Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання майна спільним майном подружжя та поділ майна, посилаючись на те, що спільними коштами [PERSON] та коштами позивача була придбана земельна ділянка та частина житлового будинку, а договір купівлі-продажу був оформлений на імя відповідача. Враховуючи викладене, позивач просить визнати домоволодіння № 53 по вул. Енгельса в м. Фастові, власником якого являється [PERSON], яке складається з 3/10 частин будинку, земельної ділянки та недобудованого будинку спільним майном подружжя; визнати за ним право власності на ? частину домоволодіння № 53 по вул. Енгельса в м. Фастові, власником якого являється [PERSON] та виділити позивачеві ? частину від усього домоволодіння, пропорційно від визначеної експертним шляхом його вартості. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, посилаючись на вищевказані обставини і доповнив, що він отримував позику на купівлю частини будинку та на будівництво нового будинку, але договір купівлі-продажу був оформлений на відповідача. [PERSON] був впевнений, що він має право на частину придбаного та побудованого майна. Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, які зазначені в позові та суду пояснив, що позивач [PERSON] працював на будівництві і всі кошти віддавав на ремонт старого будинку та будівництво нового, багато ремонтних та будівельних робіт виконував власними силами. [PERSON] отримав у борг 10\~000 доларів США та купував будівельні матеріали для нового будинку. Відповідач [PERSON] та його дружина обіцяли, що будинок буде належати родині [PERSON] Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, але суду надала письмові заперечення на позовну заяву [PERSON] Відповідач [PERSON] проти позову категорично заперечував та надав суду письмові заперечення, відповідно до яких стверджував про те, що частину будинку та земельну ділянку вони з дружиною придбали за їх спільні кошти, які зберігались у відділенні Приватбанку. Будівництво нового будинку також розпочали за власні кошти і [PERSON] приймав участь у будівництві лише власною працею, як член родини. Представник відповідачів [PERSON] проти позовних вимог [PERSON] заперечувала та суду пояснила, що саме відповідачем [PERSON] та його дружиною [PERSON] були придбані спірна земельна ділянка та частина будинку і саме коштами відповідача почалося будівництво нового будинку. На думку представника відповідачів позовні вимоги суперечать змісту цивільного та сімейного законодавства, оскільки в даному випадку мова йде про поділ майна між особами, які у шлюбі між собою не перебували. Представник відповідачів наполягала на тому, що 24 листопада 2010 року сплила позовна давність щодо укладання договору купівлі-продажу домоволодіння і відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України просила суд застосувати позовну давність до правовідносин, що випливають з договорів купівлі-продажу. Суд, вислухавши пояснення позивача, представників позивача, відповідача [PERSON] та представника відповідачів [PERSON], покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], вивчивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 листопада 2007 року відповідач [PERSON] на підставі укладених договорів купівлі-продажу набув у власність 3/10 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами № 53 в м. Фастові, вул. Енгельса та земельну ділянку загальною площею 0,10 га (під забудовою 0,0038 га, під с/г угіддями 0,0962 га), надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за тією ж адресою. Суд критично ставиться до пояснень позивача [PERSON] та нотаріально засвідчених письмових пояснень [PERSON]М.(а.с. 212-217) про те, що частина будинку та земельна ділянка були придбані частково за кошти, які належали позивачеві, оскільки відповідачем [PERSON] були надані суду договір та квитанція, які свідчать про те, що [PERSON] мала депозитний договір у відділенні Приватбанку і саме для купівлі будинку та землі був закритий депозитний рахунок та отримані кошти в сумі 27\~700 доларів США співпадає з датою укладання договору купівлі-продажу будинку ( а.с.200-201, 204) , а наданий суду договір позики від 08.11.2007 року укладений між позивачем та його рідним дядьком [PERSON], який може бути зацікавленою особою у вирішенні даного спору по суті. Відповідно до ст.ст. 317, 319 Цивільного кодексу України саме [PERSON], як власникові, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом також встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.10.2003 року по 22.08.2012 року, але позивачем не надано жодного доказу набуття у спільну власність подружжя нерухомого майна, лише надано два договори позики, які можуть доводити тільки факт отримання коштів в борг, але не доводять, що кошти дійсно були передані та витрачені на потреби родини. Позивач [PERSON] не надав суду також жодного належного та допустимого доказу того, що він є співвласником домоволодіння № 53 по вул. Енгельса у м. Фастові. Проте, сторони по справі та свідки, допитані в судовому засіданні, засвідчили факти участі позивача в проведенні ремонтно-будівельних робіт, а також придбання ним будівельних матеріалів. Стосовно обєкту незавершеного будівництва, який міститься на земельній ділянці, судом встановлено, що 06.06.2008 року виконавчим комітетом Фастівської міської ради прийняте рішення № 120/7 та дозволено саме відповідачеві побудувати новий індивідуальний житловий будинок розмірами 8,5х11 м з мансардним поверхом на належній йому присадибній земельній ділянці по вул. Енгельса,53, переобладнати 3/10 частин старого будинку під літню кухню, обкласти її цеглою і провести капітальний ремонт та присвоїти домоволодінню № 53-а по вул. Енгельса. Відповідно до висновку про незалежну експертну оцінку вартості об»єкта нерухомості від 15.11.2014 року (а.с.74-125) на даний час будинок перебуває в % готовності, в експлуатацію не введений і оцінений в 167700 грн. Частина 1 статті 62 Сімейного кодексу України передбачає, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду обєктом права спільної сумісної власності. Згідно зі ст. 70 сімейного кодексу України поділу підлягає лише майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи норми сімейного законодавства та те, що позивачем не надано жодного доказу того, що спірний будинок, обєкт незавершеного будівництва та земельна ділянка належать йому чи його колишній дружині [PERSON], то у суду не має жодних законних підстав для визнання спільною сумісною власністю подружжя майна, що належить на праві власності особі, яка не є одним із подружжя та набула у власність майно відповідно до вимог законодавства та на відповідній правовій підставі. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частина 1 ст. 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Враховуючи викладені вище обставини, вирішуючи спір на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] із заявлених ним підстав слід відмовити повністю. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed