Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась 01.06.2018 р. до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Обґрунтовує тим, що з 12.04.2005 р. перебуває з відповідачем в шлюбі, зареєстрованомуу Відділом реєстрації актів цивільного стану Ватутінського міського управління юстиції Черкаської області, актовий запис №35. Від шлюбу мають спільну доньку, [PERSON], [INFO]. Припинили з відповідачем спільне проживання з січня 2010 р. На даний час неповнолітня дитина перебуває на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на її утримання не надає. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання сторони не з'явились, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач позовні вимоги про стягнення аліментів підтримує в повному обсязі з наведених підстав, відповідач їх визнав, просять ухвалити відповідне рішення. Суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем в порядку ст. 206 цього Кодексу. Відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальнихдій… У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, вивчивши матеріали справи, з урахуванням вимог ст.ст. 206, 223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, від яких надійшли відповідні заяви та прийняти заяву відповідача про визнання ним позову, викладену в окремій письмовій заяві, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд встановив наступні фактичні обставини. Сторони з 12.04.2005 р. перебувають в шлюбі, зареєстрованому у Відділі реєстрації актів цивільного стану Ватутінського міського управління юстиції Черкаської області, актовий запис №35 (а.с.4). Від шлюбу маються спільну доньку, [PERSON], [INFO]. (а.с.5), яка проживає з позивачем і утримується нею (а.с. 6). Згідно положень ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч.1 ст. 82 ЦПК УКраїни). Судом встановлено, визнано учасниками справи, що відповідач проживає окремо від сім'ї, матеріально забезпечений, за станом здоров'я спроможний утримувати дитину, інших утриманців не має, на даний час ухиляється від виконання свого обов'язку. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Статтями 18, 27 «Конвенції про права дитини» (ратифікована Постановою ВР України №789-XII від 27.02.91) встановлено, що батьки несуть загальну та однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ст.51 Конституції України, ст.180 СК України передбачено обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі ( ст. 181 СК України) . Відповідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, частиною 2 цієї статті (в редакції станом на 27.12.2017 р.) визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а їх мінімальний розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ст. 183 СК України). Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006: «За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно… Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК ( 2947-14 ). При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення… Відповідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Ураховуючи встановлені обставини, та визнання позову відповідачем, суд вважає доцільним присудити аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше встановленого законодавством 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду, з 01.06.2018 року і до досягнення повноліття дитиною. Відповідно ч. 1 п.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає стягнення аліментів у межах суми за один місяць до негайного виконання. Згідно вимог ст.ст. 141, 142 ЦПК України, суд присуджує з відповідача у дохід держави судовий збір за стягнення аліментів у сумі 352 грн.40 коп. На підставі наведеного, ст. 51 Конституції України, ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 180 - 182, 183, 191 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 р.,

Outcome: approved