Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом до відповідача [PERSON], в якому просить позбавити його батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 31.07.2004, шлюб розірвано рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 05.09.2007. З липня 2005 року вони з дочкою проживають окремо від відповідача і саме з цього часу він не приймає участі у вихованні дитини, з 2015 року не утримує її, хоча рішенням суду від 04.12.2007 зобов'язаний сплачувати аліменти. З 2015 року заборгованість по ним становить 11394,36 гривень. [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, не забезпечує необхідного догляду, взагалі не виявляє інтересу до дочки, нехтуючи своїми батьківськими обов'язками. Дочка не згадує його, не сприймає як батька. [PERSON] працездатний, здоровий, працює і отримує дохід. Перешкод йому у спілкуванні з дитиною вона не чинить, про місце перебування дочки він обізнаний. Просила суд задовольнити її вимоги та позбавити [PERSON] батьківських прав. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги повністю та просила їх задовольнити. Дала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додала, що відповідач з вересня 2017 року почав частково сплачувати аліменти, у розмірі платежу 200-300 гривень. В той самий час він взагалі відсутній у житті дитини, не вітає її зі святами, не намагається спілкуватися та цікавитися її життям. Він залишив їх, коли доньці виповнився один місяць, його дратувала новонароджена дитина, коли та кричала, він висловлювався, що викине її у вікно, а потім пішов з родини. З того часу і до восьмиріччя дочки він не з'являвся, а потім висловив бажання познайомитися. Спілкування тривало рік, після чого дитина не схотіла бачити батька, бо той кричав на неї, сварив та викликав страх. З того часу вони не підтримують відносин, доньці наразі 12,5 років. Інколи вони випадково зустрічаються на вулиці, [PERSON] поводиться агресивно, лається, вимагає повертати йому половину сплачених аліментів, вказуючи, що вона отримує забагато. Він не давав їй дозволу вивезти дитину на відпочинок, але навіть якщо і дав би, вона б все одно ініціювала позбавлення його батьківських прав, оскільки дочка йому не потрібна і він свідомо без поважних причин систематично ухиляється від виконання своїх обов'язків. Відповідач має ще дітей від інших шлюбів, стосовно старшого сина позбавлений судом батьківських прав, оскільки жорстоко поводився з ним, бив. Вважає, що [PERSON] становить небезпеку для дочки, та наполягає на позбавленні його батьківських прав. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, повідомлений про час та місце розгляду справи у передбачений цивільним процесуальним законодавством України спосіб, відзиву або жодних заяв чи клопотань суду не надав. В минулі судові засідання не з'являвся, подаючи заяви про відкладення судового розгляду, відвідуючи суд між призначеними судовими засіданнями. З огляду на це суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення без участі відповідача, констатувавши, що поважних причин його неявки до суду немає. Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Мирноградської міської ради на підставі довіреності [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги повністю та просила їх задовольнити. Пояснила, що відповідач не спілкується з дитиною близько двох років, з приводу зазначеного строку у 4 роки в наданому висновку наявна описка. Після засідання комісії, на якому були і відповідач, і позивач з дитиною, він погрожував доньці, що та пошкодує про бажання позбавлення його батьківських прав. Він не звертався до органу опіки та піклування з будь-яких питань, не повідомляв про перешкоду у спілкуванні з дитиною. В 2015 році він звертався за консультацією щодо свого старшого сина від іншої дружини, який деякий час жив з ним. Але потім він жорстоко побив дитину і згодом був позбавлений батьківських прав. Щодо дитини [PERSON] органом опіки та піклування наданий висновок про те, що позбавлення відповідача батьківських прав є доцільним та діятиме на користь дитини. У присутності матері і за її згодою в судовому засіданні була з'ясована думка дитини - [PERSON], [INFO], про доцільність позбавлення її батька, [PERSON], батьківських прав щодо неї. Так, дитиною підтверджено, що з батьком вони не спілкуються і вона не хоче цього. З народження її виховує мати, батька вона не знала до своїх 8 років. В її житті він був присутній лише у 2013-2014 роках, коли вони десь рік намагалися налагодити відносини. Спочатку все було добре, але потім він став агресивним, кричав, кидався на неї і намагався вдарити, йому все не подобалося. Коли в ті часи забирав її якось з тренування, то показував їй пістолета в машині, вона дуже злякалася. Потім він втратив до неї інтерес. Зараз, коли вони бачаться на вулиці, він зовсім не реагує на неї, наче не знає її. Не дзвонить їй, навіть на день народження. Вона боїться його і не хоче бачити поруч. Їй 12 з половиною років, вона цілком розуміє, в чому полягає суть позбавлення батьківських прав, підтримує думку своєї матері та згодна на те, щоб [PERSON] був позбавлений батьківських прав щодо неї. Крім того, судом опитана за клопотанням позивача свідок [PERSON], яка пояснила, що є рідною сестрою [PERSON], мешкає разом з нею і племінницею [PERSON], добре обізнана про ситуацію в родині. На її думку, є всі підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Дочка ніколи йому не була потрібна, він пішов з родини, коли тій виповнився один місяць, взагалі не цікавився нею, але вимагав, щоб сестра ділилася з ним грошима, що отримувала на дитину. Потім деякий час, років у вісім дитини, вони спілкувалися, але нічого не вийшло, дитина боїться його, бо він агресивний. Він погрожує сестрі, нецензурно лається, коли вони випадково зустрічаються. Надсилає смс-повідомлення із погрозами, мовляв, що за його замовленням її поб'ють якісь люди. Останні 10 років вони із сестрою живуть разом, самі опікуються дівчинкою, відповідач не виконує батьківських обов'язків взагалі. Він не цікавиться, чим живе дитина, не дбає про її розвиток, навіть не знає, коли вона хворіє. [PERSON] боїться його і не хоче підтримувати з ним жодних стосунків. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Неповнолітня [PERSON] народився [INFO] в м. Димитрові Донецької області від батьків [PERSON] і [PERSON] (а.с.7). Шлюб між батьками дитини, укладений 31.07.2004, розірваний рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 05.09.2007 (а.с.8). Дитина [PERSON] мешкає разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.26,29), навчається у 7 класі ЗОШ №5 Мирноградської міської ради Донецької області (а.с.30), за відомостями навчального закладу вихованням дочки, батько жодного разу не відвідував навчальний заклад, не цікавився навчанням, поведінкою, дозвіллям дитини (а.с.13). Так само [PERSON] останній рік не відвідує батьківських зборів та тренувань дитини у дитячо-юнацькій спортивній школі, де [PERSON] відвідує з 2013 року секцію «дзюдо» (а.с.25,31). Згідно з довідками комунального закладу «Мирноградський центр первинної медико-санітарної допомоги» лікарської амбулаторії мікрорайонів «Молодіжний», «Світлий», «Східний», дитина [PERSON] на диспансерному обліку лікарів за місцем проживання не перебуває (а.с.21), але проходила обстеження і лікувалася з приводу загального захворювання (а.с.81-86). Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 04.12.2007 з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] стягнено аліменти в розмірі 1/6 частини доходів (а.с.23-24). За висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Мирноградської міської ради №039 від 03.11.2017, позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON] доцільне та відповідатиме інтересам дитини з огляду на те, що батько свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків з її виховання та утримання, чим порушує вимоги ст.ст.141,150 Сімейного кодексу України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.59 Закону України «Про освіту» (а.с.90-91). Згідно зі ст.150 Сімейного кодексу (далі - СК) України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. У відповідності до положень ст.164 СК України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей, а також протягом шести місяців не виявили відносно дитини батьківської опіки. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, як виходить зі змісту ст. 165 СК України, надане, зокрема, одному з батьків, тобто [PERSON] має таке право та реалізувала його. Позивач [PERSON] працює у ЗОШ №5 Мирноградської міської ради з 2010 року, позитивно характеризується за місцем роботи та за місцем мешкання, здорова (а.с.21,27,28). Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Пунктами 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини. Відповідно до статті 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Діючи виключно в інтересах дитини з метою захисту її прав, суд, визнаючи, що законодавство України і усталена практика Європейського Суду з прав людини визначає позбавлення батьківських прав крайньою мірою при вирішенні подібних справ, не вбачає жодних підстав для відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] Факт ухилення відповідача [PERSON] від виконання батьківських обов'язків, крім досліджених судом письмових доказів, підтверджений так само і опитуванням дитини, і показами свідка [PERSON] Крім того, в якості відомостей щодо особи [PERSON] суд враховує і рішення Селидівського міського суду Донецької області від 22.12.2016 у справі №242/2009/16-ц, яке набрало законної сили 22.12.2016 і яким [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо сина [PERSON], [INFO], яким встановлено ухилення [PERSON] і від виконання батьківських обов'язків щодо сина (а.с.87,88). [PERSON] на обліках у лікарів нарколога, фтізіатра та дерматолога не перебуває, в грудні 2015 року відвідував лікаря-психіатра, однак з того часу за допомогою не звертався (а.с.92-95). Даних щодо стану здоров'я, особливих обставин, обставин непереборної сили, які б перешкоджали відповідачеві здійснювати свої батьківські обов'язки та були б сприйняті судом як поважні причини його ухилення, під час судового розгляду здобуто не було. Факт періодичної сплати відповідачем аліментів не може бути підставою для відмови у позові, враховуючи очевидну байдужість [PERSON] до дитини, підтверджену перш за все самою дитиною. Строк у дванадцять років, який минув з моменту народження дитини, і під час якого батько і дочка більшу частину часу існували окремо один від одного, суд вважає більш ніж достатнім для реалізації спроб і намагань відповідача бути батьком як в розумінні діючого законодавства, так і в площині норм моралі, наявних у суспільстві. Оскільки відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, маючи реальну змогу це робити, не цікавиться дитиною і не прагне спілкування з нею, будучи обізнаним про розгляд справи, не висловив суду своїх заперечень проти позову та відомостей на спростування позиції [PERSON], суд дійшов висновку про те, що він фактично самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, а тому, захищаючи права та інтереси дитини, суд має позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved