Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою та прохала суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття та 1/4 частини на її утримання, до досягнення дитини трирічного віку. В своїй позовній заяві вказала, що вони з відповідачем перебувають у шлюбі з 06 лютого 2010року. Від цих відносин народилась дитина - дочка [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні позивачки. З 21 жовтня 2014року сторони проживають окремо. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість. Позивачу одній самотужки важко утримувати дитину, оскільки вона отримує невелику заробітну плату, знаходиться в скрутному матеріальному становищі, в зв'язку з цим вона вимушена звернутися до суду. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, прохала суд задовольнити позов, стягнути з відповідача [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 14 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму на утримання дочки [PERSON], [INFO] і до її повноліття та 14 частини на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Представник позивача в судовому засіданні частково погодився з позовом, проти стягнення з відповідача ? частки на дитину не заперечує, але проти стягнення 1/4частки на дружину заперечує. Суд, вислухавши позивача, відповідача проаналізувавши представлені докази, встановив наступне: Подружжя [PERSON] перебувають у шлюбі з 06 лютого 2010року. З 21 жовтня 2014року разом не проживають. Мають дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копію свідоцтва про народження, що мається в матеріалах справи. В судовому засіданні встановлено, що дочка [PERSON], [INFO], зареєстрована та проживає з позивачкою. Позивачка вказала, що на утримання дочки відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги і дочка перебуває на повному її утриманні. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27.02.1991 р., держави учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до ст.ст. 180,185 СК України батьки зобов'язані утримувати свою неповнолітню дитину до виповнення їй 18 років. Між позивачем та відповідачем по справі ускладнилися відносини, сторони проживають окремо один від одного. В добровільному порядку відповідач не надає достатньої допомоги дитині, не допомагає матеріально. Підстав для звільнення відповідача [PERSON] від обов'язку утримувати дитину, судом не встановлено. Договору між батьками про сплату аліментів на дитину не досягнуто, тому він підлягає вирішенню в судовому порядку. При визначенні розміру аліментів судом враховано стан здоров*я та матеріальний стан відповідача [PERSON], стан здоров*я та матеріальне становище дитини. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов»язком як матері, так і батька, причому обов»язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не звільняє їх від обов»язків щодо дитини. Батьки зобов»язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Виконання передбачених ст.150 СК України обов»язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, пов»язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Тому, визначений на законодавчому рівні прожитковий мінімум для дитини певного віку має забезпечуватись насамперед батьками дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст..184 СК України. Відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред*явлення позову. У разі наявності додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) позивач вправі звернутися до суду з відповідним позовом, який не пов'язаний зі сплатою аліментів (ст. 185 СК України). Відповідно до ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Вимоги позивача [PERSON] обґрунтовані та доведені в судовому засіданні доказами, тому підлягають частковому задоволенню в частині стягнення аліментів на дружину до досягнення дитини трирічного віку, виходячи з того, що відповідач працює та отримує заробітну плату, а тому з відповідача необхідно стягнути аліменти в розмірі 1/6 частину з усіх видів заробітку щомісячно на утримання дружини до досягнення дитини трирічного віку. На підставі ст.367 ЦПК України, рішення суду підлягає обов*язковому негайному виконанню по справам про аліменти в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до положень ст.ст.81,88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню в дохід держави з відповідача.

Outcome: partial