Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся у суд з позовом до відповідача, [PERSON] , про стягнення боргу за договором позики 268350 грн. основного боргу, 20176,14 3% річних та інфляційні в сумі 92590,27 грн.. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що між позивачем та відповідачем 04.02.2016року було укладено договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу у борг грошові кошти в сумі 268350 грн. в строк до 31.12.2016року, однак відповідач свої зобов`язання за договором не виконав та кошти не повернув, чи порушив умови договору, тому позивач звернувся до суду з дійсним позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача надав заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду не відомі, у підготовчому судовому засіданні зазначив, що не заперечує проти позову. Суд дослідивши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст.12,ч.1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 04.02.2016року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до п.1.1 якого позивач передав відповідачу безпроцентну позику на суму 268350 грн. Згідно п.2.2 даного договору сторони домовились, що грошові кошти, які є предметом цього договору передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору. Відповідно до п.3 договору повернення позичених коштів має відбуватись за наступним графіком : 05 лютого 2016року- 4334 грн. 29.02.2016року - 24000грн. 29.03.2016року- 24000грн. 29.04.2016року- 24000 грн. 29.05.2016року- 24000 грн. 29.06.2016року - 24000грн. 29.07.2016року - 24000грн. 29.08.2016року - 24000грн. 29.09.2016 року- 24000грн. 29.10.2016року - 24000грн. 29.11.2016року- 24000грн. 29.12.2016року-24000грн. Однак, відповідач свої зобов`язання за договором не виконав та не повернув зазначені грошові кошти. Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до чч.1 та 2 ст.207 ЦК правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Наявність оригіналу договору позики у позивача, відсутність доказів неправомірного заволодіння позивачем договором та доказів повернення відповідачем коштів, свідчить, що позивач є володільцем зобов`язань відповідача, щодо повернення коштів в сумі 268350 грн., які до теперішнього часу є не виконані. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача суму основного боргу в розмірі 268350 грн. Згідно п.4 договору позики якщо позичальник своєчасно не поверне позикодавцю суму позики та/або не в повному обсязі, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.. 625 ЦК України. Зі змісту статті 625 ЦК України випливає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем наданий розрахунок 3% річних та інфляційних, з яким суд погоджується. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача 3% річних за час прострочення сплати боргу за період з 05.02.2016р.по 28.01.2019р. , враховуючи межі заявлених вимог, в сумі 20176,14 грн. та інфляційні в сумі 92590,27 грн. Враховуючи задоволення позовних вимог, судовий збір суд стягує в порядку ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved