Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «ВіЕйБі Банк» про повернення суми депозитного вкладу. Свою позовну заяву позивач пояснює тим, що 12.05.2014 року позивач та відповідач по справі уклали договір банківського вкладу №790039/2014 (в доларах США) на строк один місяць з можливістю його пролонгації в Золотоніському відділенні №46 ПАТ «ВіЕйБі Банк», на загальну суму 6876 доларів США. Після закінчення чергового строку вкладу на вимогу позивача видати всю суму вкладу, йому було відмовлено, а договір банківського вкладу №790039/2014 був закритий. Вся сума вкладу була перерахована на іменний вкладний рахунок на умовах вкладу на вимогу «для виплат» в доларах США №26201230201372 з виплатою процентів за ставкою 0.1% річних. Згідно вимоги від 01.07.2014 року позивач бажав закрити рахунок та повернути суму вкладу, однак відповідач добровільно банківський вклад та нараховані відсотки не повернув, а тому позивач був змушений звернутися до суду. В судове засідання позивач не з'явився, однак надав заяву від 10.11.2014 року у якій просив суд розглядати справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. На підставі ст.. 169 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення суду на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Судом встановлено, що між сторонами по справі був укладений договір банківського вкладу №790039/2014 від 12 травня 2014 року, відповідно до п. 1.7. передбачається, що дата вимоги вкладником вкладу 12 червня 2014 року. дата вимоги вкладником пролонгованого вкладу - дата, що співпадає з першим днем по закінченні кожного наступного строку від дати укладення договору. Відповідно до п. 1.8 договору банківського вкладу на вимогу «для виплат» №26201230201372 укладеного сторонами по справі 12 травня 2014 року дата вимоги вкладником вкладу на вимогу - на першу вимогу вкладника з урахуванням умов правил. Отже договорами від 12.05.2014 року сторони визначили умови повернення вкладу та умови продовження строку дії вказаних договорів. При матеріалах справи наявні, із відповідними відмітками банку про отримання, письмові вимоги позивача про припинення строку дії договору банківського вкладу. Таким чином позивачем було належним чином повідомлено відповідача про небажання позивачем продовжувати договір банківського вкладу та бажання отримати всю суму банківського вкладу та проценти в доларах США. Згідно ст.. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Таким чином суд приходить до висновку, що обмеження права особи у вільному користуванні власним депозитом є порушенням конституційних прав позивача. Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном, як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. У відповідності з ст.8 ЦПК України, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Згідно з ч. 1, 6 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Що стосується позовних вимог про відшкодування матеріальних збитків від втрати вигоди за термін прострочки, відшкодування трьох процентів річних від простроченої суми, а також моральної шкоди та транспортних витрат, суд приходить до висновку, що в задоволенні вказаних вимог позивачу слід відмовити. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір.

Outcome: approved