Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся у суд з позовом до відповідача, [PERSON], 3-я особа Сьома Харківська державна нотаріальна контора, в особі Харківського міського управління юстиції ГУЮ в Харківській області про визнання права власності на нерухоме майно, в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що 10.07.2012р. померла її мати [PERSON], яка згідно заповіту заповіла їй квартиру [ADDRESS]. Вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус відмови їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку із наявність ще одного спадкоємця [PERSON] , яка претендує на обовязкову частину у спадщини , як непрацездатна особа. Між тим, відповідачка в установленому порядку інвалідом не визнана, по віку не є пенсіонеркою, тому не має права на обовязкову частину у спадщині. Відповідач [PERSON], у судове засідання не зявилась, заперечень проти позову не надала, повідомлялась судом у відповідності до положень Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, 1965р. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивачі не заперечують проти такого вирішення справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. 3-я особа - Сьома Харківська державна нотаріальна контора, в особі Харківського міського управління юстиції ГУЮ в Харківській області, у судове засідання не зявилась, у поданій заяві просила розглянути справу за відсутності представника нотаріальної контори. Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, виходячи з наступного. Матеріали справи свідчать, що 10 липня 2012 року померла [PERSON], [INFO], що була матірю позивачки. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, двокімнатну квартиру [ADDRESS], що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вказана квартиру за заповітом від 19.07.1996р. [PERSON] заповіла позивачці. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст.ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини в строк у шість місяців. 14 серпня 2012 року позивачка прийняла спадщину, подавши відповідну заяву до 7-ї Харківської державної нотаріальної контори, яка була зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 1456 (спадкова справа № 642/2012). Постановою за № 3896/02-31 від 21.09.2013 року нотаріус Сьомої Харківської державної нотаріальної контори відмовила у видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину , після смерті [PERSON] на квартиру [ADDRESS], посилаючись на те, що у спадковій справі знаходиться заява відповідачки, громадянки [PERSON], про прийняття обовязкової частки у спадщині. За матеріалами спадкової справи вбачається, що після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звернулась її дочка [PERSON], 1964р.н. (в подальшому змінила прізвище на [PERSON]), як непрацездатна особа. Остання мешкає в [PERSON]. Згідно ст. 39 Закону України «Про міжнародне право» (далі Закон) виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало на момент коли мала місце подія або інша обставина , яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Згідно ч.3 ст. 42 Закону захист права власності та інших речових прав, які підлягають державній реєстрації в Україні, здійснюється відповідно до права України. Відповідно до ст. 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні - правом України. Згідно ст.ст. 76, 77 Закону суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання і якщо нерухоме майно, щодо якого виник спір, знаходиться на території України. Відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Згідно рішення КСУ від 11 лютого 2014 року\~№ 1-рп/2014 положення\~частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України\~щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обовязкову частку у спадщині необхідно розуміти так, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності. За відомостями Служби національного страхування [PERSON] відповідачці з 01.10.2010р. встановлена стійка медична інвалідність у розмірі 36 %. Критерії встановлення непрацездатності в Україні визначені в Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженій наказом Міністерства охорони здоровя № 561 від 05.09.2011 р. В зазначеній Інструкції відсутній термін «медична інвалідність», але чітко зазначені інші критерії, що дають змогу визначити групу інвалідності будь- якої особи. Також відсутній термін «медична інвалідність» і в Положенні про медико-соціальну експертизу, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317, що регулює роботу медико-соціальних експертних комісій, які визначають ступінь обмеження життєдіяльності людини, у тому числі стан працездатності, групу, причину і час настання інвалідності, а також ступінь втрати професійної працездатності (у процентах) працівників, які одержали каліцтво чи інше ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням своїх трудових обов'язків. Так, згідно п. 5 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності в разі тимчасового легального перебування громадян України за кордоном на території держав, з якими укладено міждержавні договори (угоди) про соціальне забезпечення, комісія може за заявою особи, що звертається для встановлення інвалідності, приймати рішення про встановлення інвалідності заочно за результатами медичного обстеження в державі перебування. Суд зазначає, що ратифікованої Україною угоди між Україною та Державою [PERSON] про регулювання правовідносини щодо визначення порядку, умов та критеріїв встановлення інвалідності відсутній, що виключає можливість застосування висновків компетентних органів [PERSON] щодо наявності інвалідності у відповідачки. У відповідності до ст. 7 ЗУ «Про реабілітацію інвалідів в Україні», Положення про медико-соціальну експертизу , інвалідність особам в Україні встановлюється медико-соціальними експертними комісіями, шляхом проведення медико-соціальної експертизи . Доказів встановлення в установленному законом порядку інвалідності відповідача суду не надано, тому права на обовязкову частину у спадщини, після смерті матері [PERSON], відповідач не має. В силу положень ч. 1 ст. 1216, ч. 1 ст. 1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Оскільки право позивачки на спадщину оспорюється, з огляду на приписи ст. 55 Конституції України, ст. 3,4 ЦПК України, ст. 16 ЦК України, єдиним засобом реалізації та захисту прав і законних інтересів позивача, як спадкоємця за заповітом є звернення його до суду із позовом про визнання права власності на нерухоме майно, що увійшло до складу спадщини . Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне визнати за позивачкою право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 56,2 кв.м., житловою 36,2 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved