Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в Монастириський районний суд Тернопільської області з вимогами до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Ухвалою суду від 01.08.2016 року обєднано в одне провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу з справою за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів присвоївши їй №603/415/16-ц. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 27.09.2003 року в виконкомі Висоцької сільської ради Монастириського району Тернопільської області сторони зареєстрували шлюб, актовий запис №6. В шлюбі з відповідачем мають троє дітей: сина Тараса, [INFO], дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Одруження з відповідачем виявилось невдалим. Сімейне життя з відповідачем не склалося, тому, що у них різні погляди на сімейне життя та обовязки в звязку з чим в сімї відбуваються сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми, протягом останнього часу сторони проживають окремо, спільного господарства сторони не ведуть, сумісне проживання остаточно припинено, а тому вважає, що спільне проживання та збереження шлюбу неможливі та просить її позовні вимоги задовольнити. Окрім вказаного позивач в позовній заяві зазначає, що відповідач не надає їй кошти на утримання дітей, не цікавиться їх життям та не бере участі в їх вихованні. Діти повністю перебувають на її утриманні хоча стан здоровя та матеріальне становище відповідача дозволяють йому в повній мірі приймати участь в утриманні їхніх неповнолітніх дітей. Оскільки відповідач має мінливий дохід тому пропонує стягувати з [PERSON] в її користь на утримання дітей аліменти в твердій грошовій сумі по 600 грн. на кожну дитину до їх повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, суду через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, суду через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи в його відсутності, проти позовних вимог щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.09.2003 року в виконавчому комітеті Висоцької сільської ради Монастириського районного Тернопільської області сторони зареєстрували шлюб, актовий запис №6, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ИД №129663 виданого повторно 19.07.2016 року. Від даного шлюбу мають трьох дітей: сина Тараса, [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ИД №141749 виданого 09.04.2004 року, дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ИД №047567 виданого 09.06.2007 року та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІ-ПН №638007, виданого 28.01.2014 року. Сторони по справі спільного господарства не ведуть, сумісне проживання остаточно припинено, шлюб носить формальний характер, позивач миритись не бажає та настоює на розірванні шлюбу. В Постанові Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини. \~\~\~\~ Згідно ч. 1 ст. 3 СК України, сімя є первинним та основним осередком суспільства. \~\~\~\~ Відповідно до ст. 24 СК України\~\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. \~\~\~\~ Статтею 56 СК України передбачено, що кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України) Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У відповідності до ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач миритися не бажає і збереження шлюбних відносин суперечить його інтересам, суд приходить до переконання, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] необхідно розірвати, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї\~\~неможливе. Щодо стягнення з відповідача в користь позивача аліментів в твердій грошовій сумі суд зазначає наступне. Як було встановлено в судовому засіданні в позивач в шлюбі з [PERSON] мають трьох дітей: сина Тараса, [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ИД №141749 виданого 09.04.2004 року, дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ИД №047567 виданого 09.06.2007 року та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІ-ПН №638007, виданого 28.01.2014 року. Згідно вищезазначених свідоцтв, батьками [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є [PERSON] (батько) відповідач по справі, та [PERSON] (мати) позивач по справі. Сторони по справі разом не проживають, спільного господарства не ведуть, їх діти знаходяться на повному утриманні та вихованні матері з якою і проживають. З позовної заяви вбачається, що [PERSON] ніде не працює, має мінливий дохід, що відповідачем не заперечувалось. Відповідно до розяснень, наданих у п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.\~ Згідно\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно\~ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дітей. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обовязки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобовязані утримувати своїх дітей: сина Тараса, [INFO], дочки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. У відповідності до ч. 3\~ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно до положень\~ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки, згідно матеріалів справи відповідач офіційно не працевлаштований, суд визначає розмір аліментів, що підлягають стягненню, у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів суд, відповідно до\~ст. 182 СК України, враховує відсутність даних про незадовільний стан здоровя відповідача, їх матеріальне становище, враховує стан здоровя та вік дітей, відсутність інших осіб на утриманні, беручи до уваги відсутність у відповідача систематичного офіційного доходу, що не дає змоги відстежити та проконтролювати його розмір, враховуючи те, що відповідач позов визнав, суд з врахуванням прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» та з врахуванням положень\~ст. 180, ч. 2 ст. 182 СК України, визначає аліменти в розмірі по 600 грн. 00 коп. на кожну дитину щомісячно, вважаючи, що такий їх розмір буде достатнім для задоволення розумних матеріальних потреб дитини. Відповідно до ч. 1\~ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки з позовом до суду позивач звернулася 21.07.2016 року аліменти підлягають стягненню з цієї дати та до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір» \~від сплати судового збору звільняються позивачі за подання до суду позову про стягнення аліментів. Згідно із ч. 3\~ст. 88 ЦПК України у разі\~якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.\~\~ Отже, з відповідача [PERSON], слід стягнути\~\~в дохід\~\~держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 367 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved