Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом і просить, з врахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з відповідача борг з основного зобовязання за договором позики відповідно до розписки від 01 червня 2012 року в розмірі 7139,5431 доларів США, що по курсу НБУ станом на 05 листопада 2015 року становить 164790 грн. 829 коп. Крім того, просить стягнути з відповідача 11 % від суми позики за користування нею за період з 01 червня 2012 року по 01 лютого 2014 року в розмірі 2899,941 доларів США, що по курсу НБУ станом на 05 листопада 2015 року становить 66934 грн. 7707 коп., та 3 % річних від простроченої суми позики в розмірі 537,078 доларів США, що по курсу НБУ станом на 05 листопада 2015 року становить 12396 грн. 5256 коп. Судові витрати просить покласти на відповідача. Посилається на те, що 01 червня 2012 року надав відповідачу позику в розмірі 8000 доларів США під 11% річних строком до 01 лютого 2014 року. Відповідач свої зобовязання за договором позики не виконала, кошти не повернула. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково. Позивач пояснила, що дійсно у 2010 році взяла в борг у позивача грошові кошти в розмірі 64000 грн. на невизначений термін. Кошти брала в гривнях. У 2012 році позивач, погрожуючи фізичною розправою над нею та її дітьми, змусив написати боргову розписку про наявність у неї боргу перед ним у розмірі 8000 доларів США під 11 % річних. Вона звернулася до правоохоронних органів із заявою про вчинення [PERSON] щодо неї кримінального правопорушення. 28 вересня 2015 року Переяслав-Хмельницькою прокуратурою було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42015110240000060 відносно [PERSON] за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.2 ст.355 КК України. Крім того, представник відповідача [PERSON] зазначив, що іноземна валюта не може бути предметом договору позики. На даний час, з урахуванням повернених сум, [PERSON] винна [PERSON] 44700 грн. Сума 11% не підтверджена доказами, а стягнення 3% річних є незаконним, оскільки розписка передбачала 11%. Судом встановлено наступне. З оригінала розписки від 01 червня 2012 року вбачається, що відповідач [PERSON] взяла у борг у позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 8000 доларів США, що в еквіваленті становить 64000 грн., під 11 % річних. Кошти вона взяла на один рік і вісім місяців. Зобовязувалася їх повернути до 01 лютого 2014 року. У зазначений строк [PERSON] взятих на себе зобовязань не виконала, грошові кошти у повному обсязі не повернула. Із листа Переяслав-Хмельницької міжрайонної прокуратури № 3484 вих.15 від 28 вересня 2015 року, адресованого на імя [PERSON], вбачається, що за результатами розгляду її заяви про вчинення кримінального правопорушення [PERSON] прокуратурою внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42015110240000060, досудове розслідування доручено провести слідчому відділу Переяслав-Хмельницького МВ ГУ МВС України в Київській області. Попередня кваліфікація ч.2 ст.189, ч.2 ст.355 КК України. Із витягу із кримінального провадження № 42015110240000060 вбачається, що [PERSON] у 2012 році, перебуваючи в м. Переяслав-Хмельницькому Київської області, погрожуючи фізичною розправою [PERSON] намагався заволодіти грошовими коштами у розмірі 119000 грн. Крім того, [PERSON] у 2012 році, перебуваючи в м.Переяслав-Хмельницькому Київської області, погрожуючи [PERSON] фізичним насильством та психологічно тиснучи на неї, примусив її до виконання цивільно-правових зобовязань, а саме: написати розписку про її заборгованість перед ним у сумі 8000 доларів США. Обидві заяви надійшли від [PERSON] 28 вересня 2015 року і цього ж дня відомості про них внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. До цього часу відповідач [PERSON] не зверталася до правоохоронних органів з приводу [PERSON] З копій чеків вбачається, що [PERSON] сплачувала позивачу борг за договором позики. Позивач [PERSON] визнав, що дійсно відповідачем йому було повернуто 860, 4569 доларів США. Дана сума була вирахувана шляхом переведення гривні в долари за офіційним курсом НБУ на кожен день відправлення коштів. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей. Згідно з вимогами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобовязання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. У разі відмови повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобовязання. Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 533 ЦК України, якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. З правових позицій Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що викладені в Постанові Пленуму Суду № 5 від 30.03.2012, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Отже, оригінал розписки надано суду позивачем; відповідач [PERSON] не оспорює факту написання даної розписки; в розписці зазначена сума позики 8000 доларів США; відповідач [PERSON] не надала суду належних та допустимих доказів того, що написала дану розписку під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини; розписка є дійсною і не оспорювалася в судовому порядку. З врахуванням вищезазначеного суд не може взяти до уваги доводи відповідача [PERSON] та її представника [PERSON] щодо неправомірності надання позивачем [PERSON] коштів в іноземній валюті; отримання коштів в гривнях, а не доларах США, та написання даної розписки під впливом погроз. Оцінивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 7139, 5431 доларів США (з урахуванням поверненої суми 860, 4569 доларів США) за зазначеною розпискою підлягають задоволенню, оскільки розмір боргу підтверджується виданою позивачем розпискою та довідками про офіційний курс валют, визначений розпискою строк для повернення позики закінчився, а наявність в позивача боргової розписки свідчить про невиконання відповідачем своїх зобовязань. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. З врахуванням норм даної статті, суд не може взяти до уваги доводи представника відповідача [PERSON] щодо недоведеності позивачем підстав для стягнення суми 11 %, оскільки це право позичальника прямо передбачено ст. 1048 ЦК України. Суд погоджується з розрахунком суми 11 відсотків, який здійсненим позивачем, оскільки він здійснений відповідно до вимог чинного законодавства. Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 11 відсотків за договором позики в сумі 2899, 941 доларів США підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Представник відповідача [PERSON] зазначив, що вимога позивача про стягнення трьох процентів річних не підлягає до задоволення, оскільки розпискою було встановлено інший розмір процентів (11%). Разом з тим, суд не може погодитися з такими доводами представника відповідача, виходячи з наступного. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно із частиною першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України № 6-369цс15 від 02.09.2015. Відповідно до ч. 2 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Суд не вбачає підстав відступати від вищевикладеної правової позиції. Таким чином, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 533, 545, 625, 1046 1051 ЦК України,

Outcome: approved