Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Територіальної громади м.Карлівка в особа Карлівської міської ради про визнання права власності на гараж. Позовну заяву обгрунтовує тим, що з 1989 року користується гаражем № [NUMBER] , що розташований по [ADDRESS] . Реєстрація права власності на вказаний гараж не проводилася. [PERSON] добросовісно заволодів чужим майном у вигляді гаража і продовжує відкрито, безперервно володіти ним понад тридцять років, то він може набути право власності на це майно. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали і повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що земельна ділянка, на якій розташований гараж, право власності на який просить визнати позивач, перебуває у комунальній власності територіальної громади м.Карлівка в особі Карлівської міської ради. Позивачу в оренду вказана земельна ділянка не надавалася, так само як і не надавався дозвіл на виготовлення технічної документації та проекту відведення земельної ділянки, а отже позивач користується нею незаконно. Суд, заслухавши сторони, дослідивши надані докази, приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову, з огляду на наступне. Стаття 16 ЦК України\~визначає як один зі способів захисту судом цивільного права та інтересу - визнання права. Відповідно до ч. 1\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Стаття 344 частина 1 ЦК України\~передбачає, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. З листа ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» від 20.08.2020 року №7741 (а.с.9) вбачається, що реєстрація права власності на гараж № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , не проводилася. Рішенням ВК Карлівської міської ради від 28.05.2019 №49, гаражу № [NUMBER] , що належить [PERSON] , присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно до технічного паспорту на гараж № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , гараж загальною площею 24,2 кв.м був побудований у 1989 році. Як встановлено у судовому засіданні, земельна ділянка під гаражем [ADDRESS] перебуває у комунальній власності територіальної громади м.Карлівка в особі Карлівської міської ради. Позивачу в оренду вказана земельна ділянка не надавалася, так само як і не надавався дозвіл на виготовлення технічної документації та проекту відведення земельної ділянки. Відповідно до п. 10 постанови Вищого спеціалізованого суду «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5, і з огляду на положення ст. 376 ЦК право власності за набувальною давністю на об`єкт самочинного будівництва не може бути визнано судом, оскільки цією нормою передбачено особливий порядок набуття права власності на нерухоме майно, що збудоване або будується на земельній ділянці, не відведеній для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Згідно з ч.3 ст.376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Враховуючи, викладене, та зважаючи на те, що гараж № [NUMBER] по [ADDRESS] збудовано на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети та у подальшому не була передана позивачу у користування, суд вважає, за необхідне відмовити у задоволенні позову.

Outcome: dismissed