Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати виконавчий напис, вчинений 08.12.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем, що зареєстрований в реєстрі за № 23775 щодо стягнення грошових коштів у розмірі 32 368,14 доларів США, що за курсом 25,74 грн. за 1 долар США, відповідно до службового розпорядження НБУ від 04.09.2017, складає 833 155,92 грн. таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження № 56053843 від 28.03.2018 старшого державного виконавця Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області Павлюченко М.А., відкрито виконавче провадження по виконанню зазначеного виконавчого напису. Вважає що виконавчий напис було вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, оскільки подані банком документи нотаріусу не підтверджували безспірність заборгованості, так як на час вчинення оскаржуваного виконавчого напису між ПАТ КБ «ПриватБанк» та нею існували спірні правовідносини щодо кредитного договору, на підставі якого було вчинено виконавчий напис нотаріусом. В травні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до неї про звернення стягнення на предмет застави. Нею було подано зустрічний позов до ПАТ КБ «ПриватБанк» про повернення надмірно сплачених коштів за кредитним договором. Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22.05.2017 в задоволенні первісного та зустрічного позовів було відмовлено. Апеляційним судом Київської області дане рішення було залишене без змін. На зазначені рішення ПАТ КБ «ПриватБанк» подано касаційну скаргу, на підставі якої Вищим спеціалізованим судом України 26.10.2017 відкрито касаційне провадження. Незважаючи на те, що спір не вирішено ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до нотаріуса про вчинення виконавчого напису. Ухвалою від 25 червня 2018 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» Штронда А.М. направив відзив на позовну заяву з документами, що підтверджують надіслання відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін представник відповідача не подав. Представник відповідача у відзиві на позов вимоги позивача не визнав, просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що в зв'язку з невиконанням [PERSON] зобов'язання за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до приватного нотаріуса Швець Р.О., який відповідно до встановленого чинним законодавством порядку, видав виконавчий напис про стягнення заборгованості. Враховуючи, що банк надав нотаріусу всі необхідні документи відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, то підстав вважати незаконність дій нотаріуса немає. Треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, та представник Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області свої пояснення щодо позову на адресу суду не направили. Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. З'ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлено наступне. 29.03.2007 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №КЗРWAN04185606, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 12 931, 53 доларів США в яких : 11 819,15 доларів США на придбання транспортного засобу, 1 112, 38 доларів США на оплату разових страхових платежів, комісії та внесення до Державного реєстру зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29.03.2010 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 29.03.2007 року між сторонами було укладено договір застави рухомого майна, відповідно до умов якого [PERSON] передала у заставу автомобіль марки «Great WaII Safe Suv», реєстраційний номер [NUMBER]. У травні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № КЗРWAN04185606 від 29.03.2007 в розмірі 26 471,77 доларів США та вилучення у [PERSON] та передання в заклад ПАТ «КБ «ПриватБанк» предмету застави автомобіль«Great WaII Safe Suv», реєстраційний номер [NUMBER]. Також просив звернути стягнення на предмет застави автомобіль «Great WaII Safe Suv», реєстраційний номер [NUMBER], шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ «КБ «ПриватБнк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі продажу. В грудні 2016 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому просила відмовити в задоволенні первісного позову ПАТ «КБ «ПриватБанк» до неї та стягнення на її користь надмірно сплачених грошових коштів в сумі 4 7070,51 доларів США. 22 травня 2017 року рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області в задоволенні первісного та зустрічного позову відмовлено. 04 вересня 2017 року ухвалою колегії судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2017 року залишено без змін. 26 жовтня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляд цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ «КБ «ПриватБанк». Проте, 08 грудня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем було вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 23775, про стягнення з [PERSON] боргу за кредитним договором № K3PWAN04185606 від 29.03.2007 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» у розмірі 32 368,14 доларів США, що за курсом 25,74 грн. за 1 долар США, відповідно до службового розпорядження НБУ від 04.09.2017, складає 833 155,92 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4 155,76 доларів США; заборгованості за відсотками - 8 547,00 доларів США; заборгованості з пені - 19 665,38 доларів США, а також витрат, пов'язаних із вчиненням виконавчого напису, що склали 1 800,00 грн. Строк, за який провадиться стягнення - 3 812 днів, а саме з 29.03.2007 по 04.09.2017. На підставі зазначеного виконавчого напису постановою старшого державного виконавця Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Павлюченко М.А. від 28 березня 2018 року відкрито виконавче провадження № 56053843 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу у розмірі 834 955,92 грн. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Відповідно до пункту 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія. Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій регулює процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Відповідно до підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Відповідно до підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому, стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Зокрема, спростовує безспірність заборгованості боржника той факт, що на час вчинення нотаріусом виконавчого напису в суді розглядався по суті спір щодо заборгованості та його розміру за кредитним договором. Такий правовий висновку Верховного Суду України, викладений у постановах від 4 березня 2015 року в справі № 6-27цс15, від 11 березня 2015 року в справі № 6-141цс14). Судом встановлено, що спір про стягнення заборгованості за кредитним договором від 29 березня 2007 року № КЗРWAN04185606, укладеним між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] розглядається в суді касаційної інстанції, що підтверджується ухвалою від 26 жовтня 2017 року про відкриття касаційного провадження. Таким чином, на час вчинення оскаржувало виконавчого напису, між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] існували спірні правовідносини щодо заборгованості за кредитним договором. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відсутність визначених у ст.88 Закону України «Про нотаріат» підстав для вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн., що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного, та

Outcome: approved