Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої скоєнням злочину при цьому зазначає, що 12 червня 2013 року близько 00 год. 10 хв. [PERSON] знаходилась за адресою: [ADDRESS], де перебувала в гостях у своєї знайомої [PERSON], яка в той час була тимчасово відсутня за місцем свого проживання. Перебуваючи у вказаній квартирі у [PERSON] виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення майна, яке належить [PERSON], а саме: гаманця білого кольору, виготовленого із шкірозамінника, який знаходився в сумочці [PERSON] За вчиненні вищезазначені діяння відповідач була притягнута до кримінальної відповідальності. Враховуючи вищенаведене позивач просить стягнути з відповідача на її користь завдану йому в наслідок злочину матеріальну шкоду в розмірі 11500 гривень та моральну шкоду, яка полягає у душевних та фізичних стражданнях, яку вона оцінює в розмірі 5000 гривень. Позивач позов підтримала у повному обсязі з підстав, зазначених у ньому та подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявилася. У відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, судом встановлені обставини, які пов'язані із відшкодуванням шкоди, завданої неправомірними діями фізичних осіб. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються вимогами ст.ст. 23, 1166, 1167, 1168 ЦК України, чинними на день їх виникнення. Як вбачається з матеріалів справи, 12 червня 2013 року близько 00 год. 10 хв. [PERSON] знаходилась за адресою: [ADDRESS], де перебувала в гостях у своєї знайомої [PERSON], яка в той час була тимчасово відсутня за місцем свого проживання. Перебуваючи у вказаній квартирі у [PERSON] виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення майна, яке належить [PERSON], а саме: гаманця білого кольору, виготовленого із шкірозамінника, який знаходився в сумочці [PERSON] в якому знаходилося 6500 гривень та банківська карта «Дельта-банк», з якої в подальшому з банкомату знали кошти в сумі 5000 гривень. Вироком Богунського районного суду м.Житомира від 18 березня 2016 року [PERSON] визнано винуватою у предявленому їй обвинуваченні, передбаченому ч.1 ст.185 КК України та призначено їй покарання у вигляді 240 годин громадських (а.с.2-4) Отже вирок суду у кримінальному провадженні, що набрав законної сили є обов'язковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою (ч.4 ст.61 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд враховує, що відповідно до вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди, враховуючи обставини справи, характер, обсяг та глибину душевних страждань, виходячи з принципу розумності, виваженості і справедливості суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 грн. з відповідача достатній для відновлення немайнових втрат позивача, що відповідає положенню п.п.8.9. постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України підставою звільнення від доказування є вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, є обовязків для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідачів в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial