Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Свої вимоги позивачі мотивує тим, що він є власником квартири [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності від 06.11.2003 року. У вказаній квартирі зареєстровані він (позивач), відповідач [PERSON] та їх син [PERSON] Як вказує позивач, 12.12.2013 року рішенням Деснянського районного суду м.Києва шлюб між ним та відповідачем було розірвано. На даний час відповідач зареєстрована у квартирі, хоча фактично після розірвання шлюбу у квартирі не проживає, в зв»язку з чим, на думку позивача, вона втратила право користування спірною квартирою. Оскільки відповідач за вказаною адресою не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але не нараховуються, чим порушуються його права. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування вказаною квартирою. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила про їх задоволення. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце судового розгляду судом повідомлена належним чином. За даних обставин суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі матеріалів, згідно вимог ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України, проти чого не заперечувала представник позивача. Представник відповідача - Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації та третьої особи - Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Представник третьої особи - Деснянського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в м. Києві в судове засідання не з»явився, надавши суду письмове клопотання, в якому просить розглядати справу в його відсутність (а.с.45). Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та третьої особи, вивчивши письмові докази, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право власності від 06.11.2003 року, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.8). Як вбачається з довідки Ф-3, виданої Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» Деснянського району м.Києва 19.12.2016 року № 3418, у квартирі [ADDRESS] зареєстровано 3 особи, а саме: позивач по справі [PERSON], відповідач [PERSON] та син сторін [PERSON] (а.с.9). Як вбачається з копії рішення Деснянського районного суду м.Києва від 12.12.2013 року, шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано (а.с.7). Згідно актів ЖЕК-319 від 03.01.2014 року, 05.03.2014 року, 07.05.2014 року, 12.01.2015 року, 14.04.2015 року, 15.07.2015 року, 13.10.2015 року, 12.01.2016 року, 14.04.2016 року, 27.07.2016 року, 16.11.2016 року, відповідач дійсно не проживає у спірній квартирі (а.с.10-20). Звернувшись до суду з даним позовом позивач просив про його задоволення, вказуючи на те, що відповідач втратила право користування спірною квартирою внаслідок її непроживання понад один рік без поважних причин. Суд вважає, що доводи позивача є обґрунтованими, з огляду на наступне. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст.319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частина 3 ст.9 ЖК України визначає, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки в судовому засіданні знайшов своє повне підтвердження факт непроживання відповідача у спірній квартирі понад один рік без поважних причин. На підставі викладеного,

Outcome: approved