Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до суду із позовом до Руськоіванівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, [PERSON] , [PERSON] , про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на земельну ділянку, уточнивши свої позовні вимоги 08.07.2020 року остаточно просив суд: встановити факт сумісного проживання [PERSON] та [PERSON] за однією адресою, з 2010 року до дня її смерті; визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку. Так, свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла спадкодавець - [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді: - земельної ділянки площею 3,7169 га, в масиві № [NUMBER] , ділянка № [NUMBER] , розташована на території Руськоіванівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області та надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер № 5120886000:01:001:0695, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 005490, виданого Білгород-Дністровською РД 06.03.2003 року. Позивач у своєму позові вказує, що на момент смерті [PERSON] він постійно проживав разом з спадкодавцем за однією адресою, з 2010 року. Стверджує, що іншими спадкоємцями до майна померлої є її донька [PERSON] та онук [PERSON] , які в свою чергу відмовляються від прийняття спадщини у вигляді вищевказаної земельної ділянки. Зазначає, що маючи намір оформити свої спадкові права, звертався до приватного нотаріуса, який відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю у нього оригіналу правовстановлюючого документу та пропуску строку для прийняття спадщини. На підставі усього вищевикладеного, він і звернувся до суду з даним позовом. 16 січня 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду провадження по вказаній справі було відкрито та вона призначена до підготовчого розгляду по сутті. 19 лютого 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. Позивач в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача Руськоіванівської сільської ради у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у відсутність представника сільської ради, проти позову заперечень не має. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, з позовом згодні, заперечень не мають. Суд розглядає справу за відсутність сторін, відповідно наданих заяв, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Матеріалами справи встановлено, що дійсно [INFO] померла спадкодавець - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] / з перекладом з молдавської на українську мову/. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 005490, виданого Білгород-Дністровською РД 06.03.2003 року [PERSON] за життя була власником земельної ділянки площею 3,72 га, в масиві № [NUMBER] , ділянка № [NUMBER] , розташована на території Руськоіванівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області та надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач у своєму позові вказує на факті фактичного прийняття спадщини з підстав постійного проживання з спадкодавцем з 2010 року. Разом з тим, даний факт підлягає доведенню, про що заявлені позовні вимоги. У відповідності до довідки № 232, виданої 11.12.2019 року Руськоіванівською сільською радою, гр. [PERSON] мешкав з померлою [INFO] [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , вів разом з нею спільне господарство з 2010 року по день смерті. Надавав померлій фізичну та матеріальну допомогу, провів поховання. Також факт спільного проживання [PERSON] з померлою [INFO] [PERSON] підтверджують у своїх письмових заявах, що приєднані до матеріалів справи, свідки [PERSON] та [PERSON] . Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом». Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд ставиться критично до наданих позивачем в якості обґрунтування його вимог доказів у вигляді довідки сільської ради та письмових заяв свідків, адже невідомо з яких джерел їм стало відомо про факт спільного проживання визначених осіб, до того ж у жодному документі не вказано про пов`язаність даних осіб спільним побутом, та факт їх сумісного проживання як сім`я, безперервність такого проживання. Суд також звертає увагу, що у спростування підтверджень позивача про спільність проживання з померлою [PERSON] , з 2010 року за однією адресою, матеріали спадкової справи містять довідку тієї ж Руськоіванівської сільської ради № 578 від 13.12.2019 року, про те, що на момент смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а/з № 931 від 28.10.2019 року, разом з нею в житловому будинку [ADDRESS] були зареєстровані особи: [PERSON] , [INFO] - онук; [PERSON] , [INFO] - інша особа; [PERSON] , [INFO] - правнук. Жодного згадки про [PERSON] у наведеній вище довідці сільської ради не йдеться. У відповідності до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст.1220 ЦК України, час відкриття спадщини є днем смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч.1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Так, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст..1270 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Всупереч вищевказаних норм чинного законодавства, позивачем не надано суду жодного доказу спільного поживання його як спадкоємця /однією сім`єю протягом більше 5 років/ разом із спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , тобто не доведено фактичного прийняття ним спадщини. Окрім того, згідно сформованого 14.05.2020 року Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, відсутні дані про наявність за [PERSON] зареєстрованого права власності на спірну земельну ділянку. Більш того, задля повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, судом витребувано копію спадкової справи № 1/2020 до майна померлої [INFO] [PERSON] , заведеної за заявою її доньки [PERSON] [INFO] . Матеріали спадкової справи містять і заповіт померлої [PERSON] , складений 22.04.2015 року на ім`я [PERSON] , а також видані на ім`я [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, відповідачі [PERSON] та [PERSON] є такими, що прийняли спадщину до майна померлої [INFO] [PERSON] .. Суд ставиться критично до стверджень позивача щодо того, що відповідачі не бажають оформляти спадкові права на вказану земельну ділянку та відмовляються від прийняття спадщини на неї, адже жодних належних та допустимих доказів цього матеріали справи не містять, заяви відповідачів про погодження з позовними вимогами не є відмовою від прийняття спадщини, заявленою у встановленому законом порядку. До того ж суд звертає увагу, що ч.1,2 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 2. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням Вказана норма роз`яснюється у науково-практичному коментарі, наступним: спадкоємець не може приймати спадщину з умовою, тобто спадкоємець приймає спадщину в повному обсязі без будь-яких умов або застережень. Він не може вибирати, яке майно він хоче приймати, а зобов`язаний прийняти усе майно, яким би воно не було, з чого б воно не складалося, якими б боргами не було обтяжено. Таким чином, відповідачі вже не можуть заявити відмову від спадщини на даному етапі, адже є такими, що її прийняли та оформили спадкові права. Натомість, позивач заявляє вимогу щодо визнання за ним права в порядку спадкування на земельну ділянку. У відповідності до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відтак, у зв`язку з тим, що позивач не надав доказів того, що він дійсно є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у матеріалах справи відсутні також докази фактичного проживання разом з спадкодавцем однією сім`єю протягом 2010 року до моменту відкриття спадщини, як про те вказує позивач, взявши до уваги той факт, що в ході судового розгляду справи виявлено інших спадкоємців, яка прийняли спадщину у встановленому законом порядку після смерті [PERSON] , суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Руськоіванівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на земельну ділянку є необґрунтованими, недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed