Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовною заявою до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про звільнення майна з під арешту. В судове засідання позивач не зявився, але надав до суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, але надав до суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася, але надала до суду письмову заяву про розгляд справи в її відсутності. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до висновків, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5\~ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено наступне. Позивачу [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Бюро приватизації ВАТ ДМЗ 09.12.1998 року, згідно з розпорядженням за №3080, а також його колишній дружині [PERSON], їх дітям [PERSON] та сину [PERSON], його батькові [PERSON], померлому 29.06.2014 року на праві спільної часткової власності належить трикімнатна квартира № 50 у будинку 8 на ж/м Тополя-3 у м. Дніпрі, загальною площею 68,2 кв.м.. Право власності на вказану квартиру зареєстроване в КП «ДМБТІ» по 1/5 частині за кожним. \~ \~ \~ \~У лютому 2019 року, під час оформлення спадкового майна, після смерті мого батька, позивачу стало відомо, що на належну йому 1/5 частину вказаної квартири накладений арешт. Згідно інформаційної довідки №158513084 від 05.03.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта, було зясовано, що постановою Бабушкінського відділу державної виконавчої служби ДМУЮ ВП №29581152 від 06.06.2013 року накладений арешт на майно [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження (реєстраційний номер обтяження 30565190). Обєктом обтяження являється 1/5 частини квартири за адресою: м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-3[ADDRESS], де на даний час зареєстрований та проживає позивач по справі. \~ \~ \~ \~15.02.2019 року [PERSON] звернулася до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зняття арешту з належного майна позивачу. Листом від 26.02.2019 року за підписом начальника Шевченківського ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області повідомлено, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-4050/06 від 11.10.2011 року Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей до досягнення ними повноліття завершено 24.10.2014 року на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Також, у вказаному листі було вказано, що оскільки відповідно до вимог Наказу міністерства юстиції №2274 від 25.12.2008 року про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби визначений строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки, тому надати інформацію стосовно запитуваних виконавчих проваджень неможливо оскільки виконавчі провадження за вказаний період знищено у звязку із закінченням терміну зберігання. Таким чином, Шевченківським ВДВС\~міста Дніпра\~ГТУЮ у\~Дніпропетровській області було відмовлено у знятті арешту з майна у звязку з знищенням виконавчих проваджень і рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання про зняття арешту з майна в порядку ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження». Враховуючі те, що виконавче провадження наразі знищено, позивач не має змоги зняти арешт з майна, на яке накладено арешт. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.2\~ст.50 Закону\~України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Таким чином, на даний час на належне позивачу [PERSON] майно безпідставно накладено арешт, чим порушені його майнові права щодо розпорядження власністю. Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391\~ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Арешт майна це накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Коли на майно накладено заборону, то власник конкретного об'єкта нерухомого майна не може розпорядитися ним, оскільки не має одного з елементів права власності розпорядження цим майном. Таким чином суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved