Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні малолітніх дітей. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вони із [PERSON] перебували у шлюбі, який було зареєстровано 12.05.2011 року у виконавчому комітеті Каплівської сільської ради Хотинського району. Під час шлюбу в них народилося двоє дітей, а саме: донька [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які після припинення шлюбних відносин залишилися проживати із [PERSON] . Зазначає, що після припинення спільного проживання, його колишня дружина усілякими способами перешкоджає його спілкуванню із дітьми. На неодноразові прохання надати можливість бачитися із дітьми, відповідач відмовляє, а також не дає можливості спілкуватися із ними по телефону. Вважає її відмову безпідставною, так як за місцем проживання він характеризується позитивно, аліменти на утримання дітей платить вчасно, заборгованість відсутня, раніше не судимий. При цьому, проявив себе як турботливий батько, жодних шкідливих звичок не має. На підставі вищевикладеного, просить суд задовольнити заявлені позовні вимоги, посилаючись на те, що він розуміє свій батьківський обов`язок та бажає приймати участь у вихованні дітей. 14 вересня 2020 року на адресу суду від представника відповідача - адвоката Ватаманюка В.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить суд в задоволенні позову відмови, посилаючись на те, що [PERSON] не чинить перешкод позивачу для спілкуванні з дітьми. В судове засідання 14.01.2021 року позивач [PERSON] та його представник - адвокат Цепіщук В.М. не з`явилися, однак попередні судові засідання неодноразово відкладалися заявами представника позивача, про причини своєї неявки суду не повідомили. Представник відповідача - адвокат Ватаманюк В.В. в судове засідання не з`явився, проте надав суду заяву, в якій просить слухати справу в його відсутності, позовні вимоги не визнає, просить суд відмовити в їх задоволенні. Представник третьої особи Служби в справах дітей Хотинської РДА - Волощук І.І. в судове засідання не з`явився, хоча надав суду заяву, в якій просив слухати справу в його відсутності, щодо задоволення позовних вимог - на розгляд суду. Крім того, зазначив, що позивач [PERSON] звертався із заявою до Органу опіки та піклування Хотинської РДА, однак висловив прохання залишити її без розгляду, тому рішень по його заяві не приймалося. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони раніше перебували в зареєстрованому шлюбі та є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується їх копіями свідоцтв про народження (а.с. 9-10). Так, рішенням Хотинського районного суду від 04 липня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 8). Відповідно до норм Закону України «Про охорону дитинства» батьки та особи які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини. Згідно з ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них. Позивач зазначає, що відповідач перешкоджає йому у спілкуванні із малолітніми дітьми та виконанні ним батьківських прав та обов`язків, встановлених законом, шляхом відмови бачитися із ними, а також чинить перешкоди у спілкуванні по телефону. Відповідач у поданому відзиві на позовну заяву зазначає, що нею, як матір`ю дітей, не чиняться жодних перешкод у спілкуванні батька з дітьми. Так, долучені позивачем письмові докази до матеріалів справи не відносяться до предмету спору, не підтверджують та не спростовують факт наявності перешкод у його спілкуванні із малолітніми дітьми та виконанні ним батьківських прав та обов`язків. Позовні вимоги [PERSON] не конкретизовані та не обґрунтовані. Зокрема, у позовній заяві не вказано та не доведено у судовому засіданні які саме перешкоди чинить йому відповідач у спілкуванні з дітьми та які способи їх усунення. Крім того, позивачем так і не було більше подано заяви до Служби в справах дітей Хотинської РДА про визначення способу участі у спілкуванні з дитиною, а попередню свою заяву він залишив без розгляду, до правоохоронних органів із відповідними заявами він також не звертався. Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.ст. 141, 157 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до норм ст. 159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків,з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною в присутності іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що діючим законодавством визначено порядок вирішення питання щодо участі батьків у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Рішення органу опіки та піклування з вищезгаданого питання є обов`язковим для батьків, і лише у випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Таким чином, у випадку встановлення судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому з батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Беручи до уваги усі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов висновку, що достатніх доказів на підтвердження існування будь-яких перешкод у вихованні та спілкування із малолітніми дітьми позивачем [PERSON] не надано. Відповідно до ст. 4 Конвенції Про контакт з дітьми, яка ратифікована Україною 20.09.2006 року, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним і такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини; якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків. Тобто, діюче законодавство спрямоване на захист прав батьків щодо контакту зі своїми дітьми і керівним у вирішення спорів з даного питання визначає найвищий інтерес самої дитини. Враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що позивачем не доведено у відповідності до ст.ст. 79-81 ЦПК України факт вчинення перешкод у спілкуванні та вихованні малолітніх дітей, а тому у такій позовній вимозі необхідно відмовити. Щодо позовної вимоги про визначення способу участі позивача у вихованні дітей суд прийшов переконання, що оскільки перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні суд не встановив, така вимога є похідною від основної у якій відмовлено, відсутністю доказів у відповідності до ст.ст. 78-81 ЦПК України з цього питання у матеріалах справи, суд прийшов висновку що в задоволенні такої необхідно відмовити. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем не представлено, а судом не здобуто жодних переконливих доказів у їх підтвердження, тому у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Суд вважає, що сторонам необхідно дійти спільної згоди щодо порядку спілкування між собою та дітьми, та, при необхідності звернутися до органу опіки та піклування, і, враховуючи вік та інтереси дітей, за спільною згодою, визначити умови побачень, і це відповідатиме інтересам дітей та інтересам батьків, тобто буде справедливим по відношенню, як до малолітніх дітей, так і до їх батьків. Дотримуючись такої рівноваги, особлива увага повинна бути націлена насамперед до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору позивачу відшкодуванню не підлягають, у зв`язку з відмовою в позові. На підставі ст.ст. 15, 141, 153, 157-159 СК України,

Outcome: dismissed