Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувшись до Рівненського міського суду з позовом вказує, що перебуває у шлюбі з відповідачем [PERSON], який зареєстрований 30 квітня 1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану в м. Рівне, актовий запис №318. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вказала, що сімейне життя погіршилося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують. Подальше сумісне життя і збереження сім'ї вважає неможливим. Спору про поділ майна, що є їхньою спільною власністю у них не виникає. Тому просить шлюб між ними розірвати, а дітей залишити проживати разом із нею. Відповідач добровільно від утримання дітей ухиляється, а тому просить стягувати з нього аліменти у розмірі, що становить 40% усіх видів його заробітку щомісячно з дня подання заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, просила його задоволити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов слід задоволити із наступних підстав. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 30 квітня 1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану в м. Рівне, актовий запис №318, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-ГЮ №010216 від 30 квітня 1998 року. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Життя подружжя не склалося, сторони не підтримують подружніх стосунків та не ведуть спільного господарства, шлюб між ними існує формально. Таким чином, при зясуванні фактичних взаємин подружжя, суд прийшов до висновку, що їх сімя розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного із них, тому шлюб між сторонами потрібно розірвати, а дітей залишити проживати разом із матірю. Згідно статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання спільних дітей. Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 2 ст.182 СК України регламентовано, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184\~цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Враховуючи викладене та повне визнання відповідачем позовних вимог суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частки усіх видів його заробітку щомісячно з дня подання заяви до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати. На підставі ст. ст. 110, 112, 180-183 СК України, ст.ст.88, 174, 213-215 ЦПК України, суд

Outcome: approved