Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з цивільним позовом до відповідача Миколаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, в якому просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 2,39 га, без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, призначену для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства, розташовану на території Миколаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням суду від 23.07.2015 року маму позивача, [PERSON] оголошено померлою. На підставі зазначеного рішення видано свідоцтво про смерть де зазначається, що його мати, [PERSON], померла [INFO]. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка площею 2,39 га, без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, призначена для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства, розташована на території Миколаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, що належала спадкодавцю на підставі сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку). Зазначає, що за життя спадкодавець не встигла виділити межі земельної ділянки (паю) в натурі та виготовити державний акт на право приватної власності на землю. Наголошує на тому, що до моменту зникнення спадкодавця, він постійно проживав разом із спадкодавцем, а також продовжує по сьогоднішній час користуватись спадковим майном. Вважає, що оскільки він постійно проживав разом із матір'ю на момент відкриття спадщини і про відмову від спадщини не заявляв, то фактично прийняв спадщину та вступив в управління спадковим майном, зокрема вказаною вище земельною ділянкою. Вказує на те, що право власності спадкодавця на земельну ділянку підтверджується сертифікатом на право приватної власності на землю (середню земельну частку), однак оригінал такого було втрачено, що унеможливлює реалізацію його права на спадкування через нотаріальну контору. У судове засідання позивач не з'явився, хоча про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, однак подав суду заяву у якій позовні вимоги визнає, просить позов задовольнити, а судовий розгляд проводити у його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заяви про визнання відповідачем позову не порушує прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.09.2011 року вбачається, що [PERSON] є сином [PERSON]. Судом встановлено, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 23.07.2015 року, у справі №450/1490/15-ц, матір позивача, [PERSON] оголошено померлою. На підставі зазначеного рішення Сихівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] 09.10.2015 року, де зазначається, що [PERSON] померла [INFO]. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка площею 2,39 га, без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, призначена для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства, розташована на території Миколаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, що належала спадкодавцю на підставі сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серія [NUMBER] від 04.02.1996 року. За життя спадкодавець не встигла виділити межі земельної ділянки (паю) в натурі та виготовити державний акт на право приватної власності на землю. Згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) зокрема мають, громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Нормами ст. 2 цього нормативно-правового акту встановлено, що документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). До моменту зникнення спадкодавця, позивач постійно проживав разом із нею в с. Гаї, Пустомитівського району, Львівської області, що підтверджується довідкою №971 від 28.12.2015 року виданою Миколаївською сільською радою Пустомитівського району Львівської області. У відповідності до положень ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Оскільки позивач постійно проживав разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини і про відмову від спадщини не заявляв, то вважається таким, що фактично прийняв спадщину та вступив в управління спадковим майном, зокрема вказаною вище земельною ділянкою. Право власності спадкодавця на земельну ділянку підтверджується сертифікатом на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серія [NUMBER] від 04.02.1996 року, однак оригінал такого було втрачено, що унеможливлює реалізацію його права на спадкування через нотаріальну контору. Статтею 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Оскільки документ, що засвідчує право власності на нерухоме майно, існував, що зокрема підтверджено його збереженою копією, проте був втрачений, та не може бути відновлений у встановленому законодавством порядку, позивач змушений звертатися із цим позовом. Таким чином, з врахуванням наведеного вище, а також того факту, що позивач постійно проживав разом із спадкодавцем на момент її смерті, він фактично набув право власності на спадкове майно.

Outcome: approved