Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у Арабську республіку Єгипет без згоди батька [PERSON], у супроводі матері [PERSON], на період з 22 липня 2018 року по 02 серпня 2018 року включно. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з 06 жовтня 2006 року по 08 серпня 2016 року, позивач з відповідачем [PERSON] перебували у шлюбі. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], та малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами був розірваний відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року. 07 червня 2017 року позивач уклала шлюб з [PERSON] та змінено прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER]. З моменту розлучення відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дітьми, участі у їх вихованні свідомо не приймає. Аліменти сплачуються не регулярно. Позивач усіма силами намагається забезпечити підвищення рівня світогляду дітей, покращити стан їх здоров'я, сприяти фізичному, духовому та моральному розвитку, не зважаючи на те, що відповідач не бажає приймати у цьому будь-якої участі, а іноді і навіть заважає це робити. 07 липня 2017 року у ПП «ФИРМА «НИСАН-СВ» позивачем було заброньовано тур в Єгипет. Вартість туру складала 62786,00 грн. Але 20 липня 2017 року позивач була змушена скасувати тур, оскільки відповідач в останню мить відмовився надавати дозвіл на виїзд дітей за кордон, хоча раніше обіцяв позивачу надати дозвіл без заперечень. У зв'язку з відмовою від поїздки з позивача було стягнуто неустойка у розмірі 37686,00 грн. У липня 2017 року відповідач досить тривалий час не надавав дозвіл на лікування сина [PERSON] [INFO], що стало підставою для звернення позивачем до Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації. Позивач має намір забезпечити відпочинок своїм дітям за межами України, покращити стан їх здоров'я, сприяти їх духовному, фізичному та моральному розвитку, розширити їх світогляд. Позивачем у ПП «ФИРМА «НИСАН-СВ» було заброньовано тур у Єгипет (Шарм-ель-Шейх) у період з 22 липня 2018 року по 02 серпня 2018 року. Загальна вартість туру складає суму еквіваленту 2344,91 usd у гривнях на день оплати. 27 березня 2018 року позивачем внесене передоплата за тур у розмірі 20000,00 гривень. Ухвалою суду від 03 травня 2018 року відкрито провадження у порядку загально позовного провадження. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини та факти, викладені в позові, просили його задоволення. Відповідач в судове засідання подав відзив на позовну заяву про надання дозволу на виїзд дітей за кордон без дозволу (без згоди) та супроводу батька, та просив відмовити в задоволенні позовних вимог мотивуючи свій відзив тим, що позивач в своїй позовній заяві зводить на відповідача наклеп стверджуючи, що нібито з моменту розлучення і по сьогоднішній день з власної ініціативи самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, не спілкується з дітьми, свідомо не приймає участі у їх вихованні. Але такі твердження позивача не відповідають дійсності і жодним доказом не підтверджено позивачем. Починаючи з січня 2017 року позивач усілякими способами перешкоджає в будь якому спілкуванні із дітьми. Відповідач неодноразово намагався домовитися з позивачем про можливість особисто, вільно та регулярно спілкуватися з дітьми, але постійно безпідставно відмовляла в зустрічах з дітьми. Всі намагання нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до ще більших конфліктів. Оскільки з позивачем не вдалося дійти щодо можливості регулярного, вільного спілкування з дітьми, з метою припинення подальших суперечок, в липні 2017 року позивачем на адресу відповідача була направлена нотаріальна заява з пропозицією зустрітися 5 вересня 2017 року у нотаріуса, спільно узгодити умови та укласти договір про визначення місця проживання дітей та здійснення батьківських прав та обов'язків. Однак в призначений день позивач до нотаріуса для складання договору не з'явилася, однак прибув адвокат, який отримав проект договору. Позивач, замість подальшого обговорення змісту та умов договору, звернулася з заявою до Служби у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, в якій звела наклеп на відповідача, що він фактично перестав цікавитися дітьми, відмовився приймати участь у їх вихованні, всіляко уникає спілкування з дітьми, злісно не виконує свої обов'язки батька та просила орган опіки та піклування визначити спосіб відповідача участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, встановивши запропонований нею обмежений графік спілкування з дітьми. Позивачем із спеціалістами з медіації була укладена відповідна угода та проведені декілька зустрічей, але з невідомих причин позивач від медіації ухилялась, що зробило неможливим спільне обговорення та вирішення спору. Позивач взагалі не зверталася до відповідача за наданням такого дозволу і про необхідність його надання, відповідачу стало відомо лише після того, як до представника зателефонувати з Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації і повідомили про дату і час розгляду заяви про надання дозволу на лікування. В зв'язку з тим, що в призначений для розгляду день відповідач не зміг бути присутнім, однак через свого представника передав нотаріально завірену заяву про надання дозволу. В судовому засіданні представник відповідача заперечувала щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини які зазначенні в відзиві на позовну заяву про надання дозволу на виїзд дітей за кордон без дозволу (без згоди) та супроводу батька. Уповноважений представник третьої особи - Служби у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції від 29 травня 2018 року. В судовому засіданні була допитана в якості свідка, [PERSON]- яка пояснила, що вона є рідною сестрою позивача, з моменту укладення другого шлюбу позивачем, погіршилися стосунки. Відповідач не має можливості спілкуватися з дітьми, оскільки позивач перешкоджає відповідачу та батькам позивача у спілкуванні з дітьми. На початку листопада 2017 році з сестрою виник сімейний конфлікт з приводу спірного майна, в зв'язку з чим свідок та її матір залишилися на вулиці. Наприкінці листопада 2017 року стосунки з позивачем припинилися. Вислухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 2 ст. 154 Сімейного кодексу України, батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Статтею 155 Сімейного кодексу України, передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч .7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Другим принципом Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (IXV) Генеральної Асамблеї Організації Об'єднаних Націй від 20.11.1959 року, встановлено, що дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Частинами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989р., яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Судом встановлено сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, що шлюб між сторонами розірвано згідно рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року. (а.с.10-11). Від шлюбу мають двох малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], є позивач та відповідач. Діти проживає з матір'ю. Даний факт підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON], серії [NUMBER] актовий запис №1908 від 15 липня 2011 року, та [PERSON], серії [NUMBER] актовий запис №2144 від 14 серпня 2007 року. (а.с.8-9) Діти проживають з позивачем. 07 червня 2017 року позивач уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про зміну імені Серія [NUMBER] від 22 грудня 2016 року (а.с.12). Рішенням від 28 лютого 2017 року Дніпровського районного суду м. Києва, задоволено цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, та стягнуто з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер: [NUMBER], працюючого в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Будтех Стейт», на посаді фінансового директора, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON], [INFO], зареєстрованої за адресою: [ADDRESS], на утримання [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 21.11.2016 року і до досягнення найстаршою дитиною, [PERSON], повноліття. Як вбачається з матеріалів справи позивачем 07 липня 2017 року було заброньований тур в Єгипет за програмою: дати: 27.07.2017-06.08.2017, курорт Шарм-ель Шейх, вартість туру складає 62786 грн. Однак, 20 липня 2017 року позивач звернулася до туристичного агенства Нісан СВ з вимогою скасувати тур та повернути сплачені кошти, мотивуючи це тим, що батьком малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] не було надано дозвіл на виїзд дітей за кордон. У зв'язку з відмовою від поїздки, з позивача була стягнута неустойка у розмірі 37686 грн. 00 коп., у зв'язку з тим, що дата відмови від тура співпала з періодом настання штрафних санкцій по туру. (а.с.30-36). Позивачем 20 липня 2017 року, було подано заяву до керівника служби у справах дутей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації Ткаченка О.В. про надання дозволу на лікування, в стаціонарі денного перебування мовного центру Київської міської психоневрологічної лікарні №2, сина [PERSON], в зв'язку з відмовою надання дозволу на лікування біологічним батьком [PERSON]. (а.с. 29) 24 липня 2017 року відповідач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, де було засвідчено заяву, де містилася пропозиція щодо вирішення питань як батьків дітей, щодо їх виховання, способів участі у їх вихованні та спілкуванні того з батьків, хто проживає окремо від них та визнання інших особистих немайнових прав і обов'язків батьків. (а.с.69) Відповідно до вимог ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересування по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Вимогами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Питання виховання дитини за вимогами ст. 157 СК України вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що чинним законодавством України не встановлено обмежень щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за згодою батьків або ж за відсутності згоди одного із них. Суд вважає, що не надання дозволу на виїзд малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], за кордон в супроводі матері, з метою відпочинку та духовного розвитку, порушує їх права та інтереси. Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку, що бажання позивача отримати дозвіл на виїзд дітей за кордон повністю узгоджується з її правами та обов'язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, тому суд не вбачає жодних обставин, що обмежують згідно із законодавством право виїзду дітей за кордон і вважає, що це буде відповідати інтересам малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Враховуючи наведене, оцінивши наявні у справі докази, суд, приходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, оскільки виїзд дітей за кордон має одноразовий тимчасовий характер, за своєю метою позитивно впливатиме на їх загальний розвиток, пізнанню, спілкуванню, проведенню дозвілля та оздоровленню, а тому підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved