Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до територіальної громади с. Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області про визнання права власності на спадкове майно, в якому просить визнати за ним право право власності на житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями розташований по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Посилається на те, що [INFO] помер його рідний брат [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по [ADDRESS] . Вказане спадкове майно [PERSON] , відповідно до заповіту від 07.04.2010 заповів позивачу [PERSON] , прізвище якого на той час було [PERSON] , спадкоємці, що мають право на обов`язкову частку при спадкуванні за заповітом відсутні. Зазначає, що спадщину після смерті [PERSON] він прийняв, звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом на вищевказаний житловий будинок нотаріусом було відмовлено, оскільки позивачем не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності [PERSON] на спадкове майно у вигляді згаданого житлового будинку. Відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно є перешкодою в оформленні спадщини. Саме тому, позивач змушений в судовому порядку визнавати право власності на спадщину. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилися, від останнього до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити. Представник відповідача територіальної громади с. Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області в підготовче судове засідання не з`явився, надав суду заяву про визнання позову та прохання розглянути справу у його відсутності. Відповідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також визнання відповідачем позову, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити в підготовчому судовому засіданні. Вивчивши матеріали справи, врахувавши заяви сторін, суд вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що вбачається з копії повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14.11.2019 (а.с. 6). Останній був рідним братом позивача, що підтверджується копіями свідоцтв (а.с. 10-11). Відповідно до ч.ч. 1, 1 ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Внаслідок смерті [PERSON] по місцю його останнього проживання [ADDRESS] відкрилася спадщина на все належне йому майно, до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований за вказаною адресою. Наведене вбачається із довідки (а.с. 8). Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. За правилами ст. 1216, 1217, 1218, 1268 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами не можливе. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. [INFO] [PERSON] на користь позивача вчинив заповіт. Згідно вказаного заповіту, [PERSON] все своє майно, а також все те, що буде належати йому на момент смерті та те, на що він за законом матиме право заповів [PERSON] (а.с. 9). З копій витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень №00024560139 від 14.11.2019, свідоцтва про розірвання шлюбу, свідоцтв про зміну імені, витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00004884168 від 30.08.2010 (а.с. 12-20) вбачається, що позивач неодноразово змінював своє прізвище та на момент вчинення на його користь заповіту його прізвище було [PERSON] . Судом також встановлено, що на час відкриття спадщини заповіт не змінювався та не скасовувався. Вказане підтверджується самим заповітом (а.с. 9), а також матеріалами спадкової справи №78/2013, заведеної до майна померлого [PERSON] , витребуваної судом та дослідженої (а.с. 51-80). Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховної ради України за №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» - перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений ст. 1241 ЦК України є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. На виконання вказаних вимог закону, судом встановлено, що [PERSON] , яка є матір`ю спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] є спадкоємицею, що має право на обов`язкову частку при спадкуванні за заповітом, що вбачається із заяви (а.с. 51 зворот). Згідно ч. 1 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] , будучи спадкоємицею, що має право на обов`язкову частку при спадкуванні за заповітом відмовилася від прийняття спадщини, про що подала відповідну заяву. Позивач [PERSON] на момент смерті спадкодавця [PERSON] разом із ним не проживав, проте спадщину прийняв, що підтверджується заявою. Вищенаведене вбачається із заяв [PERSON] та позивача [PERSON] прізвище якого на момент подання заяви було [PERSON] (а.с. 51 зворот, 52). Крім цього, судом встановлено, що 05.03.2013 та 11.03.2013 відповідно від дітей [PERSON] , померлого [INFO] [PERSON] та [PERSON] надійшли заяви. Згідно яких останні приймають спадщину після смерті батька та просили видати їм свідоцтва про право на спадщину (а.с. 66 зворот - 69). У відповідності із ст.. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Судом встановлено, що діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] є повнолітніми, що вбачається із копій свідоцтв про їх народження (а.с. 67, 68 зворот), свою непрацездатність (інвалідність) не підтвердили, а тому в силу статей 1223,1241 ЦК України права на спадщину після смерті батька не мають. Відповідно до положення ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З метою оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно позивач звернувся до державного нотаріуса Заставнівської державної нотаріальної контори із заявою (а.с. 51 зворот), однак у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно за заповітом у вигляді згаданого житлового будинку нотаріусом було відмовлено, оскільки позивачем не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності [PERSON] на житловий будинок. Наведене підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №33420267 від 05.03.2013 (а.с. 55) та постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій №908/02-31 від 20.11.2019 (а.с. 80). Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.85 № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.90 №69. З довідки виконавчого комітету Веренчанської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №2889 від 14.11.2019 (а.с. 29) видно, що [PERSON] належала земельна ділянка загальною площею 0,43 га, яка складається із двох земельних ділянок одна з яких площею 0,13 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та розташована по [ADDRESS] . На вказаній земельній ділянці розташований спірний житловий будинок. Правовстановлюючі документи на нього відсутні, згідно по господарської книги спірний житловий будинок рахувався за [PERSON] . В п. 3.3 Вищого Спецiалiзованого Суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ в інформаційному листi вiд 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» сказано, що всi господарсько-побутові будiвлi та споруди у домоволодіннях, якi належать громадянам i були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР вiд 22 січня 1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель», i під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не вiдносяться до категорії самовільних (самочинних). Також в даному листі зазначається, що записи у по-господарських книгах, при вирішенні питання про визнання права власності на житлові будинки i споруди у порядку спадкування, оцiнюються у сукупності з iншими доказами, таким як: рiшення про оформлення права власностi громадян на будинки, технiчним паспортом на будiвлi, документами про вiдведення в установленому порядку земельних дiлянок пiд забудову тощо. Частинами 3, 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Таким чином, з урахуванням зазначеного, матеріалів справи, суд приходить до висновку, що [PERSON] набув право власності на спірний житловий будинок, проте його не оформив належним чином. Відповідно до другого абзацу пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку затвердженого Наказом від 19.03.2013р. №95 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. На даний час позивачем, як спадкоємем майна померлого [PERSON] за заповітом, виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 21-23). Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 21 зворот) та звіту про незалежну оцінку вартості будинку (а.с. 30-44), житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по [ADDRESS] побудований у 1989 році, їх вартість становить 128196 гривень. Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів, дають суду право зробити висновок, що позовні вимоги обґрунтовані і їх слід задовольнити з метою реалізації позивачкою своїх законних спадкових прав. Згідно ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершено розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки в підготовче судове засідання, призначене на 10-20 годину 30.09.2020 учасники справи не з`явилися, а повне судове рішення складено (в межах строку, встановленого ч.6 ст.259 ЦПК України) 02.10.2020, то датою ухвалення даного судового рішення є 02.10.2020. На підставі викладеного, ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1261-1265, 1268, 1270, 1272, 1297 ЦК України,

Outcome: approved