Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. [PERSON] посилається на те, що 01 травня 2014 року він позичив відповідачу гроші в сумі 28 тисяч доларів США, що на момент звернення до суду еквівалентно 759360 грн. 00 коп., терміном до 15 серпня 2014 року. Грошові кошти в сумі 28 тисяч доларів США відповідач отримав в повному обсязі, що підтверджується розпискою від 01 травня 2014 року. Вказує, що він неодноразово звертався до відповідача про добровільну сплату боргу, згідно розписки та умов позики про повернення коштів, але до даного часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушує взяті на себе зобов'язання. Оскільки у борговій розписці не вказаний рік повернення боргу, [PERSON] двічі направляв відповідачу письмові вимоги про повернення боргу протягом 30 днів з дати отримання вимоги, однак вказані вимоги [PERSON] не отримав, у звязку з цим, позивач був вимушений звернутися до суду, прохав стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 759360 гривень 00 копійок. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити, не заперечували проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про місце, час і дату розгляду справи в суді, в тому числі і через засоби масової інформації, про причини неявки суду не повідомив, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволення з наступних підстав. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відносно цих вимог закону, судом встановлено, що 01 травня 2014 року, між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, згідно умов якого позивач надав у користування відповідачу позику в сумі 28 тисяч доларів США в обмін на зобовязання відповідача повернути вказані кошти у визначений строк /а.с. 2/. Проте дане зобов'язання виконано не було. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Так, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що на підтвердження укладення договору позики позичальник надав позикодавцеві розписку, відповідно до якої [PERSON] 01 травня 2014 року отримав від [PERSON] 28 тисяч доларів США /а.с. 2/. Згідно копій вимог про повернення боргу за договором позики вбачається, що 02 листопада 2015 року та 04 березня 2016 року [PERSON] звертався до [PERSON] з вимогами про повернення боргу надсилаючи їх рекомендованими поштовими відправленнями, однак вказані вимоги отримані відповідачем не були та були повернуті на адресу позивача. /а.с.3-6/ Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно цих вимог закону судом встановлено, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved