Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 10 вересня 2005 року вона перебувала в шлюбі з відповідачем. Їх сім`я проживала в будинку [ADDRESS] . Даний будинок є її власністю, оскільки був подарований їй батьком у 2001 році. З червня 2018 року подружні відносини між нею та відповідачем було припинено, останній забрав свої речі та покинув будинок. Більше року [PERSON] за місцем реєстрації не проживає, участі в утриманні будинку чи оплаті комунальних платежів він не приймає, його речі в будинку відсутні. Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 20.12.2018 року шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. Незважаючи на те, що відповідач фактично не проживає в будинку вже більше року, а також на розірвання шлюбу між ними, він залишається зареєстрованим в належному їй будинку. Вона неодноразово пропонувала відповідачу знятись з реєстрації місця проживання по [ADDRESS] , але він ігнорує її прохання. 24 травня 2019 року вона направила відповідачу письмову вимогу про зняття з реєстрації місця проживання по [ADDRESS] , після чого 30 травня 2019 року відповідач, прийшовши до неї на роботу, вчинив сварку. Реєстрація відповідача в належному їй будинку по [ADDRESS] сворює для неї певні труднощі, вона змушена сплачувати надмірні комунальні послуги, не маючи змоги оформити субсидію на житлово-комунальні послуги, чим порушуються її права як власника. Враховуючи викладене, позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилась, в позовній заяві зазначене клопотання про розгляд справи без її участі (а.с.5). Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання позивача суд вирішив можливим розглянути справу у її відсутність. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання (а.с. 23-24), в судове засідання не з`явився без повідомлення причин неявки, відзив на позовну заяву не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування жилого будинку від 27 березня 2001 року, посвідченим державним нотаріусом Кролевецької держнотконтори Солопун М.І. 27.03.2001 року, зареєстрованим в реєстрі за №1-780 (а.с.8). Відповідно до довідки виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області від 10.05.2019 року №508 в будинку [ADDRESS] зареєстроване місце проживання [PERSON] , 1981 року народження, [PERSON] , 1980 року народження, та [PERSON] , 2014 року народження (а.с.12). Зазначені обставин також підтверджуються записами в будинковій книзі для прописки громадян, що проживають в буд. [ADDRESS] , згідно яких [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за вказаною адресою з 14.06.2006 року (а.с.9-11). Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 20 грудня 2018 року шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , розірваний (а.с.7). За змістом позовної заяви відповідач [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання - у [ADDRESS] не проживає з червня 2018 року, забравши свої речі, він покинув будинок. Факт тривалого не проживання відповідача за вказаною адресою підтверджується довідкою, складеною та підписаною головою вуличного комітету [PERSON] , [PERSON] , що проживає по [ADDRESS] , [PERSON] , що проживає по [ADDRESS] , за змістом якої [PERSON] , [INFO] , за зареєстрованим місцем проживання у буд [ADDRESS] не проживає з червня 2018 року (а.с.13). Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до статті 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу норм ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК УРСР члени сім`ї власника будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Судом не встановлено, що між сторонами укладалась угода щодо порядку користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS] . Частиною 4 ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовується правила, встановлені ст.162 ЖК УРСР Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави для висновку про те, що положення ч. 2 ст. 405 ЦК України поширюється і на тих членів сім`ї власника житла, які припинили сімейні відносини. Судом встановлено, що відповідач фактично за місцем реєстрації по [ADDRESS] не проживає більше року без поважних причин, тобто житлом не користується, участі в утриманні будинку не приймає. Поважних причин непроживання відповідача більше одного року за вказаною адресою судом не встановлено, як і не встановлено, що між позивачем і відповідачем була домовленість про збереження за останнім права користування спірним житловим приміщенням, не встановлено, що відповідач оспорював виселення із житла, звертався до правоохоронних органів з заявою на неправомірні дії позивача щодо перешкоди користування житловим приміщенням, тобто не надав суду доказів, що покинув житло проти його справжньої волі. Позивач письмово зверталась до відповідача з проханням добровільно знятись з місця реєстрації в будинку [ADDRESS] (а.с.14), однак станом на день розгляду справи спір між сторонами в позасудовому порядку не врегульовано. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед інших і припинення дії, яка порушує право, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користуватись житловим приміщенням, не суперечить положенням статті 391 та ч. 2 ст. 16 ЦК України. Виходячи з вимог ст. 321 ЦК України, ст. 5 ЦПК України суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . Рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-ІV. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені нею на сплату судового збору, у розмірі 768 грн. 40 коп. (а.с. 3). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved