Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом, в якому просить (згідно уточнень) стягнути із Відповідача - Norbulk shipping UK LTD компенсацію у зв'язку із смертю її сина, [PERSON], у розмірі 59100 (п'ятдесят дев'ять тисяч сто) доларів США, а також моральну шкоду у розмірі 25000 (двадцять п'ять тисяч) доларів США (а.с.1-4,188-190). В обґрунтування позовних вимог Позивач в уточненій позовній заяві зазначила, що між сином Позивача [PERSON] та Norbulk shipping UK LTD було укладено трудовий договір, відповідно до якого син Позивача виконував посадові обов'язки третього помічника капітану на т/х Crown Topaz, та в ніч з 03 вересня 2010 року на 04 вересня 2010 року зник безвісті із судна в проливі Мона між Пуерто - Ріко та Домініканською республікою та після тривалих пошуків силами команди, порт контролю, поліції та прикордонної служби знайдений не був, і в подальшому 29 вересня 2016 року рішенням Іллічівського міського суду Одеської області був оголошений померлим. На думку Позивача, вона має право на компенсацію у зв'язку зі смертю її сина відповідно до трудового договору та п.25.6, 26.1 колективної угоди «IBC Framework TCC Agreement» у розмірі 89100 (вісімдесят дев'ять тисяч сто) доларів США як найближчий родич зниклого моряка, що визначено додатком А до колективної угоди. При цьому, Позивач стверджує, що отримала лише частину компенсації у розмірі 30000(тридцяти тисяч доларів США), яка була виплачена у березні 2014 року після підписання 05 березня 2014 року нотаріально посвідченої заяви про отримання компенсації та звільнення від відповідальності. Позивач стверджує, що дана заява була підписана під впливом обставин та тиску із боку Відповідача, а також Позивач не усвідомлювала значення своїх дій, і посилаючись на норми ЦПК України, вважає дану заяву недійсною, і на даний момент Позивач вимагає сплати решти 59100 (п'ятдесяти дев'яти тисяч сто) доларів США та моральної шкоди у розмірі 25000 (двадцяти п'яти тисяч) доларів США. Позивач, представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача проти вимог позову заперечувала з підстав, викладених в письмових Запереченнях на уточнену позовну заяву (а.с.194-202) та письмових поясненнях (а.с.117-126). Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є матір'ю [PERSON], який народився [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.5). Між сином Позивача [PERSON] та компанією Norbulk shipping UK LTD було укладено трудовий договір, відповідно до якого син Позивача виконував посадові обов'язки третього помічника капітану на т/х Crown Topaz (а.с.6-17). Сином Позивача [PERSON] у трудовому договорі Позивач була визначена як Бенефіціар у випадках, передбачених договором. Син Позивача [PERSON] зник безвісті із судна т/х Crown Topaz в ніч із 03 вересня 2010 року на 04 вересня 2010 року і його було оголошено померлим рішенням Іллічівського міського суду Одеської області 29 вересня 2016 року (а.с.18-19). В трудовому договорі, який був укладений сином Позивача [PERSON], в додатку 8 зазначене застереження щодо підсудності спору англійським судам та англійським законам. Тим не менше, зважаючи на ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право» п.5 суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні, тому суд вважає можливим розгляд справи в українському суді. Для врегулювання спору, який виник у зв'язку із зникненням сина Позивача за невідомих обставин, між Позивачем та Відповідачем велись переговори за участю представника Позивача та представника Відповідача щодо досудового врегулювання спору. Результатом переговорів стало узгодження між Сторонами суми компенсації у розмірі 30000 (тридцяти тисяч) доларів США, як остаточної та достатньої для задоволення претензій Позивача та укладення мирової угоди за правом Англії - шляхом вчинення одностороннього нотаріально посвідченого правочину на території України 05 березня 2014 року Позивачем відповідно до попередніх домовленостей було укладено нотаріально - посвідчену заяву, де зазначено, що Позивач та її чоловік, батько [PERSON], приймають компенсацію у розмірі 30000 (тридцяти тисяч) доларів США як повне та остаточне врегулювання усіх претензій/вимог будь-якого характеру, якби, коли б і де б вони, не виникали, чи вони пред'являються зараз, чи будуть пред'явлені пізніше з контракту або заподіяння шкоди, у зв'язку із зникненням безвісті та ймовірною смертю [PERSON] (а.