Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Посилається на те, що він є Заставодавцем за Договором застави № 32, що посвідчений приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] 31 січня 2007 року за реєстровим № 319, в якості забезпечення зобов'язань за Договором кредиту № 32 від 31 січня 2007 року, укладеним між ним та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк». 04.04.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис № 2153. Вказаним виконавчим написом було запропоновано звернути стягнення на транспортний засіб OPEL, модель ASTRA, 2006 р.в., шасі (кузов, рама) № Y6DOTGF697X009321, тип ТЗ легковий - седан, реєстраційний номер [NUMBER], що йому на праві власності. За рахунок коштів, виручених від реалізації у встановленому порядку заставленого майна, задовольнити вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» (03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29, код ЄДРПОУ - 00039019) в сумі 7557,72 (сім тисяч п'ятсот п'ятдесят сім) дол. США 72 центи, що згідно курсу НБУ станом на 05.02.2016 р. становить 195689,48 (сто дев'яносто п'ять тисяч шістсот вісімдесят дев'ять) грн. 48 копійок. 20.04.2016 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Заставнвського РУЮ [PERSON] винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 50833851. Вважає, що виконавчий напис № 2153 від 04.04.2016 р. вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] є таким, що не підлягає виконанню у зв'язку з відсутністю у відповідача права на звернення стягнення на заставлене майно (оскільки діяло інше нормативно-правове врегулювання порядку вчинення такої дії), а також у зв'язку з тим, що виконавчий напис вчинено за відсутності документів, які б підтверджували безспірність заборгованості (оскільки позивач не був повідомлений та не знав про наявність боргу у вказаному розмірі, а відповідно і не визнавав його). Представник відповідача надав суду заперечення на позовну заяву з тексту якого вбачається, що він вважає її такою, що не ґрунтується на нормах діючого законодавства, а доводи на які посилається позивач не відповідають дійсності. 31 січня 2007 року між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено Кредитний договір № 32, згідно якого позичальнику надано кредит в сумі 14692 дол. США зі сплатою 13,5 річних та комісій, в розмірі та порядку визначеними тарифами, та кінцевим строком погашення заборгованості не пізніше 30.01.2014 року (з подальшими змінами до Додаткового договору №1 від 21.06.2011 року, кінцеву дату повернення кредитних коштів змінено до 29.01.2016 року). 31.01.2007 року між Банком та [PERSON] укладено Договір застави № 32. Згідно п.l.2 договору застави, предметом застави є рухоме майно: транспортний засіб марки Ореl Astra, 2006 року випуску, чорного кольору, реєстраційний № [NUMBER], зареєстрований ДАІ ГУ УМВС України в Чернівецькій області 30.01.2007 року. В подальшому позичальник неналежним чином виконував умови кредитного договору, а саме порушив строки повернення кредитних коштів та відсотків за їх користування у відповідності до порядку обумовленими Банком та Позичальником. У зв'язку з чим ПАТ «Укрсоцбанк» вимушений був звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в примусовому порядку. Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області по цивільній справі №716/1698/13-ц стягнуто на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по кредитному договору №32 від 31.01.2007 року в розмірі 62285,08 грн.. В 2016 році ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про вчинення виконавчого напису на договорі застави №32. 04.04.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було здійснено виконавчий напис, відповідно до якого було звернуто стягнення на транспортний засіб марки Ореl, моделі Astra, 2006 року випуску, чорного кольору, реєстраційний № [NUMBER], який належить [PERSON], в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №32 в розмірі 7557,72 дол. США, що в еквіваленті національної валюти становить 195689,48 грн. Вважає, що одночасне існування виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет застави та рішення суду про стягнення заборгованості є допустимим доки зобов'язання між сторонами не припиниться одним із визначених законом способів, в тому числі доки кредитор не отримає задоволення своїх вимог будь-яким із передбачених засобів. Також зазначає, що не заслуговують уваги доводи позивача, щодо суми заборгованості, а саме що здійснений працівниками банку розрахунок заборгованості є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача. Вказав, що приватний нотаріус вчиняючи виконавчий напис діяв в межах Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а та обставина, що позивач не погоджується з сумою заборгованості, не свідчить про наявність спору, оскільки загальна сума заборгованості змінюється щоденно в сторону збільшення залежно від тривалості затримки сплати боргу. Також вважає, що оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса підлягає виконанню, оскільки його вчинено щодо рухомого майна в період чинності ц.5 ч.1 ст.26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Отже, відповідачем ПАТ «Укрсоцбанк» було надано нотаріусу всі необхідні документи, у відповідності до вимог чинного законодавства України, для вчинення виконавчого напису. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Свою позицію обґрунтував доводами викладеними в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позовної заяви не визнав та заперечив проти них пославшись також на обставини, що були викладені ним в запереченні на позовну заяву. В судове засідання треті особи, що не заявляють самостійних вимог не зявились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення та заява Заставнівського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області про розгляд справи у відсутності їхнього представника. Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що 31 січня 2007 року між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено Кредитний договір № 32, згідно якого позичальнику надано кредит в сумі 14692 дол. США зі сплатою 13,5 річних та комісій, в розмірі та порядку визначеними тарифами, та кінцевим строком погашення заборгованості не пізніше 30.01.2014 року (з подальшими змінами до Додаткового договору №1 від 21.06.2011 року, кінцеву дату повернення кредитних коштів змінено до 29.01.2016 року). 31.01.2007 року між Банком та [PERSON] укладено Договір застави № 32. Згідно п.l.2 договору застави, предметом застави є рухоме майно: транспортний засіб марки Ореl Astra, 2006 року випуску, чорного кольору, реєстраційний № [NUMBER], зареєстрований ДАІ ГУ УМВС України в Чернівецькій області 30.01.2007 року (а.с. 43-45). На підставі рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області по цивільній справі №716/1698/13-ц з позивача [PERSON] стягнуто на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по кредитному договору №32 від 31.01.2007 року в розмірі 62285,08 грн. В ході примусового виконання зазначеного рішення суду старшим державним виконавцем ВДВС Заставнівського РУЮ [PERSON] винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с. 10). У відповідності до постанови про закінчення виконавчого провадження від 07.05.2015 року (а.с. 11) заборгованість боржником [PERSON] сплачено у повному обсязі згідно платіжного доручення. В 2016 році ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про вчинення виконавчого напису на договорі застави №32. 04.04.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було здійснено виконавчий напис, відповідно до якого було звернуто стягнення на транспортний засіб марки Ореl, моделі Astra, 2006 року випуску, чорного кольору, реєстраційний № [NUMBER], який належить [PERSON], в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №32 в розмірі 7557,72 дол. США, що в еквіваленті національної валюти становить 195689,48 грн. (а.с. 46). В ході виконання оспорюваного виконавчого напису 20.04.2016 року державним виконавцем ВДВС Заставнівського РУЮ [PERSON] винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с. 22). Постановою цього ж державного виконавця від 31.05.2016 року про розшук майна боржника встановлено реєстрацію за боржником транспортного засобу марки Ореl, моделі Astra, 2006 року випуску, чорного кольору, реєстраційний № [NUMBER] та оголошено його в розшук (а.с. 19). Постановою від цього ж числа накладено арешт на вказаний транспортний засіб та заборонено його відчужувати (а.с. 18). Постановою від 28.06.2017 року (а.с. 21) у з вязку з невиявленням у боржника майна виконавчий напис повернуто стягувачу. Відповідно до вимог ч.6 ст.20 Закону України «Про заставу» від 02.10.1992 р. № 2654-ХІІ, звернення стягнення на заставлене майно може здійснюватися на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Статтею 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18.11.2003 р. № 1255-IV, (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), було визначено позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, однак звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса цією статтею не було передбачено. У 2011 р. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» від 22.09.2011 р. №3795-VI, були внесені зміни до Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», зокрема було змінено ч.1 ст.24, яку було доповнено словами «виконавчого напису нотаріуса», та ч.1 ст.26, яку було доповнено пунктом 5: «реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса». Згідно п.2 Прикінцевих положень Закону № 3795, дія цього Закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності. Відповідно до встановлених в судовому засіданні обставин договір кредиту укладений між сторонами у 2007 році, а Закон № 3795 набрав чинності у 2011 році, тому вбачається, що його дія не поширюється на договір кредиту № 32 від 31.01.2007 р. Згідно Закону України «Про заставу» він застосовується до спірних правовідносин лише в частині, що не суперечить Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Отже, положення Закону України «Про заставу» у частині здійсненнязвернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса не підлягають застосуванню до спірних правовідносин як такі, що суперечать нормам Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин щодо позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Окрім того, згідно із ч. 1. ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до підпункту 1.3 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріуси відмовляють у вчиненні виконавчого напису у випадках, коли витребовується майно, звернення стягнення на яке забороняється законодавством України або здійснюється виключно на підставі рішення суду. Саме тому, суд вважає, що при вчиненні оспорюваного виконавчого напису нотаріусом не дотримано вимог підпункту 1.3 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та норм Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». У відповідності до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №21172 визначено, що для одержання виконавчого напису нотаріусу подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, а також документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. З матеріалів справи, які надійшли на адресу суду від нотаріуса, який вчиняв виконавчий напис, вбачається, що з наданого йому розрахунку не містяться відомості щодо сплати позивачем заборгованості у 2015 році на виконання рішення суду від 24.10.2013 року. Також позивачу не було відомо, що у нього залишається заборгованість за кредитним договором, яка ним не погашена. Претензійний лист надісланий на його адресу від 05.02.2016 року за №243/16 не вручений боржнику (позивачу) належним чином, оскільки з довідки відділення Укрпошти (а.с. 70) вбачається, що лист направлений [PERSON] повернутий «за закінченням терміну зберігання». Дана обставина свідчить про наявність спору між сторонами на момент вчинення виконавчого напису та відсутність відомостей у позивача про наявність заборгованості, а отже безспірність заборгованості боржника нотаріусу відповідачем не була підтверджена в передбачений законом спосіб. Все вищевикладене дає право зробити висновок суду про той факт, що на момент вчинення виконавчого напису 04.04.2016 року не було законних підстав для проведення такої дії, оскільки вона не базувалася на перевірених та встановлених обставинах. Що стосується вимоги позивача щодо стягнення судових витрат з відповідача на свою користь, то суд вважає, що вона підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст.88 ч.1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки при зверненні до суду позивачем понесено витрати щодо сплати судового збору, а рішення винесено на його користь, то з відповідача на користь позивача слід стягнути зазначений розмір.

Outcome: approved