Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-04 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулась до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON], в якій просить стягнути з нього аліменти на її користь на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем по справі - [PERSON] вони перебувають у шлюбних відносинах з 19 грудня 2009 року. Від даного шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], як мешкає разом з позивачем по справі. Відповідач проживає окремо, у вихованні дитини участі не приймає, ухиляється від покладеного обов'язку утримувати дитину, матеріальну допомогу добровільно не надає. Також позивач та її представник зазначили, що відповідач офіційно не працевлаштований, проте має можливість матеріально утримувати свою дитину. Представник відповідача у судове засідання проти стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини не заперечував, проте вважав суму аліментів у розмірі 2000 гривень занадто великою та просив ухвалити рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, у розмірі 500 гривень. Також представник відповідача зазначив, що на даний час його довіритель офіційно не працевлаштований, має мінливий заробіток та вимушений орендувати квартиру у м. Харкові. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду справи, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі з 19 грудня 2009 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Нововодолазького районного управління юстиції у Харківській області (а.с. 4). [INFO] року у сторін народилася донька - [PERSON], яка на даний момент проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON], серії [NUMBER] виданого Староводолазькою сільською радою Нововодолазького району Харківської області 22.06.2010 року, батьком дитини зазначено [PERSON] (а.с. 5). Судом встановлено, що відповідач з сім'єю не проживає з 2016 року, матеріальну допомогу на утримання доньки добровільно не надає. З цього приводу суд зазначає, що ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України чітко визначений обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому суд зауважує, що згідно з положеннями ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 зазначеної вище Конвенції передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що при вирішенні даного спору доцільно застосовувати положення ч. 8 ст. 7 СК України, відповідно до якої регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, кошти на утримання дітей (аліменти) можуть присуджуватися за рішенням суду у частці від доходу їх батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків та інші обставини, що мають істотне значення. При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 Сімейного Кодексу. Статтею 184 СК України встановлено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. При встановленні розміру аліментів у твердій грошовій сумі виплата аліментів на дитину проводиться щомісячно, що встановлено п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Згідно зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.ст. 59, 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 179 ЦПК України визначено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідач на адресу суду не надав належних та допустимих доказів стосовно наявності у нього на утримання інших дітей або непрацездатних батьків, а також інформацію щодо свого стану здоров'я та матеріального становища, які можуть вплинути на визначення розміру аліментів. Відповідно до пояснень учасників судового розгляду справи встановлено, що відповідач не отримує регулярного офіційного доходу у вигляді заробітної плати за трудовим договором або ж прибутку від здійснення господарської діяльності, що не дає можливості визначити розмір та частку від його заробітку. З огляду на вище викладене, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, враховуючи те, що спільна дитина сторін проживає разом із позивачем, відповідач не надає допомоги на її утримання, має задовільний стан здоров'я, є особою працездатного віку, а також враховуючи те, що обов'язок утримувати дитину законодавством покладається на обох батьків, беручи до уваги прожитковий мінімум для дитини відповідного віку відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік», виходячи із засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 1200 гривень щомісячно до досягнення нею повноліття. При цьому згідно зі ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону, на що також вказав Верховний Суд України у правовій позиції від 06.11.2013 року у справі № 6-113цс13. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі ч.2 ст.184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно п. 8 ст. 8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Враховуючи положення ч. 1 ст. 191 СК України суд вважає, що аліменти з відповідача необхідно стягувати з дня звернення позивача до суду, тобто починаючи з 10.11.2016 року. Крім того, відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, а тому судові витрати слід покласти на відповідача в порядку ст. 88 ЦПК України. Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць. З огляду на вище викладене,

Outcome: partial