Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.02.2008 року, було задоволено позовні вимоги [PERSON] та вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітніх дочок - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 07.02.2018 року і до повноліття дітей. Донці, [PERSON] , [INFO] , виповнилося 18 (вісімнадцять) років, а тому оскільки остання є старшою дитиною, яка досягла повноліття, то в позивача виникає право на зменшення розміру аліментів. Ухвалою Деснянського районного суд м. Києва від 02.08.2019 року у вказаній вище справі вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України. 29.10.2019 ухвалою судді призначено розгляд вказаної справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції суду, на адресу суду подав заяву з проханням здійснювати розгляд справи без участі позивача. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції суду, проте всі поштові відправлення повернулись на адресу суду за закінченням встановленого терміну зберігання. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Враховуючи вищевикладене та вимоги ст.ст.178, 279, 280 ЦПК України, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, у відсутності не з`явившихся учасників судового процесу та за наявними у справі матеріалами, з ухваленням по справі заочного рішення. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (виклику) у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що під час перебування в шлюбі у [PERSON] та [PERSON] , народились дві спільні доньки - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а/з № 1493, а/з № 1269) Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.02.2008 року, було задоволено позовні вимоги [PERSON] та вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітніх дочок - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 07.02.2018 року і до повноліття дітей. Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили. Звертаючись до суду із позовом про зменшення розміру аліментів позивач посилається на те, що його старшій доньці [PERSON] , [INFO] , виповнилось 18 (вісімнадцять років), а відтак він набув право на звернення до суду із позовм про зменшення розмір аліментів. В своїх позовних вимогах позивач визначив як відповідача - [PERSON] , [INFO] , яка відповідно до матеріалів справи є неповнолітньою донькою позивача у справі, а стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини були на користь її матері - позивача у справі №2-1882 - [PERSON] .. Пленум Верховного Суду України у п. 8 Постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто, ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. Судом встановлено, що клопотань про проведення заміни неналежного відповідача належним на адресу суду від [PERSON] , не надходило. За приписами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому, слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача). Таким чином, враховуючи визначений позивачем склад учасників справи, та той факт, що суд позбавлений можливості вирішити спір по суті, оскільки нормами процесуального права не передбачено право суду самостійно здійснення заміни відповідача, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволені заявлених позовних вимог.

Outcome: dismissed