Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до Шишацької селищної ради про визначення ідеальних часток у спільному сумісному майні, визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що є єдиним спадкоємцем за законом після померлого [INFO] року батька [PERSON]. Спадкове майно померлої складається із 1/2 частини домоволодіння, що розташоване в [ADDRESS], а також земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,71га. Станом на 01 липня 1990 року вказаний будинок відносився до колгоспного двору, членами якого були спадкодавець та його дружина (мати позивача) [PERSON] Прийнявши спадщину померлого [PERSON], для одержання відповідного свідоцтва на частину спадкового будинку позивач звернувся до Шишацького державної нотаріальної контори, але у видачі свідоцтва йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я померлого, а також відсутність кадастрового номеру земельної ділянки у Державному акті на землю. В зв'язку з вищевикладеним, посилаючись на норми ЦК та ЦПК України позивач звернувся за захистом своїх прав до суду та просив визначити розмір ідеальних часток у спільній сумісній власності на житловий будинок по [ADDRESS] за своєю матір'ю [PERSON] та померлим [PERSON], а також право власності за собою на спадкове майно померлого у вигляді частини спірного житлового будинку та земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,71га. Позивач в судове засідання не з'явився. Особливою умовою угоди № 485 від 21 липня 2016 року, укладеної між позивачем та адвокатом [PERSON] є участь представника у судових засіданнях без участі позивача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала заяву про визнання позову та розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача -Шишацької селищної ради в судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав заяву про справи у його відсутність, правову позицію щодо предмету спору не висловив. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти та правовідносини, що їх супроводжують. [INFO] року в с. Воскобійники Шишацького району Полтавської області помер [PERSON], актовий запис № 18 від 04 вересня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Воскобійницької сільської ради Шишацького району Полтавської області (а.с.6). Померлий заповіту не залишив, єдиним спадкоємцем померлого, що прийняв спадщин є його син [PERSON], що встановлено судом із змісту постанови в.о. завідувача Шишацькою державною нотаріальною конторою Асанової Р.Ш. від 20 травня 2016 року № 311 (а.с.11). Наявність родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER], виданого 03 липня 1956 року Воскобійницькою сільською радою Гоголівського району Полтавської області (а.с.5). Спадкове майно померлого складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,71га вартістю 112850,80 грн., що належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Шишацькою РДА та Шишацьким районним відділом земельних ресурсів 04 березня 2003 року за реєстровим номером 155 (а.с17-21). Крім того до складу спадкового майна належить житловий будинок, який згідно технічного паспорту ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» (інвентаризаційна справа 40467) від 25.03.2016 розташований по [ADDRESS] та складається з житлового будинку 1973 року побудови загальною площею (з урахуванням літніх приміщень) 83,4 кв.м., жилою площею 37,8 кв.м. (літ. - А-1), сараю (літ. - Б), гаражу (літ. - Г) (а.с.12-16). Згідно довідки ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 07.04.2016 № 2824 станом на лютий місяць 2004 року реєстрація права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] не проводилась (а.с. 10). Відповідно до довідки Воскобійницького старостату Шишацької селищної ради від 12.07.2016 року № [ADDRESS] (а.с.9). Згідно довідки Воскобійницького старостату Шишацької селищної ради від 09.02.2016 року № 102 домоволодіння, яке розташовано по [ADDRESS] згідно погосподарської книги № 2, особовий рахунок № [NUMBER], станом на 01.07.1990 року відносилось до колгоспного двору. Членами колгоспного двору є: голова двору - [PERSON], [INFO], дружина - [PERSON], [INFO] р.н (а.с.7). Згідно ст. 5 ЦК України Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Враховуючи те, що спадщина відкрилась та була прийнята спадкоємцем до набрання чинності ЦК України, а також те, що згідно технічної документації спадковий житловий будинок та господарські приміщення побудовані в період з 1945 по 1950 року, суд розглядаючи спірні правовідносини керується тими нормами права, які існували на час їх виникнення, зокрема положеннями ЦК УРСР. Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, вимог інших нормативних актів УРСР, що існували до його прийняття та введення в дію, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20 із змінами і доповненнями, щодо роз'яснення ст.ст. 17, 18 Закону України «Про власність» вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Пунктом 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, було визначено, що будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, не підлягають реєстрації. Згідно ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов'язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що наявність відповідного запису у погосподарській книзі № 2, особовий рахунок № [NUMBER] Воскобійницької сільської ради Шишацького району Полтавської області (а.с. 7 ) є належним документом, що підтверджує право спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] та який станом на 01.07.1990 відносився до колгоспного двору, наступних громадян: [PERSON] та [PERSON]. На період будівництва житлового будинку, яке здійснено в 1973 році, введення об'єкту до експлуатації потрібно не було, що підтверджено листом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.1999 року № 12/5-126, яким роз'яснюється процедура реєстрації об'єктів нерухомості збудованих до 05.08.1992 року. Будинок з моменту побудови і до цього часу знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер. Придатність будинку для проживання та належність його спадкодавцю та його дружині ніким не оспорюєтся. Постановою в.о. завідувача Шишацькою державною нотаріальною контрою Асанової Р.Ш. від 20 травня 2016 року № 311/02-14 спадкоємцю [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою Полтавська область, [ADDRESS] через відсутність відповідних правовстановлюючих документів на будинок на ім'я спадкодавця [PERSON] (а.с.11). Крім того постановою того ж державного нотаріуса від 20 травня 2016 року № 312/02-14 спадкоємцю [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,71га через відсутність у Державному акті кадастрового номера земельної ділянки (а.с.27). Згідно ст. 112 ЦК УРСР майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). З врахуванням приписів ст. 112 ЦК УРСР 1963 року спірний житловий будинок належав членам колгоспного двору: [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, оскільки визначення частки кожного з них не проводилось. При цьому, в разі визначення частки співвласників даного будинку, кожен з них мав би право власності на 1/2 його частину. Виходячи з вищевикладеного, врахувавши рівність часток кожного з членів колгоспного двору, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог щодо визначення ідеальних часток кожного з членів колгоспного двору у спірному житловому будинку. Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Успадкувавши після смерті [PERSON] належну останньому на день смерті частку вищевказаного житлового будинку, а також земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, спадкоємець (позивач) [PERSON] позбавлений можливості оформити на своє ім'я належне йому як спадкоємцю майно та зареєструвати за собою право власності на нього через відсутність правовстановлюючих документів на ім'я спадкодавця на спірний житловий будинок та не зазначення кадастрового номеру спадкової земельної ділянки у Державному акті на землю, що є перешкодою для реалізації ним права власності на спадкове майно. Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою. Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно бути позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved