Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача державного підприємства «Красноармійськвугілля» (далі ДП «Красноармійськвугілля») про стягнення винагороди за вислугу років, компенсації витрат на проїзд та компенсації витрат на навчання з питань охорони праці, в обгрунтування якого вказав, що з 03.11.2014 року по 04.07.2015 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи у відокремленому підрозділі «Шахта «Родинська» в якості гірника очисного вибою пятого розряду підземним з повним робочим днем під землею та був звільнений за власним бажанням. В день звільнення він працював та письмово вимагав проведення з ним розрахунку. За довідкою відповідача заборгованість по заробітній платі перед ним за липень 2015 року склала 106 грн. 53 коп., з чим він не погоджується, оскільки відповідач не виплатив йому винагороду за вислугу років з листопада 2014 року по липень 2015 року, на яку він має право. До прийняття на роботу він мав статус безробітного та перебував на обліку у Димитровському міському центрі зайнятості з 17.10.2014 року по 02.11.2014 року. Перерви між обліком у центрі зайнятості та працевлаштуванням не було. До безробіття він працював у ТОВ «ШСК «Донецькшахтопроходка» в якості гірника очисного забою 5 розряду з повним робочим днем під землею, з 05.06.2012 року по 09.10.2014 року. Був звільнений за погодженням сторін. Тобто, він мав право на винагороду за вислугу років в щомісячному розмірі щонайменше 8,3%. За період з листопада 2014 року по червень 2015 року ним відпрацьовано 147 днів. Його тарифна ставка 36 грн. 57 коп. в час. За 147 днів він відпрацював 882 години часу. Тому, надбавка за вислугу років складе 8,3% х (882 год. х 36,57 грн.) = 2677 грн. 14 коп. Окрім того, п.7.6 Колективного договору передбачено, що доставка робітників на роботу та з роботи повинна здійснюватися службовим транспортом за умови знаходження шахти на відстані більш 3 км від населеного пункту та за умови відсутності інших видів транспорту. За відсутності транспорту працівникам підприємства компенсуються витрати на проїзд. За час роботи на підприємстві він витратив на проїзд 985 грн. Також, його навчання з питань охорони праці проводилось за його особистий рахунок, витрати на яке склали 560 грн., а не за рахунок роботодавця, як того потребує ст.18 Закону України «Про охорону праці». Тому, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь винагороду за вислугу років в сумі 2677 грн. 14 коп., компенсацію витрат на проїзд в сумі 985 грн. та компенсацію витрат на навчання з питань охорони праці в сумі 560 грн. Під час розгляду справи позивач [PERSON] змінив обсяг своїх позовних вимог та частково предмет спору відповідно до заяви від 24.12.2015 року, звернувшись до суду з остаточними позовними вимогами про стягнення з відповідача на його користь винагороду за вислугу років в сум 2677 грн. 14 коп., його середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 09.10.2015 року по 29.12.2015 року в сумі 15259 грн. 80 коп. із розрахунку 58 робочих днів х 263 грн. 10 коп., та понесені ним судові витрати. Позивач [PERSON] до суду не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, письмово повідомив суд про розгляд справи у його відсутність. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав змінені позовні вимоги у повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні визнав позовні вимоги частково, вказавши, що підприємство не мало достатніх підстав для нарахування позивачу винагороди за вислугу років, оскільки позивачем не було надано підтвердження, що підприємство, на якому він працював до працевлаштування на ВП «Шахта «Родинська», відноситься до вугільної промисловості. Якщо суд задоволить ці вимоги позивача, то проти стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку він не заперечує, при цьому у визначенні розміру покладається на розсуд суду. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], з 03.11.2014 року по 04.07.2015 року знаходилася у трудових відносинах з відповідачем, працюючи в якості гірника очисного вибою пятого розряду підземним з повним робочим днем в шахті у відокремленому підрозділі «Шахта «Родинська», був звільнений за ст.38 КЗпП України за власним бажанням, що підтверджується записами з трудової книжки позивача (а.с.6-12). Також згідно записам трудової книжки позивача останній у період з 05.06.2012 року по 09.10.2014 року працював у ТОВ «ШСК «Донецькшахтопроходка» у якості гірника очисного вибою пятого розряду з повним робочим днем на підземних роботах. [PERSON] був звільнений за погодженням сторін (а.с.8). Після звільнення з ТОВ «ШСК «Донецькшахтопроходка» позивач набув статусу безробітного та офіційно перебував на обліку у Димитровському центрі зайнятості 17.10.2014 роу по 02.11.2014 року, про що також свідчать записи з трудової книжки позивача (а.с.8). Згідно довідника виплат оплат на ВП «Шахта «Родинська» винагорода за вислугу років нараховується за кодом 355. З копій табуляграм позивача за період з листопда 2014 року по червень 2015 року вбачається, що відповідачем не проводилася [PERSON] винагорода за вислугу років. Даний факт не спростовувався представником відповідача у суді. Порядок та розмір нарахування спірної винагороди визначено Положенням про порядок нарахування та виплати винагороди за вислугу років працівникам ДП «Красноармійськвугілля», що є додатком до колективного договору підприємства, укладеного у 2007 році (а.с.16-19). За приписами ст.9 Закону України «Про колективні договори і угоди» положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства і обовязкові як для працедавця, так і для працівників підприємства. Відповідно до п.3 Положення винагорода за вислугу років виплачється працівникам у залежності від безперевного стажу роботи у вугільній промисловості у розмірах, передбачених додатком до цього Положення. Відповідно до п.6.9. Положення стаж роботи, з якого визначається розмір спірної винагороди, не переривається, якщо при переході з одного підприємства вугільної промисловості на інше час переви не перевищив одного місця. Згідно за п.6.4 Положення стаж роботи, з якого визначається розмір винагороди з вислугу років, не переривається, але під час перерв в цей стаж не враховується, коли працівник після звільнення з підприємства вугільної промисловості до працевлаштування на роботу, яка надає право на отримання винагороди, користувався статусом безробітного. Тобто під час перебування позивача на обліку, як безробітного, у міському центрі зайнятості ним не було перевано стажу, необхідного для визначення спірної допомоги. Як встановлено вище з записів трудової книжки позивача, перерва між звільненням [PERSON] з ТОВ «ШСК «Донецькшахтопроходка» та набуттям статусу безробітного склала 8 календарних днів, тобто менше одного місяця. Відповідно до п.20 Положення основним документом для визначення стажу роботи є трудова книжка. Стаж роботи, не підтверджений записами з трудової книжки, може бути підтверджений належно оформленими довідками. Наведені норми з Положення аналогічні тим, що містяться у додатку № 27 до Галузевої угоди між Міністерством енергетики і вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (обєднаннями власників), які діють у вугільній галузі, та всеукраїнськими проспілками вугільної промисловості від 03.07.2001 року. Свідок [PERSON], начальник відділу кадрів ВП «Шахта «Родинська», суду пояснила, що [PERSON] працевлаштувався на шахту за направленням центру зайнятості, стаж його праці не було перервано, проте попереднє місце рототи позивача товариство не містило інформації, що воно відноситься до Міністерства вугільної промисловості, подібні підприємства не всі виплачують вислугу років. Оскільки позивачем на підтвердження цього не було надано жодного документу, йому було відмовлено у нарахуванні винагороди за вислугу років. Для нарахування вислуги років достатньо запису у трудовій книжки. У позивача був шестигодинний робочий день. Відповідно до листа ТОВ «ШСК «Донецькшахтопроходка» від 30.11.2015 року, спрямованого на адресу представника позивача у звязку із його зверненням до Міненерговугілля України, ТОВ «Шахтобудівельна компанія «Донецькшахтопроходка» згідно статуту є шахтобудівельним підприємством і дійсно відноситься до підприємств вугільної промисловості, у своїй діяльності керується Правилами охорони праці для вугледобувних шахт і розрізів, Гірничим Законом України, Галузевою угодою. За наказом № 81 від 02.07.2010 року по ТОВ «ШСК «Донецькшахтопроходка» проведено атестацію робочих місць та затверджено перелік професій із пільговим забезпеченням за Списком № 1 (а.с.69). З огляду на привдене суд вважає, що є всі підстави для того, щоб позивачу була нарахована винагорода за вислугу років, оскільки достовірно доведено, що позивач влаштувався на роботу до відповідача після звільнення з підприємства, яке відноситься до підприємств вугільної промисловості, його стаж роботи, необхідний для визначення розміру винагороди за вислугу років, не було перервано. Розмір винагороди визначається відповідно до п.23 Положення. За наявності стажу позивача більше двох років, він мав право на винагороду за вислугу років у розмірі 8,3 % щомісячно (а.с.17 зворот). Відповідно до п.9 та п.10 Положення спірна винагорода нараховується виходячи із присвоєної тарифної ставки, діючої на час нарахованого періоду, за фактично відпрацьований час. Як свідчать табуляграми, у листопаді 2014 року позивачем було відпрацьовано 12 днів, у грудні 2014 року 20, у січні 2015 року 20, у лютому 2015 року 20, у березні 2015 року 21, у квітні 2015 року 21, у травні 2015 року 17, у червні 2015 року 16. Всього за період з листопада 2014 року по червень 2015 року позивачем відпрацьовано 147 днів. Тарифна ставка у цей період залишалась незмінною 36 грн. 57 коп. за годину. Позивач працював в режимі 6-ти годинного робочого дня (а.с.12). За 147 днів позивач напрацював 882 години часу. Винагорода за вислугу років складе: 8,3% х (882 год х 36,57 грн) =2677,14 грн. Оскільки дана сума підлягала виплаті під час звільнення позивача і підприємством у день звільнення розрахунок з позивачем за цим видом виплати не проведено, воно має відповідати перед позивачем згідно за ст.117 КЗпП України. Згідно за ст.116 КЗпП України при звільнені робітника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до рішення Димитровського міського суду від 08.10.2015 року з ДП «Красноармійськвугілля» на користь [PERSON] стягнуто середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні 04.07.2015 року з ВП «Шахта «Родинська» за перод з 05.07.2015 року по 08.10.2015 року в сумі 17890 грн. (а.с.67-68). Даним рішення встановлено, що заробіток позивача у травні 2015 року за 16 робочих днів склав 4135,43 грн., у червні 2015 року за 15 робочих днів 4020,77 грн., отже середньоденна заробітна плата позивача складає 263,10 грн. ((4135,43 грн. + 4020,77 грн.) : (16 днів + 15 днів)). Перевіривши розрахунок середньоденного заробітку позивача, суд находить його таким, що відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 № 100. Також суд зауважує, що відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішення у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Позивач просить суд стягнути його середній заробіток за період з 09.10.2015 року по 29.12.2015 року в сумі 15259 грн. 80 коп., із розрахунку: 58 робочих днів х 263,10 грн. Між тим суд не погоджується з періодом затримки, за який позивч просить суд стягнути його заробіток, оскільки період з 09.10.2015 року по 29.12.2015 року містить не 58 а 57 робочих днів з огляду на лист Міністерства праці та соціальної політики України від 09.09.2014 року № 10196/0/14-14/13 Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік, саме: за жовтень 2015 року 15 днів; за листопад 2015 року 21 день; за грудень 2015 року 21 день. Таким чином, середній заробіток позивача за період з 09.10.2015 року по 29.12.2015 року складе 14996 грн. 70 коп. із розрахунку: 57 робочих днів х 263 грн. 10 коп. У порядку ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені ним витрати на сплату судового збору пропорційно задоволеним вимогам у сумі 477 грн. 64 коп. На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.47, 116, 117, 237-1 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про колективні договори і угоди»,

Outcome: partial