000 грн. Однак, представником не було роз'яснено призначення платежу, який виявився вартістю фінансування, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору. Він, позивач, вважав, що це часткова оплата вартості транспортного засобу (зі слів представника компанії та призначення платежу). В договорі це передбачено, але у нього, позивач, не було можливості детально ознайомитися з умовами договору до його підписання, так як представник відповідача не надала достовірної інформації, завірила в тому, що всі істотні умови договору вона пояснила та спонукала підписати договір швидше, мотивуючи тим, що на неї чекають інші особи, які бажають укласти договір лізингу. Протягом обіцяних днів предмет лізингу так і не був переданий. Він, позивач, неодноразово дзвонив до компанії, але вирішити питання так і не вдалося. Таким чином, його, позивача, під час попередніх переговорів представником компанії введено в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань. Після підписання і вивчення змісту договору стало зрозуміло, що сплачені кошти не повернуть, та можливості розірвати договір немає, оскільки договір зовсім не передбачає можливості розірвання з ініціативи лізингоодержувача без втрати коштів, що є порушенням його, позивача, прав як споживача. Згідно ч.5 п.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою. Відповідно до п. 4 ст. 5 цього ж закону можливість та\~порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції. Згідно п. 2.1 частини 2 «Положення про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами», юридична особа має можливість надавати послугу з фінансового лізингу, якщо у предметі діяльності, визначеному установчими (засновницькими) документами, передбачено здійснення діяльності з надання послуг з фінансового лізингу та враховано вимоги законодавства щодо можливості суміщення фінансових послуг, а також за наявності: внутрішніх правил з надання послуги з фінансового лізингу, затверджених уповноваженим органом юридичної особи, згідно установчих документів; кваліфікованих працівників, які безпосередньо здійснюють діяльність з фінансового лізингу (укладання, супроводження та виконання відповідних договорів), які мають вищу освіту за фінансовим, економічним або юридичним напрямами, та не мають непогашеної або не знятої судимості за корисливі злочини; довідки про взяття на облік юридичної особи виданої Держфінпослуг та/або Нацкомфінпослуг (додаток 1 до Положення № 21); керівників (засновників), які не мають непогашеної або не знятої судимості за корисливі злочини; документа, що підтверджує право власності або користування приміщенням за місцезнаходженням юридичної особи. У разі прийняття Нацкомфінпослуг рішення щодо видачі юридичній особі довідки не пізніше п'яти робочих днів з дня прийняття такого рішення оформлюється довідка та вноситься інформація про юридичну особу до Реєстру. На офіційному сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфер ринків фінансових послуг відсутня будь-яка інформація щодо ТОВ, а в Переліку осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги станом на 2 липня 2015 року відсутнє таке ТОВ. Вважає, що ТОВ не отримувало дозвільного документу, а саме довідки на право займатися лізинговою діяльністю. Наполягає, що ТОВ ввела його, позивача, в оману з приводу того, що має право надання послуг з фінансового лізингу та фактично не мала права укладати даний договір. Згідно ч. 1 ст. 227 ЦКУ правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Метою Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України. Це означає, що Закон України «Про захист прав споживачів» безпосередньо регулює відносини, що склались між сторонами договору. А умови договору фінансового лізингу в свою чергу не можуть суперечити положенням цього Закону. Відповідно до п. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється та включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним. Згідно ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом), обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Він, позивач не знав раніше, що відповідач виконує свою діяльність незаконно, не отримавши не це обовязкової довідки на право займатися лізинговою діяльністю, а ТОВ в свою чергу ввів позивача в оману щодо наявності права виконувати умови договору та надавати транспорті засоби у лізинг. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 12.04.96 Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів, у справах за позовами про захист прав споживачів, порушених внаслідок недостовірної або неповної інформації про товар (роботу, послугу) суд має виходити з припущення, що споживач не має спеціальних знань про властивості та характеристики товарів (робіт, послуг). Відповідно до п. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Звертає увагу на те, що підтвердженням недобросовісності відповідача є повідомлення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг щодо діяльності небанківських фінансових установ або юридичної особи, які не мають статусу фінансової установи, але мають право надавати окремі фінансові послуги (фінансовий лізинг). В цьому повідомленні вказано, що нагальним на сьогодні, враховуючи численні скарги громадян, постає питання про захист прав споживачів на ринку фінансових послуг, коли споживачі фінансових послуг скаржаться на те, що їх ганебно ошукали шахраї на ринку фінансових послуг, що призвело до втрати їх власних коштів. Нацкомфінпослуг звертає увагу, ще лізингові компанії \~вправі включати наступні лізингові платежі: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю\~ за\~ отримане\~ у\~ лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші\~ витрати\~ лізингодавця,\~ що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Окремі лізингодавці\~ до умов договору включають такі платежі, як\~ вступні, адміністративні послуги, консультаційні послуги, комісія за організацію (одноразова плата за організацію та оформлення договору), комісія за передачу предмета лізингу (одноразова плата за здійснення необхідних дій щодо передачі предмета лізингу) та інші. Особливої уваги\~ потребують\~ положення договору про фінансовий лізинг у частині умов щодо розірвання лізингоодержувачем даного договору, невиконання або неналежного виконання умов даного договору. У таких випадках вступні, адміністративні послуги, консультаційні послуги, комісія за організацію (одноразова плата за організацію та оформлення договору), комісія за передачу предмета лізингу лізингоодержувачу, як правило,\~ не повертається, вираховується штраф. Даним повідомленням Нацкомфінпослуг попереджає про шахрайські наміри лізингових компаній та наполягає не укладати договори з цими компаніями, що необхідно додати як доказ недобросовісної діяльності ТОВ. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України, згідно з якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Наполягає, що укладений ним, позивачем та ТОВ договір фінансового лізингу не відповідає зазначеним вимогам законодавства, оскільки: відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» ТОВ займається нечесною підприємницькою діяльністю та ввів в оману споживача, допущені порушення положень Цивільного Кодексу України, Закону України «Про фінансовий лізинг», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення ї прав, передбачено ст. 23 ЦК України. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ч.1 ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно зазначеної норми права моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Зазначає, що через бездіяльність ТОВ, яка полягає у неналежному виконанні умов договору та обмані, він, позивач, почувається ошуканим. Після того, як зрозумів, що його обманули, не може нормально відпочити після роботи, постійні переживання весь час, спричинили у нього погіршення сну, викликають образу та роздратованість, а також погіршення стану здоровя. Через ситуацію, що склалася, рідні його, позивача, дуже знервовані, у звязку з чим у сімї майже щодня виникають сварки. Також змушений витрачати свій час для вирішення питання з захисту своїх прав, звертаючись до суду. Наполягає, що ТОВ були заподіяні психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи характер та обсяг душевних, психічних страждань, характеру моїх немайнових втрат, оцінює в 5000 грн. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю, підтвердивши зміст позовної заяви. Крім того пояснила, що внаслідок хвилювань, у звязку з діями ТОВ, у позивача стався інсульт, він впав та зламав ногу. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання заяви не надав, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, у зв'язку з чим, на підставі ст. 224 ЦПК України, за згодою представника позивача, судом проведено заочний розгляд справи. У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: договір (а.с.10-15, 50-55), відомості (а.с.16, 56), графіки (а.с.17, 18, 57, 58), специфікація (а.с.19, 59), заява на переказ готівки (а.с.20, 60), інформація (а.с.21-24, 61-64), відомості про картку (а.с.100). Суд, оцінивши відповідно до ст. 58 ЦПК України, досліджені у судовому засіданні договір (а.с.10-15, 50-55), відомості (а.с.16, 56), графіки (а.с.17, 18, 57, 58), специфікація (а.с.19, 59), заява на переказ готівки (а.с.20, 60), інформація (а.с.21-24, 61-64), відомості про картку (а.с.100) вважає ці докази належними, так як вони містить інформацію щодо до укладення договору та внесення позивачем сум на користь ТОВ. Суд, оцінивши відповідно до ст. 59 ЦПК України, досліджені у судовому засіданні договір (а.с.10-15, 50-55), відомості (а.с.16, 56), графіки (а.с.17, 18, 57, 58), специфікація (а.с.19, 59), заява на переказ готівки (а.с.20, 60), інформація (а.с.21-24, 61-64), відомості про картку (а.с.100) вважає ці докази допустимими, так як вони отримані без порушення порядку, встановленого законом. Суд, оцінюючи відповідно до ст. 212 ЦПК України, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо, досліджені наявні у справі докази, вважає, що у судовому засіданні встановлені наступні факти та обставини. 15 серпня 2015 року між позивачем та ТОВ був укладений договір № 805283, згідно якого, позивач просив відповідача надати йому автомобіль «КІА» за ціною 290000 грн. 00 коп. Згідно п.8.2 вказаного договору на позивача покладений обовязок сплатити комісійну винагороду ТОВ за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладенням договору, яка далі іменується як «вартість фінансування». Відповідно до умов додатку №3 до договору від 15 серпня 2015 року на позивача покладений обовязок сплатити: авансовий платіж у розмірі - 50,00%, сума якого становить 145000; комісію за передачу предмету лізингу 8700 грн., вартість фінансування 58000 грн. 00 коп. Позивач 15 серпня 2015 року сплатив адміністративний платіж у розмірі 58000 грн. 00 коп. та комісійний збір у сумі 500 грн. 00 коп. Позивач досяг домовленості з ТОВ, що автомобіль передається в строк не більше 120 робочих днів з моменту сплати авансового платежу, однак права на отримання автомобіля не одержав. Позивач, зрозумівши, що його обманули, переживає, відчуває образу, змушений витрачати свій час для захисту своїх прав. Взаємини між сторонами регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про фінансовий лізинг», Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 215 ч.3 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін заперечує його дійсність на