Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просив визнати за ним, як спадкоємцем за законом першої черги право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] після смерті спадкодавця [PERSON]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] зазначив, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] належала в рівних частка [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. [INFO] померла [PERSON], спадкоємцем за законом першої черги є позивач [PERSON] та відповідачі [PERSON] та [PERSON], спадково майно на яке відкрилася спадщина складається з 1/4 частини вищезазначеної квартири. Проте, відповідачі [PERSON] та [PERSON] хоча і були зареєстровані у спадковій квартирі, але разом із спадкодавцем [PERSON] у ній не проживали, а позивач [PERSON] на день смерті спадкодавця був зареєстрований та постійно проживав разом із спадкодавцем [PERSON] у зазначеній квартирі. Таким чином, позивач вважає, що фактом своєї реєстрації ї фактом свого постійного проживання у вищевказаній квартирі він прийняв спадщину, яка залишилась після смерті його матері [PERSON], а тому 1/2 частка зазначеної квартири стала належати йому. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала та заперечував проти задоволення позову посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.02.2008 року за № 99, власниками квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] являються [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яким зазначена квартира належить в рівних частках тобто по 1/4 частині. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/4 частину зазначеної квартири, а спадкоємцями першої черги є [PERSON], [PERSON] та [PERSON] і тому кожний із них має успадкувати по 1/12 частині кожному від 1/4 частини, яка належала [PERSON] Оскільки [PERSON] відмовився від належної йому частки у спадковому майні, що залишилося після смерті матері [PERSON] на користь [PERSON], то частка спадкового майна, на яку має право останній становити 1/6 частина вказаної квартири. Також представник відповідача вважає необґрунтованими вимоги позивача, щодо визнання за ним права власності на 1/2 частину спадкової квартири, оскільки він не надав суду доказів того, нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідач [PERSON] також позовні вимоги не визнав з тих самих правових підстав, що були вказані представником відповідача [PERSON] Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що знає родину [PERSON] добре, оскільки вони являються її сусідами. Спадкодавець [PERSON] померла у квітні 2012 року та на цей час спільно із нею проживав позивач [PERSON], а відповідачі [PERSON] та [PERSON] зі спадкодавцем разом не проживали. Іноді до квартири приходив [PERSON]. В свою чергу, за життя спадкодавця, саме [PERSON] робив в спадковій квартирі ремонт, але [PERSON] йому також помагав. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] зазначила, що спадкодавця [PERSON] знає більш ніж 15 років. На день смерті [PERSON] з нею проживав позивач [PERSON], тоді як [PERSON] лише інколи приходив, а [PERSON] рідко приїздив. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що проживав 17 років в цивільному шлюбі із спадкодавцем [PERSON] та є вітчимом для позивача та відповідачів, разом із спадкодавцем проживав тільки позивач [PERSON], а [PERSON] та [PERSON] із спадкодавцем разом не проживали. [PERSON] торгував в м. Одесі квітами та спадкодавець йому допомагала грошима, які їй в свою чергу давав позивач [PERSON] Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що родину [PERSON] знає давно. [PERSON] постійно проживав у матері [PERSON] та постійно їй допомагав грошима і організовував поховання. Позивач [PERSON] робив ремонт в квартирі спадкодавця та на день її смерті проживав з нею разом, а інші сини [PERSON] та [PERSON] з матір'ю не проживали. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що родину [PERSON] знає давно, оскільки є сусідами та квартири отримали разом. На день смерті спадкодавця [PERSON] з нею проживав її син [PERSON] та її чоловік. Зі слів спадкодавця [PERSON] їй було відомо про те, що її син [PERSON] мешкає в м. Одесі, а [PERSON] мешкає в с. Броска Ізмаїльського району. [PERSON] купував будівельні матеріали для проведення ремонту в спадковій квартирі. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], пояснила, що спадкодавиця [PERSON] була її рідною сестрою. [PERSON] на час смерті спадкодавця [PERSON] проживав разом з нею у спадковій квартирі та [PERSON] помагав їй матеріально, а після її смерті організовував поховання. Вислухавши пояснення сторін та свідків, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному, тобто по 1/4 частині, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.02.2008 року за № 99, виданого виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради на підставі розпорядження Ізмаїльського міського голови від 19.11.2007 року за № 731, що також підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 25.02.2008 року за №17856297. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25.04.2013 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла [INFO]. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Після смерті [PERSON] згідно ст. 1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/4 частина квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. За життя спадкодавець заповіту не залишила, що підтверджено Витягом із спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 35444884 від 18.10.2013 року, згідно якого інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON] відсутня. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються: син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27.05.1985 року, виданого Ізмаїльським бюро РАЦСу; син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25.06.1979 року, виданого Ананьєвським райвідділом РАЦСу Одеської області; син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07.04.1973 року, виданого Ренійським бюро РАЦСу. Відповідно до ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємця за законом є рівними. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір часток у спадщині когось із них. Відповідно до ст. 1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщини є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між спадкоємцями. Відповідно ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Згідно до вимог п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктом 1 роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» передбачено, що у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові, а не відмови у відкритті провадження у справі, закриття провадження у справі або залишення позовної заяви без розгляду. Разом з тим, позивачем [PERSON] не було надано суду вмотивованої відмови нотаріуса, якою йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що залишилася після смерті матері [PERSON], а тому в даному випадку це є підставою для відмови у задоволенні позову. В свою чергу, відповідно до п.п. 4.14 та 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за №296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Таким чином, правова позиція позивача [PERSON], що він звернувся рекомендованим листом до приватного нотаріуса Ізмаїльського нотаріального округу [PERSON] для оформлення спадкового майна, а нею не було цього зроблено, не приймається до уваги, оскільки п.п. 4.14 та 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за №296/5 передбачено певні дії для отримання свідоцтва про спадкове майно. Приймаючи до уваги, що позивач не надав доказів того, що йому вмотивованою відмовою нотаріуса відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed