Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я. В обґрунтування позовних вимог вказує, що працюючи в період часу з: 13.01.1981 року по 01.03.1983 року на посаді підземного бурильника шпурів дільниці №11 ш. ім. Кірова РУ ім. Кірова; 01.03.1983 року по 02.04.1983 року на посаді підземного гірничого майстра дільниці №5 ш. ім. Кірова РУ ім. Кірова; 02.04.1983 року по 28.03.1984 року на посаді заступника підземного начальника дільниці №4 ш. ім. Кірова РУ ім. Кірова; 28.03.1984 року по 15.06.1984 року на посаді виконуючого обов`язки підземного начальника дільниці №4 ш. ім. Кірова РУ ім. Кірова; 15.06.1984 року по 02.08.1985 року на посаді підземного начальника дільниці №4 ш. ім. Кірова РУ ім. Кірова; 11.09.1987 року по 01.11.1987 року на посаді підземного заступника начальника дільниці №4 ш. ім. Кірова РУ ім. Кірова; 01.11.1987 року по 17.05.1992 року на посадах підземного гірничого майстра та підземного гірничого дільниці №5 начальника дільниці №4 ш. ім. Кірова РУ ім. Кірова, правонаступником якого є ПАТ «АМКР», підпадав під вплив пилу і шуму, рівні яких перевищували допустимі. Відповідно до п.п. 9, 10, 14 акту №3, 04.03.2010 року Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини, позивачу встановлено наступні діагнози: хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.) ЛН першого-другого ст.; нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху). Згідно з п. 19 акту №3 професійне захворювання отримано позивачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку керівництва, яке порушило вимоги ст. 153 КЗпП України, ст. 13 ЗУ « «Про охорону праці». У зв`язку із заподіянням шкоди, позивач вперше 16.04.2010 року, вперше, пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, де йому було встановлено ступінь втрати професійної працездатності 25% з яких: 20% по ХОЗЛ, 5% по туговухості з 12.04.2010 року безстроково. У зв`язку з вказаними хронічними професійними захвалюваннями позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він постійно відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, приступоподібний кашель, який в нічний час порушує сон позивача та позбавляє його можливості нормально відпочивати. Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. Вказане постійно і негативно позначалося і позначається на душевному та фізичному станах позивача, який не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. Тому, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я 118075, 00 грн. без урахування податків, зборів та інших платежів. Ухвалою від 20.10.2020 року суд вирішив питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Представник відповідача ПАТ «АМКР» Єфремова Т.О. подала до суду відзив, згідно якого просила відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтувала тим, що події. Які стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами, мали місце до набрання чинності ЦК України 2003 року, тобто до вказаних правовідносин не може бути застосовано чинне законодавство. У конкретному випадку акт розслідування професійного захворювання датується 20.10.2000 року. Так, ч. 1 ст. 440-1 ЦК України в редакції 1963 року не може бути застосована до врегулювання спірних відносин, оскільки нею було передбачено загальні підстави відшкодування моральної шкоди, заподіяння громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, а правовідносини сторін, в рамках даної справи виникли з приводу відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок професійного захворювання. Позивач отримав та отримує виплати, які йому належить сплачувати відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Таким чином, в спірних правовідносинах не було встановлено вчинення з боку відповідача будь-яких винних, неправомірних дій, що могли б призвести до виникнення професійного захворювання, оскільки позивач не перебував у трудових відносинах з відповідачем. Також, зазначає, що ПАТ «АМКР» є неналежним відповідачем у справі, оскільки не є правонаступником прав та обов`язків ДП «РУ ім. Кірова» та не приймало на баланс шахту ім. Кірова, на якій працював позивач. Згідно наказу Державного комітету Промислової політики України №165 від 19.04.2001 року «Про подальшу реструктуризацію РУ ім. Кірова» передано об`єкти та виробничі потужності ДП «Рудоуправління імені Кірова» на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» для збільшення статутного фонду. Відповідно до зазначеного наказу перехід прав і обов`язків від Державного підприємства до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» не відбувся. Суд, дослідивши письмові докази цивільної справи, відзив представника відповідача, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] тривалий час працював на ш. ім. Кірова РУ ім. Кірова (а.с. 22-27). Відповідно до п. 16 Акту №3 розслідування хронічного професійного захворювання від 25.03.2010 року професійне захворювання виникло, зокрема, працюючи з 13.01.1981 року по 02.08.1985 року та з 11.09.1987 року по 17.05.1992 року на шахті ім. Кірова РУ ім. Кірова підземним бурильником шпурів, підземним гірничим майстром, підземним начальником (заступником) дільниці та підземним гірничим робітником очисного вибою, [PERSON] згідно інформаційної довідки про його умови праці, підготовленої Саксаганської райСЕС №2/2-809 від 10.04.2009 року, також підпадав під вплив пилу і шуму, рівні яких перевищували допустимі (а.с. 13). Пунктом 19 вказаного вище Акту визначено прізвища, імена по батькові, посади осіб, які порушили законодавство про хорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи: зокрема, керівництво рудоуправління ім. Кірова шахта ім. Кірова (а.с. 14). Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги [PERSON] 16.04.2010 року при первинному огляді встановлено 25% втрати професійної працездатності 20% по ХОЗЛ, 5% по туговухості з 12.04.2010 року безстроково(а.с. 9-10). Відповідно до ч. 4 ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці. Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 р. встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Суд не погоджується з твердженнями представника відповідача, що ПАТ «АМКР» не є правонаступником ДП «Рудоуправління ім. Кірова», оскільки згідно з наказом Державного комітету Промислової політики України № 165 від 19.04.2001 р. «Про подальшу реструктуризацію РУ «ім. Кірова»» майно державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова», на якому позивач працював, було передане на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» (правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»). Таким чином, ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є належним відповідачем по справі. Також, помилковим є і припущення представника відповідача, що до даних правовідносин необхідно застосувати норми ЦК УРСР в редакції від 1963 року, оскільки, події, які стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами мали місце до набрання чинності ЦК України 2003 року, а саме акт розслідування професійного захворювання датується 20.10.2000 року. Так, з матеріалів справи встановлено, що Акт №3 розслідування хронічного професійного захворювання складений 25.03.2010 року та затверджений головним державним санітарним лікарем Жовтневого району м. Кривого Рогу м. Кривий Ріг 26.03.2010 року (а.с. 11-14). Отже, до спірних правовідносин повинні бути застосовані норми ЦК України в редакції від 2003 року. Статтею 173\~КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно з ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.\~23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Частиною 3 ст. 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Свої моральні страждання, пов`язані з ушкодженням здоров`я на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» позивач оцінює в розмірі 118075,00 гривень. Як вбачається з матеріалів справи, позивач зазнав ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, у зв`язку з чим отримав 25% втрати професійної працездатності. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками професійного захворювання порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв`язки. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої позивачу моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан здоров`я, тяжкість професійного захворювання, настання у зв`язку з цим негативних змін у житті, необхідність лікування, втрату у зв`язку з цим життєвих зв`язків, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювання. При цьому, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому, суд вважає, що сума компенсації від ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» спричиненої позивачу моральної шкоди повинна складати 60000,00 гривень. Щодо вимоги про стягнення 118075,00 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачу шкоди. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд, стягує з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 гривень. На підставі викладеного, та

Outcome: partial