Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 27.04.2014 року між ним та відповідачами було укладено договір, відповідно до якого він позичив гроші у сумі 1000 євро, які [PERSON] та [PERSON] зобовязалися повернути до 01.08.2014 року, при цьому виплачувати кожного місяця по 500,00 грн. відсотків. За вказаний період подружжя [PERSON] повернуло йому тільки 1500 гривень відсотків, а саме 01.05. та 27.05.2014 року, про що він розписався у вказаному договорі. Строк повернення грошей визначений у договорі 01.08.2014 року, однак станом на 13.11.2015 року сума позики в розмірі 16 000,00 грн. відповідачами не повернута. З метою врегулювання спору він неодноразово в усній формі звертався до них про повернення коштів, однак останні відмовляли в поверненні посилаючись на те, що не мають грошей , а коли будуть мати, то повернуть. . У зв»язку з невиконанням відповідачем своїх зобов»язань позивач просить стягнути з відповідачів - суму основного боргу у розмірі 16 000,00 грн., три проценти річних від простроченої суми, тобто 500,00 грн., судові витрати у розмірі 494,20 грн.. а також витрати на правову допомогу у сумі 500,00 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив такі задоволити в повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з'явилися повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, що стверджується повідомлення про вручення поштового рекомендованого відправлення, заперечень на позовну заяву відповідачами до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без їх участі, позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 169, 224 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 27.04.2014 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] було укладено договір, відповідно до якого [PERSON] позичив їм гроші у сумі 1000 євро, які [PERSON] та [PERSON] зобовязалися повернути до 01.08.2014 року, при цьому виплачувати кожного місяця по 500,00 грн. відсотків. За вказаний період подружжя [PERSON] повернуло позивачу тільки 1500 гривень відсотків, а саме 01.05. та 27.05.2014 року, про що він розписався у вказаному договорі. Строк повернення грошей визначений у договорі 01.08.2014 року, однак станом на 13.11.2015 року сума позики в розмірі 16 000,00 грн. відповідачами не повернута. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Стаття 1047 даного кодексу передбачає, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно вимог ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. У відповідності до вимог ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст.625 ЦК України відповідач зобов'язаний сплатити 3% річних від простроченої суми як відповідальність за порушення грошового зобов'язання, а саме 500,00 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів коштів, а саме основного боргу у сумі 16 000,00 грн., три відсотки річних у розмірі 500,00 грн. підтвердженні належними доказами по справі та підлягають до задоволення. Позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу в сумі 500,00 грн. не підлягають до задоволення, оскільки такі позивач не підтвердив належними та допустимими доказами. У відповідності ст.88 ЦПК суд стягує з відповідача судові витрати. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial