Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом та просив суд стягнути з відповідачів на свою користь моральну шкоду в сумі 300 000 грн., а також зобов'язати прокуратуру Автономної Республіки Крим направити на адресу позивача офіційні письмові вибачення за незаконне звинувачення в умисній несплаті податків. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що стосовно нього було незаконно порушено кримінальну справу за ознаками ст. 212 ч.2 та ст. 366 ч.2 КК України та він був притягнутий у якості обвинуваченого у вчиненні вказаного злочину, на підставі чого зазнав тяжких моральних страждань, викликаних перебуванням під кримінальним переслідуванням та знаходженням під вартою протягом дев'яти місяців, у зв'язку з чим просить стягнути на його користь 300 000 грн. Позивач та його представник у судовому засідання підтримали пред'явлений позов та просили їх вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник прокуратури у судовому засіданні заперечували проти пред'явленого позову, вважаючи його не обґрунтованим та таким, що суперечить нормам чинного законодавства, а тому просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник Головного управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим надав письмові заперечення у яких позовні вимоги не визнав, вважаючи їх такими, що суперечать нормам чинного законодавства та такими, що не підлягають задоволенню. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що в липні 2011 стосовно [PERSON] порушено кримінальну справу за ознаками ст. 212 ч.2 та ст. 366 ч.2 КК України. 15 липня 2011 року відносно [PERSON] було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 15 квітня 2012 року постановою Залізничного районного суду м. Сімферополя АР Крим відносно позивача було змінено запобіжний захід із тримання під вартою на підписку про невиїзд. Постановою Залізничного районного суду м. Сімферополя АР Крим від 22.08.2012 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв'язка із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Вказана постанова не оскаржена та набрала чинності. Згідно ст.1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до ст. 2 зазначеного закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку: постановлення виправдувального вироку, закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину. Отже, право на відшкодування виникає лише в разі повної реабілітації особи, про що також зазначено в пункті 3 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Закриття кримінального провадження з нереабілітуючих обставин (амністія, декриміналізація складу злочину, закінченням строку давності, тощо, не дає права на відшкодування шкоди, з огляду на приписи статті 1176 ЦК України та положення Закону про відшкодування шкоди. Окремо слід зазначити, що положення вказаного Закону також пов'язують підстави для відшкодування шкоди, завданої громадянинові саме із вчиненням незаконних дій органами дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Проте, позивачем не надано належних та допустимих доказів у підтвердження факту незаконності дій органів прокуратури під час проведення досудового слідства щодо нього. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] є безпідставними, з огляду на відсутність підстав передбачених ст.2 Закону України Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Згідно з положеннями ст.1167 ЦК України, яка регламентує підстави відповідальності за завдану моральну шкоду та п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Разом з цим, зі змісту позовної заяви [PERSON] щодо відшкодування моральної шкоди в сумі 300 000 грн. не зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Враховуючи вищевказані обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження своїх доводів, а тому суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: dismissed