Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Сігма Автолізинг» про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів. Позовні вимоги мотивував тим, що 06 листопада 2017 року між ним та ТОВ «Сігма Автолізинг» було укладено договір фінансового лізингу №02058, предметом якого є автомобіль ГАЗ комплектації/модифікації 33098 вартістю 27413,28 доларів США на фактичну дату укладання договору, відповідно до п. 8.2. договору гривневий еквівалент вартості предмету лізингу становить 742 900 гривень. До підписання зазначеного договору фінансового лізингу представник ТОВ «Сігма Лізинг» (м. Запоріжжя) запевнила позивача в тому, що предметом договору є ВАЗ-21010, вартістю 87 900 грн. 06 листопада 2017 року представником ТОВ «Сігма Лізинг» було вказано, що для укладення договору, позивачу необхідно сплатити 87 900 грн. та надано реквізити для оплати. В той же день відповідно до договору на рахунок ТОВ «Сігма Лізинг» р/р №2600231365101, позивачем через свого батька [PERSON] було сплачено авансовий платіж (за автомобіль) в сумі 87 900 грн. Тільки після сплати авансового платежу, з позивачем був підписаний договір фінансового лізингу, за яким предметом договору було зазначено замість обумовленого автомобіля ВАЗ-21019, автомобіль ГАЗ, вартість якого була більшою і складала 742900 грн. На думку позивача договір фінансового лізингу, укладений між ним та ТОВ «Сігма Лізинг» містить несправедливі умови, визначені ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Отже, існує невідповідність положень договору фінансового лізингу добросовісності, розумності, справедливості, рівності сторін у договорі, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін. Ухвалою Василівського районного суду 02 січня 2018 року відкрито провадження у справі та справа була призначена до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження на 24 січня 2018 року. 19 січня 2018 року від відповідача ТОВ «Сігма Автолізинг» надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить позову заяву [PERSON] залишити без задоволення, мотивуючи тим, що 06 листопада 2017 року між ТОВ «Сігма Автолізинг» та [PERSON] укладено договір фінансового лізингу №02058, на виконання якого третя особа [PERSON] в рахунок оплати платежу [PERSON] згідно ст.9 п.9.1., 9.6. до зазначеного Договору, сплатив 74290 грн., які зараховані як комісія за організацію договору, а також 13610 грн., які зараховані як частина авансового платежу. Договір фінансового лізингу вчинений у письмовій формі, відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг», підписаний позивачем добровільно на кожному аркуші зазначеного договору, в якому передбачено усі істотні умови, а тому він не може бути визнаний недійсним, оскільки відсутні підстави, передбачені ст.215 ЦК України. Позивач [PERSON] звернувся з заявою про розірвання договору та повернення коштів, на яку відповідач надав письмову відповідь про те, що договір розірвано на письмову вимогу позивача з 13.11.2017 року і про порядок повернення коштів, відповідно до ст.12.1 договору, а саме, що йому буде повернуто кошти в сумі 8166 грн. при наданні реквізитів для перерахування коштів. Вважає, що позивачем в позові не наведено на підставі яких ознак, зазначених у ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» слід кваліфікувати умови договору несправедливими. В судовому засіданні 24 січня 2018 року за клопотанням позивача [PERSON] встановлено строк для підготовки відповіді на відзив на позовну заяву та вирішено питання про виклик в судове засідання свідка, справу відкладено для повторного виклику відповідача. 06 лютого 2018 року від позивача [PERSON] надійшла відповідь відзив ТОВ «Сігма Автолізинг». 19 лютого 2018 року від ТОВ «Сігма Автолізинг» надійшли заперечення на відповідь на відзив. В судовому засіданні позивач [PERSON], представник позивача [PERSON], та третя особана боці позивача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON], підтримали позовні вимоги з підстав, викладених позові. Представник відповідача ТОВ «Сігма Автолізинг» в судове засідання не прибув, причини неявки суду не повідомив. В судовому засіданні, дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне. 06 листопада 2017 року між [PERSON] та ТОВ «Сігма Лізинг» в особі представника Путік Д.А., було укладено договір фінансового лізингу №02058, відповідно до якого відповідач взяв на себе обов'язок придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором (пп.3.1.1, 3.1.2), а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору (п.3.3.3). Предметом договору фінансового лізингу є автомобіль ГАЗ комплектації/модифікації 33098. Відповідно до умов пункту 8.2. договору вартість предмету лізингу на момент укладання договору становить 27413,28 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 742 900 гривень. На виконання вказаного договору 06 листопада 2017 року позивачем сплачено 87 900 гривень - авансовий платіж, згідно п. 9.2. розділу 9 договору фінансового лізингу. Допрошений в судовому засіданні в якості свідка в порядку ст..234 ЦПК України - третя особа [PERSON] суду показав, що в Інтернеті сайті OLX разом зі знайомим вони знайшли автомобіль ВАЗ 21010, після цього він зателефонував за телефоном, вказаним на сайті ТОВ «Сігма Автолізинг». Після цього 06 листопада 2017 року приїхали в м. Запоріжжя, де знайшли представника ТОВ «Сігма Автолізинг» Путік Д.А., яка пояснила, що є необхідний йому автомобіль, показала можливі кольори автомобіля, після чого він з сином [PERSON] обрали автомобіль ВАЗ 21010. Представник компанії пояснила, що після оплати авансової вартості автомобіля, в цей же день вони зможуть забрати автомобіль. Після чого ним було через банківську установу на розрахунковий рахунок ТОВ «Сігма Автолізинг» перераховані грошові кошти в сумі 87900 грн. за сина [PERSON] Після цього між [PERSON] і представником лізингової компанії Путік Д.А. був укладений договір, при укладенні договору представник компанії не надала можливості ознайомитися з договором і наполягала на його швидкому підписанні. Після підписання договору і оплати авансового платежу, представник лізингової компанії кудись зателефонувала і повідомила, що на даний час автомобіль відсутній і його можна буде забрати на наступний день, оскільки автомобіль має поломку. Представник лізингової компанії сказала очікувати телефонного дзвінка від станції технічного обслуговування. Уже перебуваючи дома при детальному ознайомленні з текстом договору, він з`ясував, що предметом договору є автомобіль ГАЗ, який набагато дорожчий. З цього приводу він телефонував представнику лізингової компанії, проте представник запевнила його, що в тому що він отримає саме автомобіль ВАЗ, який ними було попередньо погоджено. Через деякий час, не дочекавшись дзвінка, він разом з сином [PERSON] поїхали в м. Запоріжжя до представника ТОВ «Сігма Автолізинг», яка знов пообіцяла в найскоріший термін вирішити питання щодо передачі автомобіля. Через декілька днів після укладення договору, вони з сином [PERSON] знов зателефонували до ТОВ «Сігма Автолізинг», при цьому представник компанії повідомила, що можна приїхати за автомобілем. Після приїзду в офіс лізингової компанії, представник повідомила їх, що всі автомобілі ВАЗ в партії браковані і запропонувала обрати інший автомобіль більшої вартості, на що він із сином відмовилися. Після цього представник лізингової компанії сказала позивачу писати заяву про розірвання договору і обіцяли повернути всю сплачену суму на протязі 30 днів після розірвання договору. Після написання [PERSON] заяви про розірвання договору, через деякий час від відповідача вони одержали лист про повернення їм лише часини сплаченої суми в розмірі 8166 грн. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що разом з [PERSON] вони знайшли на сайті OLX об'яву про продаж автомобілів ВАЗ 21010, зателефонували менеджеру лізингової компанії, після чого він не однократно возив власним автомобілем сім'ю [PERSON] в м. Запоріжжя до ТОВ «Сігма Автолізинг». 06 листопада 2017 року коли він привіз [PERSON] із сім'єю до офісу лізингової компанії, представник компанії перед підписанням договору запевняла позивача в тому, що автомобіль ВАЗ 21010 є в наявності, демонструвала автомобіль на моніторі комп'ютера, мова між сторонами йшла про придбання саме автомобіля ВАЗ. Проте, на прохання позивача подивитися автомобіль особисто, відмовити, мотивуючи тим, що автомобіль знаходиться на складі, автомобіль 2015 року випуску. Судом встановлено, що договір, окрім сплати позивачем вказаного платежу, не виконувався і його сторонами не вчинялося жодних дій щодо його виконання, зокрема подальша оплата [PERSON] не проводилася, транспортний засіб, що є предметом договору лізингодавцем не придбаний і лізингоодержувачу не переданий. Пунктом 9.1 договору передбачено сплата комісії за організацію договору в розмірі 10 відсотків від вартості предмету лізингу, який лізингоодержувач сплачує на користь лізингодавця після укладення договору за його організацію протягом строку дії договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Згідно з умовами договору фінансового лізингу авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу в розмірі 23 відсотка від вартості предмета лізингу, зазначеного у даному договорі та у Додатку №1 до даного Договору (п.9.2). Згідно з пунктом 12.1 договору зазначено, що лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п.1.7 та 4.1 договору, та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням. В такому випадку поверненню підлягає 80% від сплаченого авансового платежу та/або його частини авансових платежів, а 20% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Комісія за організацію договору в такому випадку не повертається. Статтею 1 ЗУ «Про фінансовий лізинг» визначено, що фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу - лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк, не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно з пунктом 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою. Діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії (пункт 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). До письмового відзиву відповідача долучена довідка про взяття на облік юридичної особи ТОВ «Сігма Автолізинг» та розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, з яких вбачається, що відповідача не має ліцензії на здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб. Відповідно до ч.1 ст.227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач не має необхідного обсягу повноважень для здійснення наведеної фінансової діяльності, а тому укладений ним договір суперечить вимогам законодавства. За частиною другою статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом «Про фінансовий лізинг». Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір. У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Проаналізувавши норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», слід дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві. Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13). Згідно з укладеним між сторонами договору фінансового лізингу лізингодавець зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування майно (предмет лізингу), а лізингоодержувач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати передбачені договором платежі (пункти 1.1, 3.1.1.,3.3.1 договору). Вартість предмета лізингу на момент укладення договору становила 27 413,28 доларів США з урахуванням ПДВ, що за обмінним курсом долара США до гривні на момент укладення цього договору складало 742 тис. 900 грн з ПДВ (пункт 8.2). Гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, визначений на дату укладення договору, може змінюватися в разі зміни обмінного курсу долара США до гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця (пункт 8.3). Усі планові платежі здійснюються лізингоодержувачем відповідно до умов, визначених у додатку №1 до договору фінансового лізингу. Планові платежі зараховуються лізингодавцем згідно з обмінним курсом долара США до гривні на дату фактичного зарахування платежу на рахунок лізингодавця (пункт 8.5). За змістом указаних пунктів договору розмір лізингової плати може змінюватися залежно від зміни ситуації на грошовому ринку, що впливає на вартість предмета лізингу, проте формули перерахунку не передбачає. Проаналізувавши зміст договору, суд встановив, що за невиконання своїх зобов'язань за договором фінансового лізингу лізингодавець не несе відповідальності, відповідальність передбачена лише для лізингоотримувача, зокрема за пунктом 12.1 договору у разі розірвання договору лізингоодержувачем, лізінгодавець отримує 20 відсотків сплаченого авансового платежу, та всю суму комісії за організацію договору, за пунктом 12.2 у разі розірвання договору лізингодавцем, він отримує вигоду - штраф у розмірі 10 % від розміру авансового платежу та всю суму сплаченої комісії за організацію договору. Відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Крім того, з огляду на юридичну природу договору фінансового лізингу та положень статті 692 ЦК України споживач послуг, укладаючи такий договір, має право знати обсяг своїх фінансових зобов'язань та ціну транспортного засобу, який лізингодавець передає йому в користування за плату з правом викупу. При цьому ціна предмета лізингу є істотною умовою такого договору згідно вимог статей 638, 655, 691 ЦК України. Відповідно до пункту 10.4 договору у разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладення договору, сторони домовились та беруть на себе зобов'язання підписати новий Додаток №1 до даного договору із визначенням лізингових періодичних платежів, які розраховуються із ціни транспортного засобу, що буде діяти на момент купівлі предмету лізингу лізингоодержувачу. Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що сторони не погодили постачальника (продавця) автомобіля, остаточно не визначили вартості предмета лізингу, не погодили графіку сплати періодичних платежів згідно з Додатком №1 до договору, на який робиться посилання у змісті договору фінансового лізингу, однак який до договору не додається. На момент укладення договору фінансового лізингу лізингоодержувач був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобов'язань та графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу грошових зобов'язань лізингоодержувача. Крім того, статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. За положеннями цієї статті комісія за організацію договору не відноситься до витрат лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Відповідач не обґрунтував співмірності розміру комісії за організацію договору (10 % вартості предмета лізингу), що включає в себе організаційні послуги лізингодавця, будь-які витрати, понесені ним, що пов'язані з укладенням договору, в тому числі витрати, що пов'язані з пошуком предмету лізингу, і вартості виконаної послуги, яка в розумінні статті 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» не вважається лізинговим платежем, а фактично полягала лише у виготовленні типової форми договору. Дослідивши умови договору фінансового лізингу, суд приходить до висновку, що оспорюваний договір містить несправедливі умови, визначені частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір зі споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Визнання умов договору фінансового лізингу несправедливими, ухвалив законне й обґрунтоване рішення, правильно застосувавши положення Закону № 1023-XII та статей 203, 215 ЦК України. Це узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-330цс16. Таким чином, суд визнає умови договору фінансового лізингу несправедливими, що тягне недійсність договору та стягнення з лізингодавця на користь лізингоодержувача сплачену суму авансового платежу в сумі 87 900 гривень. Такий висновок суду узгоджується з правовими позиціями, висловленими Верховним Судом України у аналогічних справах, в тому числі і в постанові від 8 червня 2016 року у справі №6-330цс16. Не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача суми у розмірі 700 грн., яка була сплачена як комісія банку ПАТ «Банк Кредит Дніпро» за прийом платежу, оскільки є комісійною винагородою банку за здійснення операції, не передбачена договором фінансового лізингу №02058 від 06 листопада 2017 року, тому наслідки недійсності правочину до зазначеної суми не застосовуються. На підставі викладеного,

Outcome: partial