с.20-22). Позивач та її чоловік отримали суму компенсації у розмірі 30000 (тридцяти тисяч) доларів США, і даний факт не оспорюють. Відповідно до ст.5 ч.1,2,3,4 закону України «Про міжнародне приватне право», у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин. Вибір права згідно з частиною першою цієї статті має бути явно вираженим або прямо випливати з дій сторін правочину, умов правочину чи обставин справи, які розглядаються в їх сукупності, якщо інше не передбачено законом. Вибір права щодо окремих частин правочину повинен бути явно вираженим. У додатку 8 до трудового договору є зроблений вибір права і обрано право Англії, яке поширюється і на третю особу за даним договором - Бенефіціара, яким являється Позивач. Усі переговори та досудове врегулювання спору між Сторонами здійснювалось за правом Англії, і завершилось укладенням мирової угоди шляхом здійснення нотаріально-посвідченого одностороннього правочину Позивачем, проти чого Сторони, в тому числі Позивач, не заперечувала. 05 березня 2014 року Позивач уклала документ - Заяву про отримання компенсації та звільнення від відповідальності, яким врегульовано усі претензії Позивача та узгоджено суму компенсації, яка була отримана Позивачем та її чоловіком спільно в розмірі 30000 доларів США, і визнана остаточною. При цьому, доводи представника Позивача щодо недійсності відмови на право звернення до суду та недійсності Заяви про отримання компенсації та звільнення від відповідальності від 05.03.2014 року, а також щодо іншого розміру компенсації, ніж та, що була сплачена, не приймаються до уваги. В частині стверджень Позивача, щодо недійсності Заяви про отримання компенсації та звільнення від відповідальності від 05.03.2014 року, суд зазначає наступне. Згідно із ст.68 Конституцією України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Відповідно до ст.202 ЦК України одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Згідно із ст.215 ч.2 недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Відповідно до ст.215 ч.3 якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст.233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Згідно із ст.231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Відповідно до ст.225 ЦК України Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. В даному судовому процесі Позивач не зверталась із позовною вимогою визнати даний документ недійсним, а стверджувала про його недійсність автоматично як нікчемного правочину. Окрім цього, Позивач стверджувала, що укладала заяву про отримання компенсації та про звільнення від відповідальності від 05.03.2014 року під впливом тяжких обставин, тиску із боку Відповідача та не усвідомлювала значення своїх дій, а тому даний правочин суд вважає саме оспорюваним правочином, як це вбачається із ст.225,231,233 ЦК України і його недійсність повинна бути встановлена судом. Раніше Заява про отримання компенсації та звільнення від відповідальності від 05.03.2014 року недійсною в судовому порядку не визнавалась, Позивач не оспорювала дійсність даного документу і з жодними скаргами не зверталась, наслідки недійсності правочину у вигляді двосторонньої реституції не застосовувались та гроші Позивач не повертала, доказів, що даний документ укладався під впливом тяжких обставин, тиску з боку Відповідача, чи доказів, які б підтверджували, що Позивач не усвідомлювала значення своїх дій та юридичні наслідки, в даному судовому процесі надано не було. Окрім цього, дані твердження були спростовані тим, що Заява про отримання компенсації та звільнення від відповідальності від 05.03.2014 року була нотаріально посвідчена і нотаріусом Димерлій О.М. було перевірено здатність Позивача усвідомлювати свої дії в момент вчинення правочину та встановлено, що адвокат [PERSON], який є представником Позивача у даному судовому процесі, раніше надавав правову допомогу Позивачу саме із питань щодо отримання компенсації у даній справі на стадії досудового врегулювання спору (а.с.20-21), що підтверджує те, що Позивач усвідомлювала значення своїх дій в процесі досудового врегулювання спору та юридичні наслідки. Суд приходить до висновку, що немає підстав не приймати до уваги вчинений Позивачем правочин, яким визначено волю сторін, що сума у розмірі 30000 доларів США є остаточною компенсацією, і Позивач відмовляється вимагати інші суми виплат від Відповідача та «після отримання виплат звільняє його від будь-якої відповідальності за всіма можливими претензіями у зв'язку зі зникненням безвісті та ймовірною смертю [PERSON]», а Відповідач погоджується сплатити дану суму Позивачці. Судом встановлено, що сплата компенсації у випадку зникнення моряка у розмірі 89000 (вісімдесяти дев'яти тисяч) доларів США не передбачено колективною угодою «IBC Framework TCC Agreement», яка є невід'ємною частиною трудового договору, та якою обґрунтовує свої вимоги позивач, оскільки така сплата відповідно до п.26.1 даної колективної угоди може бути здійснена лише у випадку встановлення та підтвердження причин смерті, зокрема під час служби в Компанії, включаючи смерть від природних причин і смерть, яка сталась під час подорожі до чи з корабля, або в результаті морської чи подібної небезпеки, але виключаючи смерть через навмисні дії. Причини смерті сина Позивача, як і сама смерть доведені не були, тому, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 29 вересня 2016 року не було встановлено факт смерті та її причини, а лише оголошено особу, яка зникла безвісті, померлою. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, у справі Девеєр проти Бельгії Суд вказав, що Відмова від права, що має беззаперечні переваги як для конкретної особи, так і для здійснення правосуддя, за своє суттю не порушує Конвенцію. Позивач, без тривалих судових процесів, без понесення додаткових витрат, без тривалих виконавчих проваджень, будучи дієздатною та усвідомлюючи значення своїх дій, погодилась на досудове врегулювання спору та отримала добровільну фінансову допомогу у розмірі, який визнала достатнім та остаточним, що є беззаперечною перевагою як для Позивача, так і для здійснення правосуддя. Більш того, неприйняття до уваги дійсного правочину, укладеного сторонами за результатами мирного врегулювання спору, нівелювало б добру волю сторін та право сторін на досудове врегулювання спору, що закріплено ст.16 ЦПК України. Вимоги щодо сплати моральної шкоди у розмірі 25000(двадцяти п'яти) тисяч доларів США є безпідставними та необґрунтованими, оскільки допомога, отримана Позивачем, і є за своєю суттю компенсацією за моральні страждання. Матеріальних збитків, як було встановлено судом з пояснень представника Позивача, понесено Позивачем не було, а тому моральна шкода, розмір та підстави сплати якої були визначені в Заяві про отримання компенсації та звільнення від відповідальності від 05.03.2014 вже була сплачена Позивачці у розмірі, який вона визнала достатнім, і Позивач помилково розмежує позовні вимоги на дві складові: компенсації у зв'язку із смертю сина та компенсації за моральні страждання. Згідно ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Цивільно-правова відповідальність є одним із видів юридичної відповідальності. Для ефективної реалізації особою своїх прав та виконання обов'язків, важливою є можливість передбачення нею правових наслідків своїх дій. У Рішенні від 29 червня 2010 р. №17-рп/2010 Конституційний Суд України звернув увагу на правову визначеність як елемент верховенства права: «Одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки» (абзац третій підпункту 3.1 п.3 мотивувальної частини. Беручи до уваги практику ЄСПЛ, одним із аспектів принципу правової визначеності є те, що дія правових норм повинна бути чітко передбачена для тих, на кого вона поширюється. Складовою принципу правової визначеності, який декларується ЄСПЛ, є вимога чіткого формулювання правової норми: «Норма не може розглядатися як «право», якщо її не сформульовано з достатньою точністю так, щоб громадянин мав змогу, якщо потрібно, з відповідними рекомендаціями, до певної міри передбачити наслідки, що її може потягнути за собою вчинена дія» (Справа Олсон проти Швеції). Правові норми укладеної за домовленістю сторін Заяви про отримання компенсації та звільнення від відповідальності передбачають, що одноразово сплативши узгоджену суму компенсації, прийнятну та достатню для Позивача, Відповідач має усі підстави вважати, що його не будуть притягувати до відповідальності повторно, і зобов'язувати сплачувати інші суми виплат в судовому чи позасудовому порядку, крім тієї, яка вже була сплачена на користь Позивача і визнана ним як остаточна. Зважаючи, що Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги саме трудовим договором, яким передбачено вибір застосовуваного права - права Англії, між сторонами було здійснено успішне досудове врегулювання спору за правом Англії, та узгоджено суму компенсації, яка визнана Позивачем як остаточна в Заяві про отримання компенсації та звільнення від відповідальності від 05.03.2014, зважаючи, що після укладення заяви про отримання компенсації та звільнення від відповідальності обставини справи не змінились, Позивачем даний документ в належному порядку не оспорювався, не визнавався недійсним та не застосовувались наслідки недійсності правочину, то Відповідач не повинен сплачувати повторну компенсацію, оскільки це фактично буде подвійним притягненням до відповідальності Відповідача, що суперечить Конституції України, принципу правової визначеності як невід'ємній частині принципу верховенства права та практиці Європейського суду з прав людини. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed