Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа Реєстраційна служба Черкаського районного управління юстиції про визнання недійсним договору оренди землі. В обґрунтування своїх вимог позивач указує, що 10 серпня 2015 року Черкаським районним судом Черкаської області ухвалено заочне рішення у цивільній справі № 707/1608/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи без самостійних вимог [PERSON], Свидівоцька сільська рада Черкаського району Черкаської області. З заочного рішення позивачу стало відомо, що між [PERSON] та [PERSON] 16 жовтня 2013 року укладено договір оренди земельної ділянки, зареєстрований за №2911461 у Реєстраційній службі Черкаського районного управління юстиції. Цей договір порушує права та законні інтереси [PERSON] та не відповідає вимогам ст.15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), Типовому договору оренди землі, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 03 березня 2004 р. №220 та має бути визнаний недійсним з наступних підстав. У договорі оренди відсутні такі істотні умови договору оренди землі як: кадастровий номер обєкту оренду; розмір орендної плати та умови щодо її індексації; відповідальність за несплату орендної плати; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Окрім цього, відсутні невідємні частини договору оренди землі, а саме: кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди, яка відповідно до п. 15 спірного договору мала відбутися після державної реєстрації прав користування земельною ділянкою. Відсутність у Договорі оренди землі від 16.10.2013 року, істотних умов, передбачених у ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка діяла на момент укладення договору), а також порушення вимог ст. 19 цього Закону, є підставою для визнання цього договору недійсним, відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» та ч. 1 ст. 203 ЦК України. Про договір оренди землі від 16.10.2013 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] дізналася з матеріалів цивільної справи №707/1608/15-ц. Позивач вважає, що оспорюваний договір, порушує її права та законні інтереси, оскільки починаючи з травня 2010 року і до сьогодні між нею та [PERSON] вже фактично існують договірні відносини з приводу оренди землі. [PERSON] прийняв пропозицію [PERSON] спочатку щодо купівлі-продажу частини належної йому земельної ділянки, а в подальшому оренди даної земельної ділянки. За користування земельною ділянкою [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 1400 (одна тисяча чотириста) доларів США, про що свідчить його розписка від 28.09.2009 року. Починаючи з травня 2010 року [PERSON] відкрито, зі згоди власника, користується земельною ділянкою площею 0,5829 га., відповідно до плану розподілу, визначеного та погодженого з [PERSON] (копія заяви та плану розподілу земельної ділянки додається). Починаючи з 2010 року [PERSON] жодного разу не звертався до гр. [PERSON] з вимогою звільнити земельну ділянку. Окрім цього, саме [PERSON] сплачує належні платежі за користування спірною земельною ділянкою площею 0,5829 га. Позивач вважаючи, що між нею та [PERSON] фактично вже існують договірні відносини, які оформлені нотаріально посвідченою заявою від 11.05.2010 року, будучи переконаною, що [PERSON] в подальшому укладе з нею договір оренди землі, у встановленому законом порядку, лише восени 2012 року посадила на земельній ділянці фруктові дерева, що відповідає цільовому призначенню землі. Проте, у серпні 2015 року отримавши заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області та ознайомившись з позовною заявою [PERSON] вона дізналася, що останній незважаючи на існуючі домовленості уклав з [PERSON] договір оренди землі від 16.10.2013 року, який не відповідає вимогам чинного законодавства. Тому позивач була змушена звернутися до суду та просила суд визнати недійсним договір оренди землі від 16.10.2013 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований за №2911461 у Реєстраційній службі Черкаського районного управління юстиції. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, та просила суд їх задовольнити, з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечив, просив суд в задоволенні позову відмовити оскільки підстави для задоволення позову відсутні, укладений договір жодним чином не порушує право позивача, оскільки, як було встановлено рішеннями судів з приводу спірної земельної ділянки, позивач користується нею без будь яких правових підстав. Представник третьої особи в судове засідання не зявився. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у ній докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну оцінку поясненням сторін, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем позов не підлягає до задоволення. Виходячи з наступного: 16 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки, зареєстрований за №2911461 у Реєстраційній службі Черкаського районного управління юстиції. Рішенням Черкаського районного суду від 10 серпня 2015 року в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи [PERSON], Свидівоцька сільська рада Черкаського району про витребування майна із чужого незаконного володіння, залишене без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 29 жовтня 2015 року, позов задоволено, витребувано у [PERSON] спірну земельну ділянку на користь [PERSON], та зобовязано [PERSON] привести земельну ділянку у придатний для використання стан. Вказаним рішенням суду встановлено, та в силу вимог ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню, що власником спірної земельна ділянки є [PERSON], а [PERSON] порушуючи права власника землі безпідставно, на власний розсуд використовує частину його земельної ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 25 грудня 2013 року розглянув справу № 6-94 цс 13, предметом якої був спір про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого однією з обовязкових умов визнання договору недійсним є порушення у звязку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону у суду немає правових підстав для задоволення позову. Як було встановлено судом позивач безпідставно використовує частину земельної ділянки позивача, а тому в зв'язку з укладенням договору між відповідачами її права жодним чином не порушуються, а відповідно і не підлягають захисту в судовому порядку.

Outcome: dismissed