Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся із позовною заявою до суду, в якій просив виділити йому в натурі 9/10 майна, придбаного за договором купівлі-продажу майна, визначеного в рахунок майного паю від 17 червня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Драбівського районного нотаріального округу Черкаської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1515, витребувати з незаконного володіння Драбівського колективного підприємства «Агропромбуд» 9/10 майна, придбаного за договором купівлі-продажу майна, визначеного в рахунок майнового паю від 17 червня 2005 року посвідченого приватним нотаріусом Драбівського районного нотаріального округу Черкаської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1515, виселити Драбівське колективне підприємство «Агропромбуд» з об»єктів нерухомого майна, що включені до 9/10 майна, придбаного за договором купівлі-продажу, визначеного в рахунок майнового паю від 17 червня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Драбівського районного нотаріального округу Черкаської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1515, стягнути з відповідача 1876500 гривень - частину прибутків з використання належного йому майна, придбаного за договором купівлі-продажу майна, визначеного в рахунок майнового паю від 17 червня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Драбівського районного нотаріального округу Черкаської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №1515 за період з 1 січня 2009 року по 1 квітня 2010 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задоволити, вказував, що позивач [PERSON] придбав в 2005 році майнові паї Драбівського колективного підприємства «Агропромбуд» на суму 990000 гривень, що становить 90 % від загальної вартості сертифікатів, про що йому було видано майновий сертифікат. Вважає, що позивач має право претендувати на 90 % всього майна підприємства. Пояснив, що з квітня 2009 року відповідачі перестали звітувати перед ним за використання майна, а представника з 2010 року не допустили на підприємство, відповідач [PERSON] з незрозумілих причин самовільно став його керівником, тому виділення майна йому необхідне для встановлення контролю над підприємством. Йому пропонували виділити гроші, проте він не згоден з таким виділенням, прагне отримати майно в натурі, тому звернувся до суду. Позивач не бажає ліквідувати підприємство, оскільки власник майна може передати його в оренду або створити нове підприємство і взяти на роботу працівників трудового колективу КП «Агропомбуд» на нове підприємство. [PERSON] не звертався до загальних зборів із питанням виділення майна, оскільки процедура не прописана і збори можуть не відбутись. Тому вважає, що необхідно змінити організаційно-правову форму і закріпити корпоративні права позивача. Представник відповідача - Драбівського КП «Агропромбуд» Тікунов В.В. та відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнали, просили суд в позові відмовити, оскільки КП «Агропромбуд» створено відповідно до Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», яке є власником майна, а позивач при виході з підприємства може отримати свою частку майна в грошах на суму, яка вказана в свідоцтві про майновий пай, чого вони не заперечують. Крім того, вважають що згідно Статуту, загальні збори є вищим органом підприємства, а позивач до них із заявою про вихід з колективу та про виділення йому паю не звертався перед зверненням до суду, тому підстави для задоволення позову відсутні. Вважають, що позивач придбав не саме майно, а майнові права. Також вважають, що позивач в результаті купівлі майнових прав отримав і членство в колективі, що вказано в самому сертифікаті, тому виділення майнового паю слід вважати як вихід із членів колективу. На думку відповідача [PERSON], позивач не є співвласником підприємства, оскільки в довідці з ЄДРПОУ зазначено власником підприємства КП «Агропромбуд». Після придбання ним та позивачем майнових паїв, підприємство придбавало активи, в тому числі майно (техніку), проте пайовий фонд не уточнювався. Перелік майна, яке підлягало розпаюванню, є лише в протоколі загальних зборів. Виділення частини майна із цілісного майнового комлексу неможливе, оскільки це приведе до ліквідації підприємства та нанесе шкоду трудовому колективу. На думку відповідача [PERSON], позивач має намір знищити підприємство, оскільки ухиляється від прямого спілкування та не йде на варіанти виділення паю, які йому пропонували. До загальних зборів він письмово із питанням виділення майнового паю не звертався. Представник відповідачів Сизько Б.Б. вважає, що в межах заявлених вимог позов не підлгає задоволенню, оскільки в судових інстанціях ( рішення Золотоніського міськрайонного суду від 23.04.2013 року, рішення апеляційного суду Черкаської області від 13 травня 2014 року) встановлено, що предметом купівлі продажу було не конкретне майно, а майнові паї, тому позивач ніяке майно не придбав і його частина не може бути виділена. Звернув увагу на те, що якби придбавалось майно, зокрема нерухоме, договір підлягав би державній реєстрації, чого не було. Допитана як свідок [PERSON] показала, що вона працює головним бухгалтером КП «Агропромбуд». Майнові сертифікати членами трудового колективу з ініціативи керівника були продані з метою поліпшення майнового стану підприємства братам [PERSON]. Проте після придбання ними майнових сертифікатів, прибутків підприємство практично не мало. Представник [PERSON] з м.Одеси приїжджала на підприємство, після чого підприємство забезпечили компютерним обладнанням, всі фінансові звіти для контролю направлялись [PERSON] На зборах було призначено директором представника з м.Одеси, проте він часто відїжджав, поточні питання було важко вирішувати, тому [PERSON] поставив питання перед трудовим колективом про зміну керівника і його було призначено директором. Положення про розпаювання на підприємстві розроблено не було. Перелік майна підприємства, включеного в пайовий фонд, включав основні фонди підприємства. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідка [PERSON], дослідивши надані сторонами письмові докази, вважає, що вимоги позивача підлягають до задоволення частково з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно Договору купівлі-продажу майна, визначеного в рахунок майного паю від 17 червня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Драбівського районного нотаріального округу Черкаської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1515, позивач [PERSON] придбав майнові паї КП Драбівського колективного підприємства «Агропромбуд» на суму 990000 гривень, що становить 90 % від загальної вартості сертифікатів, про що йому було видано майновий сертифікат. Тобто позивач придбав не конкретне індивідуально визначене майно (речі), а майнові права. Підтверджує дану обставину виданий за наслідками вчинення вказаного правочину майновий сертифікат про право власності на майновий пай від 23 червня 2005 року, згідно якого позивач набув правовий статус члена колективного підприємства КП «Агропромбуд» та право на частку в розмірі 90 відсотків пайового фонду вказаного підприємства на суму 990000 грн. Згідно рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23.04.2013 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про тлумачення умов договору купівлі- продажу майна, визначеного в рахунок майнового паю від 17.06.2005 року, яке набрало законної сили, предметом купівлі-продажу по договору купвлі-продажу майна, визначеного в рахунок майнового паю від 17.06.2005 року є майнові паї членів трудовго колективу Драбівського КП «Агропромбуд». Таким чином, підстави вважати, що його майно знаходиться в чужому незаконному володінні, відсутні, а тому вимоги про витребування 9/10 майна придбаного за договором купівлі-продажу в КП «Агропромбуд» та виселення зазначеного підприємства задоволенню не підлягають. Проте, будучи власником майнових прав - майнового паю (визначеної частки у майні підприємства), позивач має право на його виділ з наступних підстав. З дослідженого в судовому засіданні Стутуту підприємства та даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, Драбівське КП «Агропромбуд» є колективним підприємством, але не сільськогосподарським. Засновником його, згідно витягу з ЄРЮОФОП, є трудовий колектив «Агропромбуду». Проте, на час розгляду справи, ні Господарський кодекс України, ні Цивільний кодекс України ні спеціальний закон не регулюють створення та діяльність підприємства такого типу. Як зазначено в Статуті, він базується на законах «Про підприємство», Про власність», «Про кооперацію» та інших законодавчих актах, які в Статуті конкретно не зазначені. Перші два згаданих закони на час вирішення спору втратили чинність, проте на час затвердження Статуту передбачали наступне. Закон України «Про власність» передбачав таку організаційно-правову форму як колективне підприємство. Згідно ч.1 ст.20 Закону, колективне підприємство є суб»єктом права колектвної власності. Відповідно ч.2 ст.23 Закону у майні колективного підприємства визначаються вклади його працівників. Розмір вкладу працівника у майні колективного підприємства визначається залежно від його трудової участі в діяльності державного або орендного підприємства, а також участі у збільшенні майна колективного підприємства після його створення. Згідно ч.4 ст.23 Закону, працівникові, який припинив трудові відносини з підприємством, а також спадкоємцям померлого працівника виплачується вартість вкладу. Таким чином, статутна діяльність підприємства, яка визначалась і вказаними нормами, передбачала право отримати грошову компенсацію вкладу працівника у майні підприємства. Разом з тим, суд виходить з того, що на підприємстві відбулось паювання майна, а тому приходить до висновку, що необхідно керуватись нормами Закону України «Про кооперацію», який на час розгляду справи не втратив чинність і про який, як про правове джерело організації діяльності підприємства, зазначає Статут. За аналогією закону найбільш близькими для застосування суд вважає норми цього закону, які визначають таку організаційно - правову форму підприємства як виробничий кооператив, хоч позивач, будучи власником майнового паю, трудової участі в діяльності підприємства не бере. Згідно ст.2 Закону, кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об'єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування. Виробничий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об'єднання фізичних осіб для спільної виробничої або іншої господарської діяльності на засадах їх обов'язкової трудової участі з метою одержання прибутку. Відповідно ч.1 ст. 95 ГК України, виробничим кооперативом визнається добровільне об'єднання громадян на засадах членства з метою спільної виробничої або іншої господарської діяльності, що базується на їх особистій трудовій участі та об'єднанні майнових пайових внесків, участі в управлінні підприємством та розподілі доходу між членами кооперативу відповідно до їх участі у його діяльності. Згідно ст.8 Закну України «Про кооперацію», Статут повинен містити порядок скликання загальних зборів, умови і порядок повернення паю. Відповідно ст.12 Закону, член кооперативу має право на одержання паю у разі виходу з кооперативу в порядку і в строки, визначені його Статутом. Згідно ч.2 ст.21 Закону, у разі виходу або виключення з кооперативу фізична чи юридична особа має право на одержання своєї загальної частки натурою, грішми або (за бажанням) цінними паперами відповідно до їх вартості на момент виходу, а земельної ділянки - у натурі. Строк та інші умови одержання членом кооперативу своєї загальної частки встановлюються статутом кооперативу, при цьому строк одержання зазначеної частки не може перевищувати двох років, а відлік його розпочинається з 1 січня року, що настає з моменту виходу або виключення з кооперативу. Згідно ч.4 ст.98 ГК України, членство у виробничому кооперативі припиняється у разі добровільного виходу з кооперативу, припинення трудової участі в діяльності кооперативу, виключення з кооперативу у випадках і в порядку, визначених статутом, незатвердження загальними зборами членів кооперативу рішення правління (голови) про прийняття до кооперативу,смерті члена кооперативу. Відповідно ч.1 ст.99 ГК України передбачено право одержання паю члена кооперативу при виході з нього, проте, в якій формі воно здійснюється, натурою чи грошима, ГК України не вказує. Згідно ч.1 ст.166 ЦК України, член виробничого кооперативу має право на вихід із кооперативу.У цьому разі йому виплачується вартість паю або видається майно, пропорційне розміру його паю, а також здійснюються виплати, встановлені статутом кооперативу При цьому слід врахувати, що згідно ч.3 ст.19 Закону України «Про кооперацію, кооператив є власником будівель, споруд, грошових та майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів,одержаних від її реалізації та провадження іншої передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом. Володіння, користування та розпорядження майном кооперативу здійснюють органи управління кооперативу відповідно до їх компетенції, визначеної статутом кооперативу. Беручи до уваги, що Статутом підприємства КП «Агропромбуд» не передбачено умови і порядок виділення або повернення паю, а вищим органом управління підприємства згідно п.5.1 Статуту є загальні збори підприємства, вони на думку суду і повинні вирішити в якій формі повинен бути виділений майновий пай позивачу, оскільки згідно ч.2 ст.102 ГК України, загальні збори мають право приймати будь-які рішення, пов'язані зі статутною діяльністю виробничого кооперативу. Як встановлено із наданих суду та досліджених доказів, майно КП «Агропромбуд» складається не лише з майна пайового фонду, а й інших активів. Вказані обставини підтверджені наданим суду протоколом зборів трудових колективів Драбівського КП «Агропромбуд» та ДП «Будматеріали» від 14 грудня 2004 року, на якому було затверджено акт розрахунку пайового фонду. Згідно вказаного акта, вартість майна підприємства станом на 1 грудня 2004 року складала 1247401,74 грн., а розмір пайового фонду - 1100035, 47 га. Вартість об»єктів соціальної сфери складала 147366,27 га, тобто вказане майно, яке не підлягало паюванню, також належить підприємству. Як встановлено в судовому засіданні, з часу ропаювання та продажу майнових паїв, розмір пайового фонду не уточнювався та не змінювався. Натомість згідно балансу підприємства станом на 01 січня 2010 року залишкова вартість необоротніх активів підприємства складала 1642 тис.грн, оборотніх активв 1454 тис.грн., що значно перевищує розмір пайового фонду підприємства. Станом на 01 счня 2010 року по балансу залишкова вартість необоротніх активів підприємства складала 1550 тис.грн, оборотніх активів 1971 тис.грн. Із дослідженого в судовому засіданні Звіту про фінансові результати за 2009 рік, підприємство не мало чистого прибутку, а збиток складав 23 тис.грн. За Звітом про фінансові результати за 2010 рік, підприємство мало чистого прибутку 2 тисячі грн., що підтверджується і Декларацією податку на прибуток. При цьому суд враховує, що загальні збори підприємства, які є вищим органом управління підприємства, на час розгляду справи не ухвалювали рішення про розподіл прибутку. Крім того, як встановлено судом, на підприємстві відсутні інші внутрішні правові акти, які б врегульовували підстави та порядок розподілу прибутків між пайовиками. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed