Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся у суд з позовом до відповідача Військової частини [NUMBER] , в якому просить суд, стягнути з військової частини [NUMBER] на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 218058,00 грн., та моральної шкоди 7500,00 грн., а всього в сумі 225558,00 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 23 березня 2017 року відбулися вибухи боєприпасів на території військової частини [NUMBER] . Під час розльоту боєприпасів було пошкоджено об`єкт нерухомості квартиру [ADDRESS] , яка належить позивачу на праві приватної власності. Представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, яким заперечував проти задоволення позову, крім того було подано клопотання про застосування позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Представником позивача подано відповідь на відзив, якою вони не погоджуються з доводами відповідача у поданому відзиві, посилання відповідача в якості обгрунтування своїх заперечень проти задоволення позову є безпідставними, тобто не відповідають обставинам справи, нормам діючого законодавства чим відхиляють заперечення, наведені відповідачем у відзиві на позов. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали свій позов та просили його задовільнити, заперечували щодо клопотання відповідача щодо застосування позовної давності. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову, просив застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Дослідивши\~\~матеріали справи, заслухавши думку учасників судового розгляду, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Право особи на звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права виникає (та відповідно перебіг позовної давності починається) з моменту, коли право цієї особи порушене (особа довідалася про порушення свого права) Як вбачається з матеріалів справи, пожежа яка призвела до детонування частини боєприпасів на території вч- [NUMBER] в м. Балаклія Харківської області сталася 23.03.2017 року, натомість даний позов до суду було пред`явлено позивачем -26.04.2021 року. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до\~ст. 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З матеріалів справи вбачається та є очевидним, що позивачем пропущено встановлений законом трирічний строк позовної давності, оскільки право вимоги до відповідача виникло у позивача з моменту вибухів боєприпасів на вч- [NUMBER] та відповідно сплинуло 23.03.2020 року. Посилання позивача у запереченні на те, що відповідно до\~Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ, строки, визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, а отже строк позовної давності не сплинув, у зв`язку із продовженням карантину на момент подачі позовної заяви до суду, суд вважає необґрунтованими з наступних підстав. Станом на час звернення позивача до суду (26 квітня 2021 року) пунктом 3 розділу\~XII\~Прикінцевих положень ЦПК України\~передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд\~за заявою учасників\~справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього\~Кодексу,\~якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Відповідно до ч. 1\~ст. 251 ЦК України\~строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно з ч. 1ст. 126\~ЦПК України\~право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Відповідно до ч.3-5\~ст. 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Зважаючи на те, що позивач дізнався про порушення свого права\~23 березня 2017 року, трирічний строк позовної давності сплинув\~23 березня 2020 року,\~ а карантин був установлений відповідно до\~постанови КМУ № 211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»\~з 12 березня 2020 року,\~\~позивач мав достатньо часу для звернення до суду з відповідним позовом в рамках трирічного строку позовної давності, проте звернувся до суду лише 26 квітня 2021 року. Крім того, позивачем не подано заяву про поновлення строків, та не зазначено обгрунтованої причини пропуску строку позовної давності, які зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Крім того, більша частина строку, продовж якого позивач мав право звернутися до суду за захистом порушених прав припадала на період, в якому не були введені карантинні обмеження, майже всі три роки. Крім того, позивачем не надано належних доказів, які свідчать про неможливість звернутися до суду з позовом упродовж строку позовної давності саме з причини введення карантину. Відповідно до ч. 5\~ст. 267 ЦК України\~якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Між тим, позивач в позовній заяві не зазначив причини пропуску строку позовної давності. Судом також не встановлено поважних причин пропущення позивачем строку позовної давності. Ч. 3\~ст. 267 ЦК України\~встановлено, що позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення. Відповідно до ч.4\~ст. 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову, внаслідок спливу строку позовної давності на звернення позивача до суду з даним позовом. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати, понесені позивачем, не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed