Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] сільської ради Михайлівського району Запорізької області, треті особи: Реєстраційна служба Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області, Правобережна товарна біржа про визнання правочину дійсним та визнання права власності. Свої вимоги обґрунтовує наступним. 14 травня 2015 року на Правобережній товарній біржі, що розташована в місті Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, відбувся аукціон, лотом № 1 на якому була будівля корпусу № 2 МТФ, загальною площею 804,4 квадратних метри. За результатами проведення зазначеного аукціону переможцем було визнано його. Оголошення про проведення зазначеного аукціону було здійснене шляхом розміщення інформації про дату, час та місце його проведення в друкованому засобі масової інформації, а саме: в номері 14/1005 від 15 квітня 2015 року газети «ПРИВОЗ». Враховуючи те, що він став переможцем вищевказаного аукціону, того ж числа 14 травня 2015 року на Правобережній товарній біржі між [PERSON] сільською радою Михайлівського району Запорізької області, як продавцем з одного боку, та ним, як покупцем з іншого, було укладено договір купівлі - продажу нерухомого майна, а саме будівлі корпусу № 2 МТФ, загальною площею 804,4 квадратних метри, місце розташування: Запорізька область, Михайлівський район, [PERSON] сільська рада, Комплекс будівель і споруд. Усі істотні умови договору, з приводу яких він та відповідач досягли згоди, на даний час виконані сторонами у повному обсязі, а саме: відповідач передав, а він прийняв вищезазначену будівлю корпусу № 2 МТФ, про що було складено [PERSON] прийняття-передачі. Він в свою чергу сплатив обумовлену договором грошову суму. Маючи намір у порядку, встановленому ч.4 ст.334 Цивільного кодексу України, зареєструвати за собою право власності на придбане майно, 19 травня 2015 року, він звернувся до Реєстраційної служби Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області з відповідною заявою. Однак за результатами розгляду його заяви зазначеним вище органом, було винесене Рішення №21491279 від 22 травня 2015 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Як на підставу для відмови вчинення державної реєстрації вищевказаного майна, зазначене рішення містить посилання на недотримання сторонами договору вимог ст.ст. 656; 657 Цивільного кодексу України, згідно яких договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає нотаріальному посвідченню. З метою усунення перешкод у належному оформленні свого права власності на придбане майно, а саме надання договору купівлі-продажу будівлі встановленої законом форми, він 25 травня 2015 року письмово звернувся до продавця [PERSON] сільської ради, з листом, в якому запропонував вчинити нотаріальне посвідчення укладеного між ними Договору купівлі-продажу будівлі корпусу № 2 МТФ. Листом-відповіддю № 02-03-03/04 від 25 травня 2015 року, відповідач повідомив його, що з його точки зору, укладений між ними Договір купівлі-продажу нерухомого майна вчинено у повній відповідності до вимог діючого законодавства, і оскільки нотаріальне посвідчення договорів купівлі - продажу, укладених на товарній біржі не потрібне, він від його здійснення категорично відмовляється. Крім того лист відповідача містив пропозицію у разі не згоди з зайнятою ним в цьому питанні позицією, звернутись до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] наполягав на задоволенні своїх вимог та пояснив суду, що він та відповідач, дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору і це підтверджується письмовими доказами. Відбулося повне виконання договору. Але через ухилення продавця від нотаріального посвідчення договору, він не може стати власником фактично придбаного ним майна. У звязку з ухиленням відповідача від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, питання про визнання даного правочину дійсним, він не може вирішити в інший спосіб, окрім як через звернення до суду. Просив суд визнати договір купівлі - продажу нерухомого майна, а саме будівлі корпусу № 2 МТФ, загальною площею 804,4 квадратних метри, місце розташування: Запорізька область, Михайлівський район, [PERSON] сільська рада, Комплекс будівель і споруд, укладений 14 травня 2015 року на Правобережній товарній біржі між [PERSON] сільською радою Михайлівського району Запорізької області, як продавцем з одного боку та ним як, покупцем з іншого - дійсним. Визнати за ним право власності на нерухоме майно - будівлю корпусу № 2 МТФ, що розташована за адресою: Запорізька область, Михайлівський район, [PERSON] сільська рада, Комплекс будівель і споруд. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] наполягав на задоволенні позовних вимог позивача та просив суд позов [PERSON] задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] сільської ради [PERSON] позовні вимоги позивача визнав та пояснив суду, що будівля корпусу № 2 МТФ, перебувала на балансі [PERSON] сільської ради. 14 травня 2015 року на Правобережній товарній біржі між [PERSON] сільською радою Михайлівського району Запорізької області, як продавцем з одного боку, та [PERSON] як покупцем з іншого, було укладено договір купівлі - продажу нерухомого майна, а саме: будівлі корпусу № 2 МТФ, загальною площею 804,4 квадратних метри, місце розташування: Запорізька область, Михайлівський район, [PERSON] сільська рада, Комплекс будівель і споруд. [PERSON] сільська рада передала, а [PERSON] прийняв вищезазначену будівлю корпусу № 2 МТФ, про що було складено [PERSON] прийняття-передачі. [PERSON] сплатив обумовлену договором грошову суму за зазначену будівлю корпусу № 2 МТФ. Вважає, що договір купівлі-продажу нерухомого майна вчинено у повній відповідності до вимог діючого законодавства, і оскільки нотаріальне посвідчення договорів купівлі продажу, укладених на товарній біржі не потрібне, він від його здійснення відмовляється. За вказаних підстав, не заперечував проти задоволення позовних вимог позивача. В судове засідання представник третьої особи Реєстраційної служби Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області не зявився, але надав на адресу суду заяву, у відповідності до якої не заперечує проти позовних вимог позивача, просить суд прийти рішення на розсуд суду. В судове засідання представник третьої особи Правобережної товарної біржи не зявився, але надав на адресу суду заяву, у відповідності до якої з позовними вимогами позивача згоден, просить суд визнати договір дійсним та визнати про власності за позивачем. Вивчивши позовну заяву, ознайомившись з наданими доказами по цивільній справі, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, те, що будівля корпусу № 2 МТФ, перебувала на балансі [PERSON] сільської ради, підтверджується наданим доказом - рішенням [PERSON] сільської ради Михайлівського району Запорізької області шостого скликання сороку восьмої (позачергової) сесії за № 1 від 07 квітня 2015 року, а також протоколом №1 про проведення аукціону, в якому зазначено, що власником будівлі корпусу №2 МТФ, загальною площею 804,4 кв.м. є [PERSON] сільська рада, Михайлівського району, Запорізької області. Крім того, в договорі купівлі продажу № 1405/15/1 від 14.05.2015 року в п.5 зазначено, що продавець свідчить, що дане майно є його власністю. Той факт, що 14 травня 2015 року на Правобережній товарній біржі, що розташована в місті Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області, відбувся аукціон, лотом № 1 на якому була будівля корпусу № 2 МТФ, загальною площею 804,4 квадратних метри, підтверджується наданим доказом - оголошенням про проведення зазначеного аукціону, яке було здійснене шляхом розміщення інформації про дату, час та місце його проведення в друкованому засобі масової інформації, а саме: в номері 14/1005 від 15 квітня 2015 року газети «Привоз», що підтверджується копією газети «Привоз». У відповідності до протоколу № 1 Правобережної товарної біржи «Про проведення аукціону», переможцем аукціону ( покупцем) став реєстраційний №1 - [PERSON], проживаючий за адресою: [INFO]. Так, той факт, що 14 травня 2015 року на Правобережній товарній біржі між [PERSON] сільською радою Михайлівського району Запорізької області, як продавцем з одного боку, та [PERSON], як покупцем з іншого, було укладено договір купівлі - продажу нерухомого майна, а саме будівлі корпусу № 2 МТФ, загальною площею 804,4 квадратних метри, місце розташування: Запорізька область, Михайлівський район, [PERSON] сільська рада, Комплекс будівель і споруд, підтверджено наданим доказом Договором купівлі - продажу майна від 14.05.2015 року за № 1405/15/1. Факт того, що усі істотні умови договору, з приводу яких [PERSON] та відповідач досягли згоди, виконані сторонами у повному обсязі, а саме: що відповідач передав, а [PERSON] прийняв вищезазначену будівлю корпусу № 2 МТФ, підтверджується [PERSON] прийняття-передачі від 15.05.2015 року та актом (накладної) прийняття - передачі основних засобів від 15.05.2015 року. Факт того, що позич [PERSON] 25 травня 2015 року письмово звернувся до продавця [PERSON] сільської ради, з листом, в якому запропонував вчинити нотаріальне посвідчення укладеного між ними Договору купівлі-продажу будівлі корпусу № 2 МТФ, підтверджується копією листа від 25 травня 2015 року. У відповідності до листа сільського голови [PERSON] сільської ради, [PERSON] 25.05.2015 року була надана відповідь про те, що з його точки зору, укладений між ними Договір купівлі-продажу нерухомого майна вчинено у повній відповідності до вимог діючого законодавства, і оскільки нотаріальне посвідчення договорів купівлі - продажу, укладених на товарній біржі не потрібне, він від його здійснення, категорично відмовляється. Крім того лист відповідача містить пропозицію [PERSON], у разі не згоди з зайнятою ним в цьому питанні позицією, звернутись до суду. У відповідності до рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно від 22.05.2015 року за № 21491279, [PERSON] було відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Відповідно до розясненень, наданих в п.13 Постанови від 06.11.2009 N 9 Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів не дійсними» зазначено, що « Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК ( 435-15 ) не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.» Дійсно відповідно до положень ст.640 Цивільного кодексу України (в редакції чинній на 9 листопада 2009 року): - « Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.», та відповідно до положень ст. 657 Цивільного кодексу України (в редакції чинній на 9 листопада 2009 року): - « Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.» Тобто договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягав нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Проте зазначені розяснення були надані Верховним судом України 6 листопада 2009 року, тобто до вступу в дію Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та внесення в звязку з цією подією змін до ст. ст. 640; 657 Цивільного кодексу України. В світлі змін, що були внесені до згаданих статей Цивільного кодексу України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ в абз.41-42 п.2 Інформаційного листа № 24-150/0/4-13\~ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» від 28 січня 2013 року розяснив наступне: - «Слід звернути увагу на те, що з 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів», яким частину третю статті 640 ЦК викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК виключено слова «та державної реєстрації». З цього часу не передбачено державної реєстрації правочину, якщо в договорі не передбачено інше, а право на нерухоме майно та його обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Таким чином, із зазначеної дати скасовується обовязок здійснювати державну реєстрацію відповідного договору купівлі-продажу після його нотаріального посвідчення.» Відповідно до положень ст. 210 Цивільного кодексу України: - «Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом.» Відповідно до положень ст. 640 Цивільного кодексу України ( в редакції чинній на 14 травня 2015 року ): - «Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.» Відповідно до положень ст. 657 Цивільного кодексу України ( в редакції чинній на 14 травня 2015 року ): - «Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.» З викладеного вище видно, що зміни, внесені до ст.ст. 640; 657 Цивільного кодексу України, у відповідності з якими договір купівлі-продажу нерухомого майна вважається укладеним з моменту виконання умов договору, та його нотаріального посвідчення, без потреби у державній реєстрації, уможливили застосування до відносин, що склались між [PERSON] та відповідачем, внаслідок ухилення останнього від нотаріального посвідчення, укладеного між ними договору купівлі-продажу нерухомого майна, у відповідності до положень ч.2 ст.220 Цивільного кодексу України. За вказаних обставин, є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved