Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], третя особа [PERSON], про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо транспортною пригодою. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18 листопада 2014 року о 13 год. 20 хв. с.Підгороднє, Тернопільського району Тернопільської області, [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом «Тойота», д.н.з. [NUMBER], у зв»язку з чим завдав матеріальні збитки, тим самим порушив вимоги п.п.2.3 (б), 13.1 Правил дорожнього руху України. У звязку з цим пошкоджено автомобіль позивача. Оскільки відповідач в добровільному порядку відмовився відшкодувати завдану позивачу шкоду, просить стягнути з [PERSON]\~552,64 грн. матеріальної шкоди, 700грн. вартість проведення експертного дослідження. А також моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Також просить стягнути з відповідача судові витрати. Позивач та його представник в судове засідання не зявились, однак подали суду письмову заяву з проханням слухати справу без участі представника позивача, позов підтримує. Відповідач, третя особа та їх представник адвокат [PERSON] в судове засідання не з»явились, подавши суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, а також попередньо представником подано письмові заперечення, в яких зазначають, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки позивачем не направлено відповідачу претензії (вимоги) про відшкодування шкоди на відновлення автомобіля позивача щодо досудового врегулювання спору, так як сума завданого збитку йому була невідома до моменту отримання заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду № 607/1178/15-ц від 27.04.2015 р. Висновок експерта-автотоварознавця № 827/14 від 03.12.2014 року проведено без його участі, хоча він хотів бути присутнім під час огляду автомобіля, мати можливість задавати експерту запитання. Про місце та час проведення дослідження його повідомлено не було, а отже позивачем свідомо не вживалися заходи щодо його інформування про суму заподіяної шкоди з метою її фактичного завищення. До матеріалів справи не долучено жодних доказів на підтвердження негативного впливу ДТП за його участі на психічний стан позивача, що підтверджувало б розмір моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП. Позивач не проводив психо-соматичної експертизи на підтвердження причинно-наслідкового зв'язку між наслідками ДТП і його психічного стану до і після нього, не надано інших доказів, що підтверджували зазначений стан, а тому розмір моральної шкоди, який просить позивач є надуманим, таким що не має фактичного підтвердження. До позовної заяви не долучено план-схему ДТП із матеріалів адміністративної справи № 607/19488/14-п, з якої можна робити висновки про локалізацію пошкоджень автомобіля внаслідок ДТП, не долучено документів страхової компанії, укладених між ним та ПрАТ «СК Уніка», на підставі яких позивачу виплачено 50000 грн., не встановлено чи проводився огляд транспортних засобів працівниками міліції після ДТП, а тому доводи позивача про відшкодування йому шкоди є надуманими, а вимоги позовної заяви не підлягають до задоволення. Просить відмовити в задоволені позову. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. Відповідно до постанови судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 грудня 2014 року у справі №607/19488/14-п, встановлено, що [PERSON] 18 листопада 2014 року о 13 год. 20 хв. с.Підгороднє, Тернопільського району Тернопільської області, керуючи автомобілем [NUMBER], не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом «Тойота», д.н.з. [NUMBER], у зв»язку з чим завдав матеріальні збитки, тим самим порушив вимоги п.п.2.3 (б), 13.1 Правил дорожнього руху України. Згідно вказаної постанови [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в розмірі 340грн. Суб»єктом підприємницької діяльності фізичною особою [PERSON] 03.12.2014року складено висновок за №827/14 про те, що вартість матеріального збитку, станом на момент ДТП, з технічної точки зору, завданого власнику автомобіля марки TOYOTA Rav 4 2.4і 5dr (ХАЗ) Х 4АТ, реєстраційний номер ВО 7180АМ, ідентифікаційний номер VIN-код: JTMBD33V185210353 становить 126\~552,64грн. 50\~000 грн. [PERSON] відшкодовано ПрАТ «СК «Уніка», відповідно до страхового акту №00156825 від 21.11.2014р., що підтверджено платіжним дорученням №022441 від 26.11.2014року. Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про часткову обґрунтованість позовних вимог, підтвердження їх матеріалами справи та необхідність частково задовольнити позов з наступних мотивів. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частинами 1, 2 статті 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема, транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 1 статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Постановою Тернопільського міськрайонного Тернопільської області від 12.12.2014р. по справі №606/19488/14-п встановлено вину у скоєнні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди саме відповідача [PERSON]. Відповідно до ч. 4 статті 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до п. 9 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» (Скарга № 42255/04) від 1 липня 2010 року зокрема зазначив: 37. Суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред'явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс (в числі багатьох прикладів, рішення від 15 жовтня 2009 у справі «Антипенко проти Російської Федерації» (Antipenkov v. Russia), скарга № 33470/03, § 82; Постанова Європейського Суду від 14 лютого 2008 у справі «Пшеничний проти Російської Федерації» (Pshenichnyy v. Russia), скарга № 30422 / 03, § 35 1; рішення у справі «Гарабаев проти Російської Федерації (Garabayev v. Russia), скарга № 38411/02, § 113, ECHR 2007-VII (витяги) 2 а також Постанова Європейського Суду від 1 червня 2006 р .) у справі «Грідін проти Російської Федерації» (Gridin v. Russia), скарга № 4171/04, § 20 березня). Як вбачається з практики Європейського Суду з прав людини, суд вважає, що заявнику не може бути пред'явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Судом встановлено, що з вини відповідача майну позивача нанесено шкоду. Відповідач добровільно шкоду не відшкодував. У зв'язку з пошкодженням автомобіля [PERSON] довелося змінити спосіб життя, що негативно вплинуло на його психічний стан, завдану шкоду оцінює у 5000 грн. Суд вважає, що нанесеною матеріальною шкодою та тривалим її не відшкодуванням, відповідач дійсно наніс позивачу моральну шкоду, однак позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у заявленому позивачем розмірі необґрунтовані та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості підлягають до часткового задоволення, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 1000 грн. Відповідно до ч.ч.1,3 статті 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, зокрема, належать: витрати, пов»язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Позивач просить стягнути з відповідача 700 грн. вартості проведення експертного дослідження автомобіля. Оскільки, експертне автотоварознавче дослідження з встановлення суми матеріального збитку позивачу проведена не за ухвалою суду, відповідно до вимог ст.79 ЦПК України, тому позовні вимоги в частині стягнення вартості проведеного експертного дослідження в сумі 700грн. не підлягають до задоволення. Згідно статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути: за позовну вимогу майнового характеру 765,52грн., за позовну вимогу немайнового характеру моральну шкоду 48,72грн.(пропорційно до задоволеної частини позовних вимог), а всього 814,24грн. судового збору.

Outcome: partial