Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про передачу дитини на проживання та стягнення моральної шкоди, відповідно до якої просить передати [PERSON], [INFO] для проживання з ним та стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень. Вимоги позовної заяви обґрунтовані наступним. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 02 грудня 2011 року. Від цього шлюбу сторони у справі мають доньку [PERSON], [INFO], яка після припинення шлюбних стосунків почала мешкати разом з матір'ю, тобто відповідачем у справі. Через перешкоди відповідача у спілкування [PERSON] з дитиною, останній вимушений був неодноразово звертатись до правоохоронних органів та органів місцевого самоврядування та згодом до суду. Рішенням Мар'їнського районного суду Донецької області від 19 грудня 2012 року [PERSON] визначено місце та часи зустрічей з донькою [PERSON] та надано право сумісного відпочинку з нею протягом 15 календарних днів за попередньою домовленістю з матір'ю. Однак, не дивлячись на рішення суду, що набрало чинності та підлягає обов'язковому виконанню, відповідач [PERSON] не надає можливості позивачу бачитись з донькою. Позивач вважає, що дитина повинна жити з ним, оскільки саме він зможе належним чином виховати її. Неправомірними діями відповідача [PERSON] завдано моральної шкоди, яку він оцінив у 10 000,00 грн. Наведене зумовило [PERSON] звернутись до суду з відповідною позовною заявою. 16 квітня 2013 року на адресу Мар'їнського районного суду Донецької області надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зміну порядку стягнення аліментів, відповідно до якої вона просила відмовити в задоволенні його позовних вимог та зобов'язати сплачувати на свою користь аліменти на утримання доньки у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень щомісяця. На підставі заяви відповідача зустрічну позовну заяву ухвалою Мар'їнського районного суду Донецької області від 24 лютого 2014 року залишено без розгляду. 05 серпня 2013 року на адресу Мар'їнського районного суду Донецької області надійшло заперечення [PERSON] на позовну заяву [PERSON], відповідно до якого вона просить відмовити в задоволенні його позовних вимог. Заперечення обґрунтоване тим, що відсутні будь-які законні підстави для відібрання в неї дитини. Звертає увагу суду на те, що пропозицій від позивача про зустрічі з дитиною не було, натомість [PERSON] приїжджає напідпитку в будь-який час та вчиняє сварки. Вважає, що прагнення позивача полягають не у бажанні кращої долі для доньки, а у її викраденні для спричинення їй болю та страждань, та уникненню від сплати належних сум на утримання дитини. Відповідач у своєму запереченні звертає увагу суду на те, що вона усіляко сприяла зустрічам позивача з донькою. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Пояснив що він також має намір виховувати свою дитину, дбати про неї та забезпечувати їй належне дитинство. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала, просила їх задовольнити. Суду доповіла, що відповідно до рішення Мар'їнського районного суду та висновку органу опіку та піклування позивачу надано можливість бачитись з донькою, однак відповідач не надавала можливості позивачу спілкуватись з донькою та не виконувала рішення суду, що набрало чинності. Невиконання рішення суду підтверджено актами, що складені за участю органу опіки та піклування та представника райвідділу міліції. Звернула увагу суду на те, що свідками підтверджено факт невиконання рішення суду з боку [PERSON] За цим фактом порушено кримінальне провадження, яке в даний час перебуває в слідчому відділі міліції. Вважає, що є всі підстави для того, щоб визначити місце проживання дитини разом з батьком, тобто позивачем у справі, оскільки саме він зможе надати їй належне виховання та забезпечити нормальні умови проживання. Відповідач в судове засідання не явилась, натомість була присутня її представник адвокат [PERSON], яка в категоричні формі заперечувала проти позовних вимог [PERSON], посилаючись на те, що відсутні підстави для задоволення його позовної заяви., оскільки в судовому засіданні не доведено що відповідач [PERSON] є поганою матір'ю. Звертає увагу суду на те, що після розірвання шлюбу дитина постійно мешкала з матір'ю, а тому відібрання від неї може негативно вплинути на її психіку та розвиток. Звернула увагу суду на те, що справу необхідно розглядати з боку інтересів дитини. Представник третьої особи Мироненко І.В. в судовому засіданні не погодилась з позовними вимогами позивача [PERSON] Зазначила, що дитина повинна проживати разом з матір'ю та відсутні будь-які обставини, які б погрожували її життю та здоров'ю. Звернула увагу суду на висновок органу опіки та піклування про передачу малолітньої [PERSON], [INFO], на виховання та постійне місце проживання до [PERSON], відповідно до якого визначено доцільним місце проживання дитини разом з матір'ю [PERSON] Прокурор Гриневич М.С. в судовому засіданні також заперечила проти задоволення позовних вимог [PERSON], посилаючись на те, що дитина повинна проживати разом з матір'ю. Свідок [PERSON] суду доповіла, що позивач доводиться їй племінником. Останнім часом позивач разом із родиною мешкав у неї, тобто разом з відповідачем та їх спільною донькою [PERSON]. Після розлучення [PERSON] разом з дитиною переїхала на постійне місце проживання до [ADDRESS]. Спроби позивача побачитись з донькою були невдалими, оскільки відповідач усіляко перешкоджає цьому. Свідок [PERSON] суду доповів, що 30 грудня 2012 року він особисто на своєму автомобілі привозив позивача до [ADDRESS], вони стукали у двері та вікна будинку відповідача, однак двері ніхто не відкрив, після чого звернулись до відділу міліції та зафіксували даний факт. 03 лютого 2013 року було здійснено другу подорож до місця проживання дитини, однак побачитись з донькою позивачу так і не вдалось, при цьому був присутній представник органів міліції та представник органу опіки. До них вийшов співмешканець, який почав погрожувати позивачу. 28 квітня 2013 року знову з представником органу опіки позивач приїхав до будинку відповідача, однак знову ж таки з дитиною побачитись не вдалось, оскільки [PERSON] повідомила, що донька захворіла. Даний факт був зафіксований органом опіки. З приводу попередньої домовленості позивача з матір'ю дитини про побачення, йому нічого не відомо, оскільки здійснював поїздки за проханням [PERSON] Свідок [PERSON] суду доповіла, що вона є бабусею дитини [PERSON] та заінтересована в тому щоб бачитись з онукою. Звертає увагу суду на те, що відповідач усіляко перешкоджає позивачу у побаченні з донькою та рішення суду злісно не виконує. Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, належно з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про передачу дитини на проживання та стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають. У судовому засіданні встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. Сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано. Від цього шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною, що зумовило його звернутись до суду. Рішенням Мар'їнського районного суду Донецької області від 19 грудня 2012 року позивачу визначені зустрічі з донькою. За словами позивача, відповідач ухиляється від виконання зазначеного рішення, що зумовило спірні відносини між сторонами. Відповідно до ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні підтверджено, що як позивач, так і відповідач є гарними батьками та обидва добре ставляться до дитини. Відповідно до п.72 Постанови КМУ № 866 від 24.09.2008 року «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» під час розв'язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов'язків матері та батька щодо дитини. Працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками та відвідує їх за місцем проживання, про що складає акт обстеження житлово-побутових умов. Під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Місце проживання дитини не може бути визначене з тим із батьків, який не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або вживає наркотичні засоби, своєю поведінкою може зашкодити здоров'ю та розвитку дитини. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що надані позивачем акти не можуть бути прийняті як достатні докази вчинення відповідачем перешкод у спілкуванні з дитиною, оскільки у актах не зазначено в чому конкретно виражаються дії відповідача щодо перешкод у спілкуванні з дитиною. Крім того, в судовому засіданні доведено, що не дивлячись на рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 19 грудня 2012 року позивач [PERSON] попередньо не домовлявся з відповідачем про побачення з донькою, а отже не може стверджувати, що йому щоразу чинились перешкоди. Пояснення свідків суд оцінує критично, та не може взяти як належний доказ, оскільки зазначені свідки є родичами позивача та зацікавленими особами у справі. Таким чином, з огляду на обставини справи, враховуючи вік дитини, а також що матір'ю дитини створені належні умови для її проживання та виховання, в судовому засіданні позивачем не надано жодного доказу, який би свідчив про те, що відповідач [PERSON] не виконує рішення суду і чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, умисно ухиляється від виконання рішення суду та є поганою матір'ю, що дає підстави для відібрання дитини, а тому суд вважає в задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст. 159- 161 СК України, Постанови КМУ № 866 від 24.09.2008 року «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини»

Outcome: dismissed