Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві, в якому просить визнати за ним право власності на 1/8 частину трикімнатної квартири [ADDRESS], яка має загальну площу 74,3 кв.м, в тому числі житлову площу 43,2 кв.м. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він перебував у шлюбі із [PERSON], [INFO], з 04 грудня 1969 року до її смерті, [INFO]. У шлюбі у них народилося двоє синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому нерухоме майно, до якого відносилася 1/4 частина трикімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], в якій проживали [PERSON], його дружина [PERSON], їх сини [PERSON] та [PERSON] 22 лютого 2011 року [PERSON] та його дружина [PERSON] звернулися до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] На підставі заяв державним нотаріусом було видано свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/8 частину спірної трикімнатної квартири від 20 квітня 2011 року. Після цього на підставі заяви позивача та свідоцтва про право на спадщину за законом Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна було зареєстровано право власності на 1/8 частину спірної квартири. Але його дружина [PERSON] [INFO] померла, після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на: 1/4 частину згаданої спірної квартири, яка належала [PERSON] на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру від 28 грудня 2004 року, право власності на яку зареєстроване 14 січня 2005 року у БТІ; та на 1/8 частину тієї ж квартири, яка належала [PERSON] на праві власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 квітня 2011 року, право власності на яку не було зареєстроване в БТІ. Після смерті [PERSON] позивач подав до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а відповідач [PERSON] подав заяву про відмову від прийняття спадщини. На підставі цього державним нотаріусом позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частину спірної квартири від 15 травня 2014 року. Натомість, оскільки спадкодавець [PERSON] не встигла зареєструвати у БТІ право власності на 1/8 частину спірної квартири, яка належала їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 квітня 2011 року, державний нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/8 частину спірної квартири. Позивач є єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON], оскільки відповідач [PERSON] відмовився від прийняття спадщини. У зв'язку з викладеним, позивач фактично позбавлений можливості прийняти спадщину у вигляді 1/8 частини спірної квартири, що і змусило його звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно за законом. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у ньому та просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, звернувся до суду із заявою, в якій позов визнав у повному обсязі, проти його задоволення не заперечував, просив розглядати справу у його відсутності. Третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві про день та час слухання справи повідомлене належним чином, в судове засідання явку свого представника не забезпечило, із заявами та/або клопотаннями до суду не зверталося. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved