Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулась до Монастириського районного суду Тернопільської області з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на: - земельну ділянку площею 0,4704 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Швейківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER]; - земельну ділянку площею 1,3196 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Швейківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER]. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що [INFO] року померла - [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається із: - земельної ділянки площею 0,4704 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Швейківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER]; - земельної ділянки площею 1,3196 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Швейківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER]. Позивач вважає що саме вона повинна успадковувати за померлою спадкодавцем, оскільки фактично прийняла спадщину та вступила в управління спадковим майном шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, як спадкоємець за заповітом. Позивач [PERSON] після смерті [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте оформити спадщину нотаріус не зміг, оскільки виявилося, що в Державному акті серія [NUMBER] замість імені [PERSON] вказано ім'я [PERSON]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Відповідач - представник Швейківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області в судове засідання не з'явився, суду подав заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника, заперечень проти позовних вимог не мають. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Судом встановлено, що [INFO] року у віці 81 років померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого [INFO] року, актовий запис №08. Ще за життя померлій належала: земельна ділянка загальною площею 1,79 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Швейківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, що підтверджується копією Державного Акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 07.03.2003 року. Згідно заповіту, складеного 07.06.2002 року (а.с.5) спадкодавець [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і все те, що їй на день смерті по закону належатиме - [PERSON]. Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, існують розбіжності у документах, а саме, державний акт серії [NUMBER] від 07.03.2003 року складений на ім'я [PERSON] замість [PERSON] через що позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що підтверджується відмовою державної нотаріальної контори №502/01-16 від 10.07.2015 року, у видачі свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи те, що існують розбіжності в правовстановлюючому документі, а саме, в Державному акті на право приватної власності на землю, виданому на ім'я «[PERSON]» суд враховує наступне. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. В даному випадку встановлення такого факту необхідно заявникові для визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Таким чином, факт, який потрібно встановити заявнику має юридичне значення. Судом виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право так як позивач окрім цього просить визнати право власності на земельну ділянку, а тому даний спір підлягає розгляду в позовному провадженні. Так, при складанні правовстановлюючого документа, а саме Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 07.03.2003 року, органом, який його складав, була допущена помилка при записі імені спадкодавця [PERSON] Факт допущення вищевказаної помилки в імені спадкодавця підтверджується документами, які знаходяться в матеріалах справи, а тому беручи вищевказане до уваги та аналізуючи всі подані позивачем докази в їх сукупності суд приходить до переконання, що «[PERSON]» та «[PERSON]», є одна і та ж особа. Отже, факт належності [PERSON] Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 07.03.2003 року, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. А тому, беручи до уваги вищевказане суд приходить до переконання, що [PERSON] має право на прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] яка померла [INFO] року, як спадкоємець за заповітом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкове майно [PERSON] фактично прийняла так як у встановлений строк звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені нею у позовній заяві, а отже, вона, як спадкоємець за заповітом має право на земельну ділянку. Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було пред'явлено, а позивач фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON], тому є підстави визнати за нею право власності на спадкове майно. В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачем на спадкове майно, яким являється земельна ділянка. На підставі викладеного

Outcome: approved