підставах передбачених законом, такий правочин може бути визнаний недійсним. Відповідно до ст. 228 ч.3 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, такий правочин може бути визнаний недійсним. Згідно ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, робітник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими є, зокрема, умови договору про: надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Метою Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України. Закон України «Про захист прав споживачів» безпосередньо регулює відносини, що склались між сторонами договору, умови договору фінансового лізингу не можуть суперечити положенням цього Закону. Згідно вимог ч. 2\~ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг»\~лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю\~\~за\~\~отримане\~\~у\~\~лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші\~\~витрати\~\~лізингодавця,\~\~що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Відповідно до умов оспорюваного договору позивач зобовязаний сплатити комісійну винагороду ТОВ в сумі 58000 грн. 00 коп. Як визначено в договорі, цей платіж сплачується за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору. Згідно п. 4.3.5 вказаного договору, ТОВ має право в односторонньому порядку розірвати договір, не повідомляючи про це завчасно позивача. Згідно п.4.2.14 договору позивачу забороняється залишати територію України без письмового дозволу ТОВ. На переконання суду, є несправедливими умовами договору наступні: включення в договір платежу, який не пов'язаний з виконанням договору, а повязаний лише з підготовкою договору, що суперечить вимогам ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» та надання права ТОВ обмежувати право споживача на виїзд за кордон. Ці несправедливі умови суперечить вимогам ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Також відповідно статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» як несправедлива умова договору є надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом. Суд вважає, що договір є несправедливим та суперечить вимогам ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» ще і тому, що він передбачає можливість для ТОВ без своєчасного попередження позивача розірвати договір в односторонньому порядку, але взагалі не передбачає умов, при яких позивач має право на розірвання договору. Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Включивши до оспорюваного договору несправедливі умови такі як сплата позивачем непередбаченого законом платежу, обмеження позивача у на виїзд за кордон, не визначення підстав для розірвання позивачем договору, ТОВ допустило порушення вимог закону, спрямованих на захист прав споживачів щодо заборони включати до договору несправедливі умови. Таким чином, на переконання суду, даний договір у звязку з порушенням гарантованих законом зазначених прав позивача, не відповідає інтересам суспільства, його моральним засадам, а тому маються передбачені ст. 228 ч.3 ЦК України підстави для визнання договору недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Судом встановлено, що за вказаним договором позивач сплатив відповідачу 58000 грн. 00 коп. Оскільки суд прийшов до переконання про недійсність договору, ця сума належить стягненню з відповідача на користь позивача.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Разом з тим, суд вважає, що доводи позивача про те, що укладений договір має ознаки правочину, вчиненого без відповідного дозволу, не доведені позивачем, а тому ці доводи при вирішення справи суд відкидає. Стаття 22 ЦК України надає право особі, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, на їх відшкодування. Згідно ст.1192 ЦК України, суд може зобовязати особу, що завдала шкоду майну, відшкодувати завдані збитки в повному обсязі. Судом встановлено, що за вказаним договором позивач на сплату 58000 грн. 00 коп. відповідачсу поніс витрати в сумі 500 грн. 00 коп. на комісійний збір. Оскільки суд прийшов до переконання про недійсність договору, суд вважає, що укладенням договору позивачу завдана шкода на оплату непередбаченого законом платежу. Тому витрати позивача на комісійний збір належать стягненню з відповідача на користь позивача.\~ Згідно ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ч.1 ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Судом встановлено, що відповідач заподіяв позивачу психологічні (моральні) страждання, позивач переживає, відчуває образу, змушений витрачати свій час для захисту своїх прав. Суд переконаний, що позивачу незаконними діями ТОВ завдана моральна шкода повязана з укладання несправедливого договору, з оплатою позивачем відповідачу непередбачених Законом платежів, витратами на сплату комісійного збору. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, відповідно до ст.23 ЦК України, суд приймає до уваги грубий характер порушень допущених ТОВ глибину моральних страждань потерпілого, який поніс значні необґрунтовані витрати, зміни в звичайному способі життя позивача, який змушений витрачати свій час на поновлення своїх прав, а тому, з урахуванням розумності та справедливості вважає, що розмір моральної шкоди дорівнює 5000 грн. 00 коп. Зважаючи на викладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають повному задоволенню, а тому позивач обґрунтовано, у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України звернувся за захистом своїх прав до суду. Вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, суд на підставі ст. 10 ЦПК України згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається та ст. 11 ЦПК України згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1559 грн. 40 коп.

Outcome: approved