Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа друга Лубенська державна нотаріальна контора про визнання договору дарування не дійсним, скасування рішення про державну реєстрацію, поновлення державної реєстрації, мотивуючи тим, що 02.12.2014 року нею через [PERSON] було позичено [PERSON] грошові кошти в сумі 10 000 доларів США. Про отримання даних коштів [PERSON] надав їй розписку, що дані кошти він їй поверне на першу вимогу. Від виконання своїх зобов'язань [PERSON] відмовився, що змусило її звернутися до суду. На час розгляду вище вказаної справи в Лубенському міськрайонному суді [PERSON] належала квартира [ADDRESS]. Знаючи про те, що судом будуть задоволені її позовні вимоги та стягнуто з [PERSON] борг в сумі 263 043,90 грн., 20.03.2018 року останній належну йому квартиру [ADDRESS] подарував своїй дружині [PERSON]. При цьому [PERSON] залишився зареєстрованим у даній квартирі та проживає в ній. Позивач вважала даний договір дарування фіктивним, укладеним без наміру створення правових наслідків з метою ухилення [PERSON] від виконання його грошових зобов'язань перед нею. На підставі викладеного позивач прохає суд визнати недійсним з моменту укладення договір дарування квартири [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON], який посвідчений державним нотаріусом другої Лубенської державної нотаріальної контори Іщенко Г.К. 20.03.2018 року, зареєстрований в реєстрі за реєстровим номером № 758, номер запису про право власності 25332890; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON], індексний номер 40213924 від 20.03.2018 року прийняте державним нотаріусом Другої лубенської Державної нотаріальної контори Іщенко Г.К.; поновити державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON]. (а.с. 2-3, 58). Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, її представники [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, прохали їх задовольнити, обґрунтовуючи позовні вимоги обставинами викладеними в позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, їх представник [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON], пояснив, що [PERSON] має хворобу, яка потребує оперативного втручання, а тому щоб уникнути ризиків турбуючись про майбутнє вирішив майно подарувати дружині, дітей вони не мають. Представник третьої особи другої Лубенської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, третя особа надіслала на адресу суду письмову заяву з проханням розглядати справу без участі її представника. Заслухавши учасників справи, з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 березня 2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто грошові кошти в розмірі 263043,90 грн. та судові витрати в розмірі 2630 грн. (а.с. 5) 20.03.2018 року між [PERSON] та його дружиною [PERSON] був укладений договір дарування, згідно з якого [PERSON], як дарувальник з однієї сторони, і [PERSON] обдарована, з іншої сторони, уклали договір про таке: дарувальник передає обдарованій безоплатно у власність, як дарунок квартиру [ADDRESS]. Зазначений договір посвідчений державним нотаріусом другої Лубенської державної нотаріальної контори Іщенко Г.К. 20.03.2018 року, зареєстрований в реєстрі за реєстровим номером № 758, номер запису про право власності 25332890. (а.с. 54-55) Відповідно до довідки Лубенського КЖЕУ №3897 від 26.04.2018 року та довідки центру надання адміністративних послуг виконкому Лубенської міської ради від 31.05.2018 року за адресою [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], [INFO] (а.с. 10, 31). Судом встановлено, що [PERSON] на даний час дійсно проживає з дружиною за адресою [ADDRESS], що підтверджується актом голови будинкового комітету [PERSON] від 11.02.2019 року (а.с. 147) Вищезазначені обставини підтверджують фактичне володіння та користування [PERSON] квартирою [ADDRESS] після укладання оспорюваного договору дарування укладеного між ним та його дружиною [PERSON] [PERSON], відчужуючи належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] своїй дружині, був обізнаний про розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення з останнього заборгованості за договором позики та про можливість задоволення позовних вимог [PERSON] та ухвалення судове рішення на її користь, отже міг передбачати негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення, шляхом звернення стягнення на це нерухоме майно. При цьому суд враховує, що оспорюваний правочин вчинено за декілька днів до ухвалення судом рішення про стягнення з [PERSON] боргу на користь [PERSON] Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Згідно частини 1 статті 717 цього Кодексу за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. За змістом частини п'ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов'язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п'ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. [PERSON] здійснив відчуження належного йому майна безоплатно, тобто не отримав жодного доходу, який міг би спрямувати на виконання своїх зобов'язань. Спірний договір дарування нерухомого майна уклали сторони, які є чоловіком та дружиною, тобто членами сім'ї. Таким чином, волевиявлення боржника [PERSON] було направлене на уникнення відповідальності по боргових зобов'язаннях та мало на меті збереження майна, на яке могло бути звернене стягнення по його зобов'язаннях. Крім того, не настали реальні наслідки оспорюваного правочину, так як [PERSON] і після вчинення оспорюваного правочину залишився зареєстрованим та фактично проживаючим в [ADDRESS], тобто продовжує фактично володіти та користується даним житлом і після його відчуження. [PERSON] укладено договори про надання комунальних послуг квартири [ADDRESS] з: КП «Лубни-водоканал» від 26.09.2018 року; ТОВ «Чисте місто» від 01.09.2018 року; ПАТ «Полтаваобленерго» від 02.10.2018 оку; Лубенським КЖЕУ від 26.09.2018 року; ТОВ «ЛубнигазСервіс» від 26.09.2018 року; ОКВПТГ «Лубнитепоенерго» від 26.09.2018 року (а.с. 100-107). Разом з тим, надаючи правову оцінку вищевказаних договорам про отримання житлово- комунальних послуг, суд враховує. що всі їх було укладено відповідачем вже після подачі даного позову до суду та через тривалий час після вчинення оспорюваного правочину, а відповідач [PERSON] є зацікавленою особою у вирішенні даної справи, оскільки є у ній відповідачем. З часу вчинення оспорюваного правочину та на час розгляду справи в суді відповідач, яка згідно правочину набула у власність квартиру [ADDRESS], так і залишилася бути зареєстрованою в Чорнухинському районі Полтавської області (а.с. 57). Таким чином, повно та всебічно дослідивши всі докази в сукупності, в судовому засіданні встановлено, що спірний договір дарування уклали сторони, що є близькими родичами, які не передбачали реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином, а саме дії сторін оскаржуваного договору були направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича, з метою приховати цього майна від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, оскільки після укладення спірного договору, [PERSON] не виконавши рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27.03.2018 року, фактично продовжив володіти та користуватись квартирою [ADDRESS] яку 20.03.2018 року подарував своїй дружині. З приводу тверджень представника позивачів [PERSON] про те, що вчинення оспорюваного правочину було зумовлено побоюванням за своє здоров'я, необхідністю оперативного лікування в м. Києві, враховуючи те, що [PERSON] дійсно потребує оперативного лікування в м. Києві з 06.09.2018 року, діагноз захворювання шкіри спини, згідно довідки Лубенської комунальної ЦМЛ №01-7/2125 від 06.09.2018 року, суд зазначає наступне. Відповідно листа №01-8/2767 від 24.10.2018 року довідка від 06.09.2018 року за №01-7/2125 [PERSON] дійсно видавалась за його наполяганнями, на лікуванні в Лубенській КЦМЛ [PERSON] в період з 01.01.2017 року по теперішній час не перебував. (а.с. 148). При цьому, суд вважає, що наявна довідка Лубенської КЦМЛ не є належним доказом, що оспорюваний правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Так, оперативного лікування згідно даної довідки відповідач [PERSON] потребував з 06.09.2018 року, тобто вже після вчинення оспорюваного правочину. Правочин було вчинено на користь дружини та матеріали справи не містять даних про те, що [PERSON] станом на час розгляду справи проходив будь - яке лікування з приводу наявного у нього захворювання. (а.с. 142). Щодо сплати заборгованості [PERSON] шляхом відрахування згідно виконавчого листа №539/249/18 від 03.05.2018 року з його заробітної плати, суд вважає за необхідне зазначити, що дані відрахування стягуються з боржника примусово (а.с. 72, 73, 141). На підставі викладено, суд приходить до висновку, що спірний договір дарування квартири [ADDRESS] за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, вчинений з порушенням частин першої та п'ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання не дійсним договору дарування квартири [ADDRESS], укладеного 20.03.2018 року, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 9 серпня 2017 року № 6-2690цс16, від 19 жовтня 2016 року справа №6-1873цс16. В свою чергу, враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним договору дарування спірної квартири підлягають до задоволення, підстав для скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] та поновлення державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] не має, оскільки вказані дії мають бути проведенні на підставі рішення суду, що набрало законної сили, про визнання правочину недійсним. Матеріали справи не містять даних про те, що за відсутності рішення суду, яке набрало законної сили про визнання правочину недійсним, між сторонами є спір з приводу вимог про скасування рішення про державну реєстрацію та про поновлення державної реєстрації права власності. Крім цього, позивач заявляючи вимогу про скасування рішення про державну реєстрацію, з позовними вимогами до органу, який здійснював державну реєстрацію та приймав оскаржуване рішення, а саме державного нотаріуса державної нотаріальної контори не звертався. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] не є належними відповідачами за позовними вимогами про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятого державним нотаріусом Другої лубенської Державної нотаріальної контори Іщенко Г.К. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги [PERSON] задоволенні частково, з відповідачів, на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 352 грн. 40 коп. з кожного. (704,8 грн./2)

Outcome: partial