Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до першого відповідача [PERSON] та другого відповідача Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» про визнання припиненим договору поруки. В обґрунтування позову позивач зазначив наступне. Про існування додаткових угод позивач дізнався із змісту позовної заяви за № 1140000/15-23217 від 28.08.2015 Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль». В основному Кредитному договорі (від 06.05.2008) пунктом 1.1.6 визначено дату останнього погашення Кредиту - 06.05.2028. Тобто кредит видано на 240 місяців. В подальшому, без попередження та погодження з поручителем відповідно до умов зазначених у Додатковій угоді №014/54097/74/38898 від 07.05.2009 строк повернення Кредиту збільшено із 06.05.2028 до 07.04.2034. Тобто, збільшено строк користування кредитом на 71 місяць. До збільшення відповідальності поручителя [PERSON] Судом України віднесено «відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами.» Також позивач просить суд врахувати ще одну підставу для визнання договору поруки припиненим. Відповідачем 2 Банком підготовлено розрахунок заборгованості за кредитним договором № 014/5409/74/38898 від 06.05.08 із датою розрахунку станом на 19 березня 2015 року - надалі Розрахунок заборгованості. В графі Дата початку дії ставки (розрахунку заборгованості) зазначено, що із 02.06.2014 діє нова, збільшена ставка по кредиту у розмірі 18% річних. Хоча кредитним договором передбачалась ставка на рівні 13% річних. Жодного повідомлення про підняття Банком в односторонньому порядку відсоткової ставки по користуванню кредитом позивач не отримував, і в умовах договору поруки №014/5409/74/38898 від 06.05.08 такого права Банку не надавав. Внаслідок підняття кредитором процентної ставки за кредитом (із 13 до 18 відсотків), встановлено нові збільшені умови і як наслідок збільшено обсяг відповідальності позивача. Зазначене на пряму суперечить ч. 1 ст. 559 ЦК України «1. Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.» З урахуванням викладеного та у відповідності до постанови судової палати у цивільних справах Верховного Суду України № 6-70цс14 позивач просить суд визнати договір поруки № 014/5409/74/38898 від 06.05.2008 укладений між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» (правонаступник - Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» 01011, м. Київ, вул. Лєскова, 9) та [PERSON] припиненим. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідачі були судом належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, проте у судове засідання не прибули. Від другого відповідача до суду надійшла заява, за якою він просить суд розглянути справи без участі його представника, проти позову заперечує у повному обсязі з підстав, зазначених у письмових запереченнях, а саме: За період від дня укладення останньої додаткової угоди до кредитного договору від 05.05.2010р., тобто з часу коли позивач мав довідатись про порушення свого права, та до спливу строку позовної давності про визнання договору поруки недійсним, тобто 05.05.2013р., він з позовом до суду не звертався. У звязку з цим, другий відповідач вважає, що позивач втратив право на звернення до суду з даним позовом, в результаті збігу строку позовної давності. Так, відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, що передбачає підстави припинення поруки, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Однак, на законодавчому рівні чітко не встановлено визначення поняття «обсягу відповідальності поручителя». При цьому обсяг зобовязання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель, - відповідно до п.22 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012р. Так як поручитель [PERSON] згідно договору поруки виступив поручителем [PERSON] і взяв на себе зобовязання перед банком відповідати по зобовязанням [PERSON], що виникають з умов кредитного договору, в повному обсязі цих зобовязань. Згідно п.17.4. кредитного договору, всі додатки до кредитного договору, додаткові угоди до нього, а також умови кредитування є невідємною частиною договору. Отже, можна зробити висновок, що поручитель [PERSON] при укладенні договору поруки дав свою згоду на всі зміни, які будуть внесені в кредитний договір сторонами шляхом укладення додаткових угод, і не потребують його додаткової згоди на такі зміни. Крім цього, п. 1.3. договору поруки визначені боргові зобовязання, за які несе солідарну відповідальність поручитель - це всі зобовязання боржника - [PERSON] перед банком по сплаті банку будь-яких сум, що виникають згідно з положеннями кредитного договору. П. 5.1 договору поруки передбачено, що договір поруки діє до повного виконання боргових зобовязань за кредитним договором. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобовязань в повному обсязі. В п. 6.5. договору поруки зазначено, що сторони цього договору погодили, що з укладенням цього Договору сторони досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом цього договору. Отже, зміна обсягу зобовязань поручителя, була заздалегідь передбачена умовами кредитного договору та договору поруки, а тому підстави для визнання договору поруки №014/5409/74/38898 від 06.05.2008 року припиненим відсутні. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані докази в їх сукупності, виходячи з їх належності та допустимості, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 06.05.2008 року між другим та першим відповідачами у цій справі, Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/5409/74/38898, за умовами якого останній був виданий кредит у сумі 55\~000,00 доларів США строком до 06.05.2028 року із сплатою 13,0% річних. Згідно із п. 1.1.2 Кредитного договору кошти видавалися для придбання першим відповідачем квартири за адресою: [ADDRESS]. У пункті 1.2.1 Кредитного договору зазначена Процентна ставку розмірі 13.00% (тринадцять процентів) річних. У пункті 1.3.3 Кредитного договору визначена дата погашення щомісячних ануїтет них платежів - 6 шостого числа кожного календарного місяця протягом Строку кредиту. Відповідно до п. 7.1 договору позичальник здійснює погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтетними (однаковими) платежами в розмірі згідно з Графіком погашення кредиту та інших платежів (Додаток № 1 до цього договору). Цієї ж дати між позивачем та другим відповідачем, між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» та [PERSON] був укладений договір поруки від 06.05.2008 року № 014/5409/74/38898, за умовами п. 2.2 якого, поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобовязання перед Банком відповідати по Борговим зобовязанням Боржника, що зазначені в п. 1.3 даного Договору, які виникають з умов Кредитного договору, вказаного в п. 1.2 даного Договору, а саме: повернути кредит в розмірі зазначеному в 1.3 даного Договору, сплатити проценти за його користування,комісійну винагороду, неустойку (пеню, штраф), в розмірі, строки та у випадках, передбачених Кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови Кредитного договору в повному обсязі (надалі - «Боргове зобовязання»). 07 травня 2009 року між відповідачами була укладена додаткова угода № 014/54097/74/38898 до кредитного договору № 014/5409/74/38898 від 06.05.2008 року за умовами якої строк кредиту був збільшений на 71 календарних місяців та викладено пункт 1.1.6 кредитного договору в наступній редакції: дата остаточного погашення кредиту 07 квітня 2034 р. тимчасово на строк з 06 травня 2009 року по 06 березня 2010 року (включно) встановлено процентну ставку за користування кредитом у розмірі 10% річних. Після 06 березня 2010 року проценти за кредитом розраховуються на підставі процентної ставки, передбаченої пунктом 1.2.1 кредитного договору, тобто у розмірі 13% річних. Як зазначив позивач про існування додаткових угод він дізнався із змісту позовної заяви за № 1140000/15-23217 від 28.08.2015 Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль», позовної заяви про дострокове солідарне стягнення заборгованості за Кредитним договором. В додатках до наведеної позовної заяви, крім інших документів містився розрахунок заборгованості станом на 19.03.2015. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що додатковою угодою, на яку посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог від 07 травня 2009 року № 014/54097/74/38898 процентна ставка фактично не підвищувалася, а навпаки зменшувалася на період з 06 травня 2009 року по 06 березня 2010 року (включно) до 10% річних, потім була повернути до раніше визначеного рівня у 13%, тому доводи позивача щодо зміни обсягу зобовязань внаслідок збільшення відсоткової ставки за кредитом взагалі не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи. Фактично сторонами був змінений лише строк погашення кредиту з 06.05.2028 року до 07 квітня 2034 року. З розрахунку другого відповідача, доданого до раніше предявленого позову станом на 19 березня 2015 року зазначено, що із 02.06.2014 діє нова, збільшена ставка по кредиту у розмірі 18% річних, позивач посилається на цей розрахунок в обґрунтування своїх позовних вимог щодо безпідставності збільшення процентної ставки без його згоди та відома. Відповідно до ч. 1 ст. 599 порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Як зазначено у правовій позиції, висловленій у постанові Верховного суду України від 10.09.2014 року у справі 6-70цс14, на яку посилається позивач, установлення додатковою угодою до кредитного договору нових умов щодо збільшення розміру процентної ставки шляхом визначення конкретних (збільшених) процентних ставок, що застосовуються у звязку з порушенням позичальником кредитної дисципліни тощо, за відсутності згоди поручителя на укладення такої додаткової угоди\~призводить\~до збільшення\~обсягу\~відповідальності\~останнього. При цьому за текстом зазначеної постанови йшлося про наступне. Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.\~ Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобовязання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним;\~ відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.\~ У зобовязаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобовязань перед банком.\~ Таким чином, з огляду на положення\~частини першої\~статті 559 ЦК України необхідно дійти висновку про те, що встановлення додатковою угодою до кредитного\~договору нових умов щодо збільшення розміру процентної ставки шляхом визначення конкретних (збільшених) процентних ставок, що застосовуються у звязку з порушенням позичальником кредитної дисципліни тощо, за відсутності згоди поручителя на укладення такої додаткової угоди призводить до збільшення обсягу відповідальності останнього. Проте останнім часом судова практика зазнала певних змін, а саме у правовій позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року у справі 6-3176цс15 зазначено, що за положеннями частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.\~ До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Таким чином, у зобовязаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобовязань перед банком. Слід зазначити, що статтею 4 кредитного договору визначений порядок коригування процентної ставки, а саме: п. 4.3 визначене право кредитора в односторонньому порядку збільшити процентну ставку за кредитом на не більш ніж 50 процентних пунктів у разі прострочення погашення кредиту відповідно до умов цього договору на строк, що перевищує 30 календарних днів та у інших випадках. При цьому, у п. 2.5.1 договору поруки зазначено, що поручитель підтверджує, що він ознайомлений з положеннями кредитного договору, цілком розуміє його зміст та згоден виступити поручителем за борговими зобовязаннями. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що поручитель при укладанні договору поруки був обізнаний про можливість банку підвищувати відсоткову ставку за кредитним договором в односторонньому порядку і погодився з такою умовою, відтак не знайшли свого підтвердження твердження позивача про зміну зобов'язання без згоди поручителя, тому відсутні підстави для визнання договору поруки припиненим, та, відповідно задоволення позову з цих підстав. Що ж стосується зміни строку погашення кредиту без згоди поручителя з 06.05.2028 року до 07 квітня 2034 року, то ця подія відбулася 07 травня 2009 року, коли була підписана між відповідачами у цій справі додаткова угода № 014/54097/74/38898. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже, за змістом зазначеної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й обєктивної можливості цієї особи знати про ці факти (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 травня 2014 р. у справі № 6-7цс14). Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Другий відповідач у запереченнях від 09.02.2016 року просив суд відмовити у задоволенні позову у звязку із спливом строку позовної давності. Як зазначив позивач у позовній заяві про існування додаткових угод він дізнався із змісту позовної заяви за № 1140000/15-23217 від 28.08.2015 Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль». А у додаткових поясненнях від 07.07.2016 року посилається на строк дії договору до 06.05.2028 року і зазначає, що про визнання припиненим договору поруки може бути заявлено на протязі терміну дії такого спірного договору. А також просить суд поновити пропущений строк позовної давності, проте не зазначає жодних поважних причин для його поновлення. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що посилання позивача на строк дії договору до 06.05.2028 року і можливість предявити позов до суду про визнання договору поруки припиненим протягом дії цього договору не можуть застосовуватися у даному випадку, оскільки йдеться про певні обставини, які стали підставою для предявлення цього позову, про які позивач мав обєктивну можливість дізнатися у період з 07 травня 2009 року по 07 травня 2012 року, оскільки ним був підписаний договір поруки, тобто взяті на себе певні обовязки, що передбачає певну зацікавленість у виконанні позичальником своїх зобовязань та обізнаність про виконання ним кредитного договору, яку він взагалі не виявляв, що й призвело до порушення строку позовної давності, який сплинув 07 травня 2012 року. Позивач просить суд поновити строк позовної давності, проте не зазначає жодних поважних причин для його поновлення, не вказує чому саме він майже шість років не цікавився взагалі виконанням кредитного договору позичальником, тоді як ч. 5 ст. 267 ЦК України чітко визначено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. З урахуванням викладеного суд вважає за необхідне застосувати за клопотанням відповідача до спірних правовідносин строк позовної давності, що у відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. У відповідності до ст. 88 ЦПК України витрати із сплати судового збору у справі покласти на позивача.

Outcome: dismissed