Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Світловодський завод «Калькулятор» про стягнення середнього заробітку за період з 09.02.1999 року по момент винесення рішення суду з розрахунку середньомісячної заробітної плати та компенсації моральної шкоди, завданої порушенням прав та повязану з несвоєчасністю виплати заробітної плати в сумі 12000 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона працювала на посаді старшого комірника на Державному підприємстві «Світловодський завод «Калькулятор» з 13.02.1980 року по 08.02.1999року і була звільнена на підставі ст.38 КЗпП України по догляду з дітьми до 14 років. При звільнені [PERSON] відповідач не провів повного розрахунку по заборгованій заробітній платі в сумі 1121 грн. 25 коп.. Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 вересня 1999 року по справі №2-1302/1999 року на користь [PERSON] було стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 1121 грн. 25 коп.. Однак, до теперішнього часу відповідач не провів повного розрахунку щодо заборгованості по заробітній платі та не виплатив їй кошти за рішенням суду. Позивач просить стягнути на її користь з підстав ст. 117 КЗпП України з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.02.1999 року по момент винесення рішення суду з розрахунку середньомісячної заробітної плати. Крім того, позивач зазначає, що їй спричинена моральна шкода, завдана порушенням прав повязаних з несвоєчасністю виплати заробітної плати, яку вона просить стягнути з відповідача. На судове засідання не зявився представник позивача, надавши заяву про розгляд справи без її участі, проти заочного порядку розгляду справи не заперечує, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила суд їх задовольнити ( а.с. 45). Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, причину неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити рішення на підставі неявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі якщо відповідно до цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством «Світловодський завод «Калькулятор» з 13.02.1980 року по 08.02.1999 року і була звільнена на підставі ст.38 КЗпП України по догляду з дітьми до 14 років, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці ( а.с. 15,16). Відповідно до листа Арбітражного керуючого Державного підприємства «Світловодський завод «Калькулятор» [PERSON] за №02-01/304 від 23.07.2015 року вбачається, що до реєстру вимог кредиторів, затвердженого ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 06.03.2008 року, вимоги конкурсних кредиторів станом на дату порушення справи №10/17 про банкрутство Державного підприємства «Світловодський завод «Калькулятор» заборгованість перед [PERSON] складала 999 грн. 90 коп. Станом на 01.07.2015 року було погашено частину заробітної плати в сумі 358 грн. 64 коп. платіжним дорученням №96 від 18.05.2015 року. Враховуючи часткове погашення заборгованої заробітної плати Державним підприємством «Світловодський завод «Калькулятор» заборгованість по заробітній платі позивачки станом на 01.07.2015 року становить 641 грн. 26 коп. ( а.с.3,4,18). Факт часткової сплати заборгованої заробітної плати підтверджує виписка ПАТ «ПриватБанк» від 22.05.2015 року, де зазначено, що погашення кредиторської заборгованості першої черги [PERSON] в сумі 358 грн. 64 коп. 21.05.2015 року зараховано на її картковий рахунок ( а.с. 5,17). Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працiвника виплата всiх сум, що належать йому від пiдприємства, установи, органiзацiї, проводиться в день звiльнення. Якщо працiвник в день звiльнення не працював, то зазначенi суми мають бути виплаченi не пiзнiше наступного дня пiсля пред'явлення звільненим працiвником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разi спору про розмір сум, належних працівникові при звiльненнi, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цiй статтi строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тобто для покладання на власника або уповноваженого ним органу відповідальність відповідно до ст.117 КЗпП України закон вимагає наявність наступних умов: вини власника або уповноваженого ним органу, відсутності спору щодо розміру належних звільненому працівникові сум або вирішення спору на користь працівника. Судом встановлено, що між сторонами відсутній спір щодо розміру належних звільненому працівникові сум. Судом встановлено, і даний факт не заперечується сторонами, що позивач в день звільнення працював проте розрахунок з ним не був проведений. Крім того, факт того, що позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про отримання заробітної плати не заперечується відповідачем. Судом було встановлено, що 08.02.1999 року позивачку було звільнено на підставі ст.38 КЗпП України по догляду з дітьми до 14 років, проте, відповідач, всупереч ст.116 КЗпП України, не здійснив повного розрахунку із звільненим працівником. У відповідача перед позивачем на момент винесення рішення рахується заборгованість в сумі 641 грн. 26 коп. З часу звільнення позивачки до часу розгляду цієї справи та прийняття рішення пройшло 16 років 10 місяців 4 календарних днів, що складає 202місяці4 календарних днів. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100. З урахуванням цих норм, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передують події, з якою повязана виплата. З архівної довідки № Ас-523/13 від 12.12.2013р. про розмір нарахувань позивачки за грудень 1998 року та січень 1999 року (а.с. 19), вбачається сума середньої заробітної плати, яку отримував позивач. Позивачем було надано суду розрахунок середнього заробітку [PERSON] за період з 09.02.1999 року по 12.01.2016 року, який складає 16883 грн. 82 коп.(а.с.46). Перевіривши правильність розрахунку суд погоджується з вказаною сумою. Представник відповідача та арбітражний керуючий проти позову не заперечували, доказів на спростування позовних вимог не надали. Беручи до уваги зазначені обставини суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача в частині покладання на відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, а саме стягнення заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню, виходячи із розрахунку середнього заробітку позивача станом на 12.01.2016 року в межах заявлених позивачем вимог, а саме у сумі 16883 грн. 82 коп. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи, дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України передбачено, що вiдшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працiвнику провадиться у разi, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язкiв i вимагають вiд нього додаткових зусиль для органiзацiї свого життя. В судовому зсіданні було встановлено, що позивача було звільнено 08.02.1999 року та з ним не було проведено повного розрахунку під час його звільнення. У звязку із затримкою розрахунку при звільненні позивачка зазнала моральних страждань, що супроводжувалось почуттям приниженості, несправедливості. Зазначені обставини обумовлюють настання моральних страждань на час звільнення працівника та після його звільнення, в звязку з невиплатою боргу із заробітної плати, що вимагає від звільненого працівника додаткових зусиль для організації свого життя. Проте позивачем не був доведений заявлений ним розрахунок матеріального еквіваленту відшкодування моральної шкоди, в сумі 12000,0 грн., а тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині відшкодування заподіяної порушенням трудових прав позивача моральної шкоди, частково, в сумі 2000,0 грн. Питання про судові витрати суд вирішує на підставі ст.88 ЦПК України та у звязку з задоволенням позовних вимог судовий збір підлягає стягненню з відповідача. Враховуючи вищенаведене

Outcome: partial