Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила витлумачити заповіт від 18 січня 2013 року, посвідчений державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори, [PERSON], р. № 3-6, зазначивши, що [PERSON], який помер 12 липня 2015 року, заповів позивачу, [PERSON], [INFO], податковий № [NUMBER], все належне йому майно, де б таке не було та з чого воно б не складалось, і, взагалі, майно, що буде йому належати та на що він буде мати право; визнати за нею право власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого 12 липня 2015 року. В обґрунтування позову [PERSON] зазначала, що 12 липня 2015 року помер [PERSON], який був власником 1/3 частини квартири [ADDRESS]. [PERSON] за життя склав заповіт, в якому все належне йому майно, де таке не було та з чого воно б не складалось, і, в взагалі все те, що буде йому належати та на що він буде мати право, він заповів позивачу, онуці [PERSON], [INFO], податковий номер [NUMBER]. Позивач [PERSON] не був рідним дідусем позивача, але оскільки був у шлюбі з її рідною бабусею, та виховував позивача як рідну онуку, вважав її онукою, внаслідок чого, складаючи заповіт, вказав [PERSON], «онукою». У видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено, з зазначенням що вона не є онукою спадкодавця, як спадкодавцем було зазначено у заповіті, та рекомендовано звернутись до суду за тлумаченням заповіту та визнанням права власності на спадкове майно. В судовому засіданні 03.03.2017 року позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним в позові, в подальшому в судове засіданні не зїявились, просили справу розглядати за їх відсутності. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідач, [PERSON], в судовому засіданні 03.03.2017 року позовні вимоги визнала, суду пояснила, що вона перебувала в шлюбі із померлим [PERSON], фактично він не є дідусем позиваки, але він все своє життя її вважав онукою, оскільки вона народилась вже коли вони перебували в шлюбі, тому й заповів їй все своє майно, в подальшому 06.03.2017 року в судове засідання не зявилася, але подала до суду заяву, в якій позов визнала, справу просила розглядати за її відсутності. Третя особа, [PERSON], в судове засідання не зявився, але подав до суду заяву, в якій справу просив розглядати за його відсутності, зазначив, що не заперечує проти обставин викладених в позові. В судовому засіданні встановлено наступне. Як вбачається з технічного паспорту, виготовленого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», станом на 29.02.1999 року, квартира за адресою: [ADDRESS], розташована на 9 поверсі 9 поверхового будинку та складається з 2 кімнат, загальна площа квартири становить 54,7 кв.м./а.с.18-19/ Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 18.03.1999 року, реєстраційний номер 7-99-118737, власниками квартири за адресою: [ADDRESS], на праві спільної сумісної власності є [PERSON], [PERSON] та [PERSON]./а.с.16/ Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно від 06.03.2017 року відомості щодо реєстрації права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], відсутні. Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності з ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частинами 1, 2 ст. 357 ЦК України визначено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Таким чином, оскільки квартира за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON], та між ними відсутній спір про розмір частини спільного майна в натурі, яка відповідає їх частці у праві спільної сумісної власності, та власники не мають заперечень, щодо визнання цих часток рівними, суд вважає що частки власників в спірній квартирі є рівними. 12.07.2015 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ВЛ № 508115 від 15.07.2015 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції./а.с.9/ Після смерті\~[PERSON]\~ відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS]. За повідомленням Четвертої Харківської Державної нотаріальної контори в шестимісячний строк після смерті [PERSON], з заявою про прийняття спадщини за законом до Четвертої Харківської Державної нотаріальної контори звернулися син спадкодавця [PERSON], дружина спадкодавця [PERSON], та спадкоємець за заповітом [PERSON] Згідно наданої інформації 18.01.2013 року від імені померлого Першою Харківською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 36 був посвідчений заповіт на імя онуки [PERSON] Відповідно до заповіту, зареєстрованого в реєстрі за № 3-6, [PERSON], все належне йому майно, де б таке не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде йому належати та на що він буде мати право, він заповів онуці [PERSON], [INFO], податковий № [NUMBER]./а.с.7/ Згідно інформації Четвертої Харківської Державної нотаріальної контори відповідно до п.5.16 глави 10 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затв. Наказом МЮУ 22.02.2012р. за № 296/5, якщо в заповіті зазначені родинні відносини спадкоємця зі спадкодавцем, нотаріус перевіряє документи, що підтверджують факт родинних відносин. За результатами перевірки нотаріальною конторою було встановлено, що [PERSON] не є онукою спадкодавця, тому має місце спір між спадкоємцями, та позивачу рекомендовано звернутись до суду за тлумаченням заповіту судом та визнанням права власності на вищевказане спадкове майно. Відповідно до ст.1256 ЦПК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями, у разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. 20.11.1984 року [PERSON] та [PERSON] одружились, що підтверджується свідоцтвом про одруження ІІ-ВЛ № 444164, виданим Безлюдівською селищною Радою Харківського району 20.11.1984 року./а.с.13/ [PERSON] є онукою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серія І-ВЛ № 048305 від 26.06.1997 року, з якого вбачається, що батьком [PERSON] є [PERSON], та свідоцтвом про народження [PERSON] серія ІІ-БВ № 330164 від 21.01.1983 року, з якого вбачається, що [PERSON] є сином [PERSON]П./а.с.14-15/ Таким чином, Суд приходить до висновку, що померлий рідну онуку своєї дружини вважав і своєю онукою. Той факт, що заповіт складений померлим на користь саме [PERSON] також свідчать персональні дані визначені в заповіті, а саме дата народження та податковий номер позивача. У звязку з наведеним, суд задовольняє позов в цій частині, та вважає за необхідне витлумачити заповіт від 18 січня 2013 року, посвідчений державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори, [PERSON], р. № 3-6, зазначивши, що [PERSON], який помер 12 липня 2015 року, заповів позивачу, [PERSON], [INFO], податковий № [NUMBER], все належне йому майно, де б таке не було та з чого воно б не складалось, і, взагалі, майно, що буде йому належати та на що він буде мати право. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1269 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, у разі якщо він подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Крім того, відповідно до ст. 1241 ЦПК України\~малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Оскільки вищезазначений заповіт за життя заповідача змінений або скасований не був, та позивачка [PERSON] прийняла спадщину, але позбавлена можливості реалізувати свої права у встановленому порядку, та крім того, відповідач [PERSON] в своїй заяві зазначила, що визнає заявлені позивачем позовні вимоги, суд задовольняє позов в межах заявлених позовних вимог в повному обсязі і визнає за позивачкою право власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого 12 липня 2015 року.

Outcome: approved