Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Черкаської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про стягнення компенсації за невикористані щорічні відпустки. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він працював у Черкаській регіональній філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на посаді начальника Канівського районного відділу з 02.01.2004 року по 23.06.2016 року та звільнений з роботи згідно наказу від 23.06.2016 року № 189-к на підставі п.5 ст. 36 КЗпП України у звязку з переведенням до іншого підприємства. На день його звільнення відповідачем нарахована, але не виплачена йому компенсація за невикористані дні щорічних відпусток в загальній кількості 22 календарні дні. Позивач зазначає, що не звертався до відповідача з проханням перерахунку компенсації за невикористані ним дні щорічних відпусток на рахунок його нового місця роботи, а просив провести розрахунок у день звільнення, відповідно до вимог чинного законодавства України. Станом на 03.07.2017 рік сума компенсації за невикористані відпустки позивачу не виплачена та становить 3013 грн. 21 коп. Така бездіяльність відповідача, на його думку, є незаконною та порушує його права, гарантовані КЗпП України. В судове засідання позивач не зявився, направив до суду телефонограму про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в особі Черкаської регіональної філії у судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить судова кореспонденція, а тому суд вважає за можливе відповідно до п.4 ст. 169 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 02 січня 2004 року відповідно до наказу № 2 [PERSON] прийнято на посаду начальника Канівського районного відділу Черкаської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах» (а.с.8). Як вбачається з наказу № 189-к від 23 червня 2016 року [PERSON] звільнено з посади начальника Канівського міськрайонного виробничого відділу у порядку переведення до ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» відповідно до п. 5 ст. 36 КЗпП України (а.с.7). Відповідний запис внесено до трудової книжки серії БТ-ІІ № 3968619 на імя [PERSON], а саме: у графі відомості про роботу, запис № 19, вказано: наказом № 189-к від 23 червня 2016 року звільнено з роботи у порядку переведення до ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» відповідно до п. 5 ст. 36 КЗпП України (а.с.17). Крім того, судом встановлено, що 23 червня 2016 року наказом № 46-к [PERSON] з 24 червня 2016 року прийнято на посаду начальника Канівського міськрайонного відділу ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», в порядку переведення з Черкаської регіональної філії Центру ДЗК, з посадовим окладом згідно штатного розпису (а.с.6). Згідно довідки № 05-046/655 від 15 листопада 2016 року, виданій Черкаською регіональною філією ДП «Центр ДЗК» зазначено, що [PERSON] працював в Канівському МРВВ Черкаської регіональної філії Центру ДЗК по 23.06.2016 р. включно та станом на 23 червня 2016 року кількість невикористаних днів відпустки становить 22 календарні дні (а.с.19). Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до статті 83 Кодексу Законів про Працю та статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Статтею 6 Закону «Про відпустки» визначено загальну тривалість щорічної відпустки для працівників за відпрацьований робочий рік. Щорічна відпустка не може бути менше, ніж 24 календарних дні. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.99 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст. 83 КЗпП вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей, тільки в разі звільнення його з роботи. Як передбачено п. 5 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду. Оскільки, [PERSON] не надав доказів про те, що при звільненні з Канівського МРВВ Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» він звертався до цього підприємства із заявою про виплату йому компенсації за дні невикористаної відпустки чи заявою про перерахування такої компенсації новому роботодавцю, але він звернувся до суду із такою вимогою до колишнього роботодавця, який таку не виконав навіть після отримання копії позовної заяви, то суд робить висновок про стягнення відповідної компенсації у судовому порядку. Згідно саморозрахунку позивача, сума компенсації за невикористані відпустки позивача становить 3 013 грн. 21 коп. Суд вважає розрахунок правильним, оскільки відповідачем такий розрахунок не оспорений та він не наданий суду інший розрахунок. З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. При подачі позову позивач звільнений від сплати судового збору, тому на підставі ст. 88 ЦПК України до стягнення з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved