Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з ТДВ СК «Альфа- Гарант» штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 21 002,26 грн., мотивуючи несвоєчасністю виконання грошового зобов'язання по страховому відшкодуванню. Ухвалою судді від 30 серпня 2018 року прийнято до розгляду та об'єднано в одне провадження первісний позов [PERSON] до ТДВ СК «Альфа- Гарант», про стягнення коштів за неналежне виконання грошового зобов'язання та зустрічний позов ТДВ СК «Альфа- Гарант» до [PERSON] про зобов'язання вчинити певні дії та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін, їм роз'яснено підстави, час та черговість подання заяв по суті справи. У строк визначений ухвалою судді відповідач за зустрічним позовом направив відзив, в якому зазначив що обставини викладені у зустрічному позовній заяві є необґрунтованими та з огляду на відсутність у позивача за зустрічним позовом повноважень звернення до суду в інтересах заподіювача шкоди просив суд відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Будучи належним чином повідомленими сторони в судове засідання не з'явились, від позивача за первісним позовом надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, а тому дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 04 листопада 2016 року залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2017 року у справі № 200/4604/15-ц частково задоволено позов [PERSON] та стягнуто з приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь останнього 31 254,04 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та судові витрати. Позивач посилається на те, що станом на день звернення до суду із даним позовом вказане судове рішення не виконано та суму матеріального збитку йому не відшкодовано, чого відповідачем в ході розгляду справи не спростовано. Вбачається, що відповідачем відповідно до платіжного доручення № ID-100641 від 23 листопада 2017 року здійснено виплату позивачу у розмірі 32 426,50 грн. Відповідно до частини першої ст. 992 Цивільного кодексу України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку у розмірі, встановленому договором або законом. Згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно до частини другої ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 36.2 ст. 36 вказаного Закону, страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими. Тобто несплата страховиком страхового відшкодування у повному обсязі у передбачені законодавством строки, є неналежним виконанням грошового зобов'язання, внаслідок чого має місце прострочення виконання такого зобов'язання. Отже, підлягають застосуванню положення статті 625 Цивільного кодексу України, встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Частиною другою цієї статті передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом статей 524 та 533 Цивільного кодексу України, грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Статтею 979 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату). Таким чином, правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов'язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов'язанням. Стаття 625 Цивільного кодексу розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов'язань. Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу, зобов'язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України. Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. Таким чином, грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі. Отже, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія положень частини другої статі 625 Цивільного кодексу України. Вбачається, що правильним є застосування ст. 625 Цивільного кодексу України щодо відповідальності за порушення грошового зобов'язання у спорах, що виникають з договорів страхування. Оскільки зобов'язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена частиною другою ст. 625 Цивільного кодексу України, зокрема сплата суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми (аналіз Верховним Судом України від 30 червня 2011 року судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування). Аналогічна правова позиція підтверджена й судовою практикою Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі № 6-49цс12). Таким чином, з огляду на те, що страховиком було здійснено виплату по відшкодуванню штрафних санкцій за період з 03 березня 2015 року по 24 жовтня 2017 року, тобто день звернення із позовом у [PERSON] виникає право вимоги за прострочення виконання грошового зобов'язання, а відтак підлягають стягненню з приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Альфа- Гарант» штрафні санкцій за вказаний період, зокрема: 3% річних, пеня та інфляційне збільшення боргу у розмірі 21 002,26 грн., а вимоги первісного позову задоволенню. Стосовно доводів, викладених у зустрічному позові, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Представник ТОВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» звертаючись до суду із зустрічним позовом про зобов'язання [PERSON] повернути деталі транспортного засобу Opel Insignia д.н.з. [NUMBER], зокрема: бампер задній; накладка нижня бампера заднього структурна; кронштейн нижнього заднього бампера центральний; підсилювач заднього бамперу, зазначає, що оскільки, згідно рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 04 листопада 2016 року у справі № 200/4604/15-ц відшкодовано [PERSON] матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 32 254,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № ID-100641 від 23 листопада 2017 року, то відповідно у ТОВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» виникає право вимоги щодо передачі деталей, які не можуть використовуватись за призначенням у стані, в якому вони перебувають після настання дорожньо-транспортної пригоди, яка настала 02 грудня 2014 року. При визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. У відповідності до п. 14 Постанови Пленуму № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Таким чином, пов'язуючи визначений ТОВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» механізм захисту свого права з вимогами зустрічного позову суд не знаходить підстав для його задоволення, оскільки, жодних документів щодо порушених питань про передачу вказаного у зустрічному позові майна, відповідальній за завдану шкоду особі до суду надано не було. Документів на підтвердження повноважень позивача за зустрічним позовом діяти в інтересах інших осіб до суду також надано не було. Тобто, повноважень звернення до суду в інтересах заподіювача шкоди позивач за зустрічним позовом не має. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Проаналізувавши вищевказані норми права, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного окремого доказу, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі встановлених судом обставин,

Outcome: approved