Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «Кредит24» про розірвання договору, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 03 червня 2014р. він уклав з ПП «Кредит24» договір № 114147. Метою укладення договору було отримання позивачем позики в розмірі 15000 грн. на купівлю будівельних матеріалів. Позивач розраховував отримати вказану позику протягом кількох днів, що також підтверджується гарантійним листом, виданим відповідачем. Відповідно до ст. 1 договору предметом договору є надання компанією, яка діє від свого імені в інтересах і за рахунок клієнта, системи послуг, спрямованих на придбання клієнтом товару, зазначеного в додатку № 1 до цього договору, на умовах. Разом з тим, згідно із п. 1.3 ст. 1 додатку № 2 до договору, послуги, які є предметом договору, надаються шляхом формування спілки клієнтів Загальних умов програми «Кредит24», метою яких є придбання товару. Таким чином, предметом договору є надання особі послуг з адміністрування програми, що умовно називається «Кредит24» та базується на створенні спілки клієнтів, метою яких є придбання товарів. При укладенні спірного договору, позивач здійснив сплату фінансового забезпечення в розмірі 1050 грн., що підтверджується квитанцією. Позивач вважає, що правочин був укладений із застосуванням нечесної підприємницької практики, зокрема, вважає, що він отримав не чітку, неправдиву інформацію стосовно угоди, дії відповідача є забороненими та підпадають під дію ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки законом забороняється нечесна підприємницька практика, яка виключає будь-яку діяльність, що вводить в оману споживача; забороняється експлуатація та розвиток пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. З огляду на наведене, позивач просив розірвати договір, укладений з Приватним підприємством «Кредит24» та стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 1050 грн. та у відшкодування моральної шкоди стягнути 15000 грн. В судове засідання позивач не з»явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позов підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про час розгляду справи судом повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представники третіх осіб в судове засідання не з»явились, про час розгляду справи судом повідомлялись. Суд, дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Як встановлено в судовому засіданні, 03 червня 2014 р. позивач [PERSON] уклав з ПП «Кредит24» договір № 114147. Відповідно до додатку № 1 до вказаного договору, метою його укладення було отримання позивачем позики в розмірі 15000 грн. Як зазначено в позові, позивач розраховував отримати вказану позику протягом кількох днів, про що запевнила і представник відповідача, агітуючи до укладення оспорюваного договору. Відповідно до ст. 1 договору предметом договору є надання компанією, яка діє від свого імені в інтересах і за рахунок клієнта, системи послуг, спрямованих на придбання клієнтом товару, зазначеного в додатку № 1 до цього договору, на умовах. Разом з тим, згідно із п. 1.3 ст. 1 додатку № 2 до договору, послуги, які є предметом договору, надаються шляхом формування спілки клієнтів Загальних умов програми «Кредит24», метою яких є придбання товару. Таким чином, предметом оскаржуваного договору є надання особі послуг з адміністрування програми, що умовно називається «Кредит24» та базується на створенні спілки клієнтів, метою яких є придбання товарів. При укладенні спірного договору, позивач здійснив сплату фінансового забезпечення в розмірі 1050 грн., що підтверджується квитанцією. Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначав, що правочин був укладений із застосуванням нечесної підприємницької практики та в зв»язку з тим, що вона отримала не чітку, неправдиву інформацію стосовно угоди, дії відповідача є забороненими та підпадають під дію ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки зазначеним законом заборонена нечесна підприємницька практика, яка виключає будь-яку діяльність, що вводить в оману споживача; забороняється експлуатація та розвиток пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Позивач вважає укладений договір таким, що не відповідає чинному законодавству України, грубо порушує права позивача як споживача послуг, договір не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним та не відповідає внутрішній волі позивача на момент укладення договору та на даний час, а тому підлягає визнанню судом недійсним. Частинами 1, 2, 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Згідно ч. 4 ст. 18 цього Закону перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» заборонено нечесну підприємницьку практику, яка включає, зокрема будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману; спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, стосовно основних характеристик продукції, таких як: її наявність, специфікація та ціна або спосіб розрахунку ціни чи наявність знижок або інших цінових переваг. Згідно ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману: пропонування для реалізації продукції за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною або у таких обсягах, що можна передбачити з огляду на пропоновану ціну та характеристики продукції; пропонування з метою реалізації однієї продукції до реалізації іншої; недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення та позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення; утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним. Зі змісту укладеного сторонами договору, вбачається, що позивач [PERSON] сплатив кошти не за сам товар (позику), а за можливість одержання права на купівлю товару (позики), а відповідач без залучення власних коштів формував Спілку Клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на купівлю товару (позику) одному з Клієнтів Спілки, що є компенсацією за рахунок коштів інших Клієнтів Спілки, залучених до програми «Кредит24». Виконання послуг з адміністрування системи полягає в тому, що учасник сплачує передбачені Договором платежі, а ПП «Кредит24» формує Спілку Клієнтів, за рахунок чистих внесків яких здійснюється придбання товарів, що визначено у п. 1.3 Додатку № 2 до договору. Коли коштів є достатньо у відповідності до ст. 1 договору, Компанія організовує Видачу коштів. Після вчасної чергової сплати загального або мінімального внеску клієнт набуває право приймати участь у найближчій видачі коштів - п. 4.1. додатку № 2 до договору. Видача коштів проводиться один раз на місяць, але не пізніше 30 числа, що передбачено п. 4.2 додатку № 2 до договору. Таким чином, позивачу надавалася фінансова послуга, що направлена на придбання товару, зазначеного в додатку 1 до договору на умовах програми «Кредит24». Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Частиною першою статті 5 зазначеного Закону визначено, що фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями. Пунктом 6 розділу 1 Положення про Державний реєстр фінансових установ, затвердженого розпорядженням Держфінпослуг від 28.08.2003 №41 визначено, що юридична особа набуває статусу фінансової установи з дати внесення відповідного запису про неї до Державного реєстру фінансових установ. Відповідач - Приватне підприємство «Кредит24» не вносилось до реєстру фінансових установ та статусу фінансової установи не набувало. Зазначені обставини дають можливість зробити висновок, що відповідач, не маючи статусу фінансової установи, не мав права надавати позивачу фінансову послугу та укладати оспорюваний правочин без відповідного дозволу. Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однією із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Отже, вимоги позивача про розірвання договору та стягнення з відповідача сплачених за договором грошових коштів в розмірі 1050 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується вимоги про відшкодування моральної шкоди, то вона підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Судом встановлено порушення відповідачем прав позивача і його вимоги як споживача визнані доведеними та обґрунтованими, разом з тим, суд вважає можливим задовольнити вимогу в розмірі 1000 грн., вважаючи таку суму достатньою для компенсації моральної шкоди та враховуючи вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial