Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми позику і 3% за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 05.09.2014 року громадянин [PERSON] отримав у позику від [PERSON] грошові кошти загальною сумою 1 800 000,00 доларів США строком до 05.12.2017 року, що підтверджується двома розписками від 05.09.2014 рока., також 05.12.2014 року [PERSON] отримав у позику від [PERSON], грошові кошти в розмірі 1 500 000,00 доларів США, які зобов'язався повернути 15.03.2015 року, що підтверджується розпискою від 05.12.2014 року. Однак, відповідач своїх зобов'язань за договором не виконав. 04.12.2017 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір про відступлення права вимоги за вищевказаним боргом [PERSON] на загальну суму 3 300 000 доларів США. У зв'язку з чим, позивач вирішив за необхідне звернутись до суду з позовом про захист його порушених прав, щодо стягнення з боржника [PERSON] суми боргу та 3% . Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в матеріалах справи, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, а тому, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити у справі заочне рішення за згодою позивача. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 05.09.2014 року [PERSON] отримав у позику від [PERSON] грошові кошти загальною сумою 1 800 000,00 доларів США, які зобов'язався повернути до 05.12.2017 року, що підтверджується двома розписками від 05.09.2014 р., наданими відповідачем. 05.09.2014 року [PERSON] отримав у позику від [PERSON] грошові кошти у сумі 1 500 000,00 доларів США, які зобов'язався повернути до 15.03.2015 року, що підтверджується розпискою від 05.12.2014 року, наданою відповідачем. У вищевказаний строк [PERSON] на порушення своїх договірних зобов'язань позику не повернув, на звернення про добровільну сплату заборгованості ніяким чином не прореагував. Станом на момент подачі позову до суду, тобто на 04.12.2017 р. сума позики, що підлягає поверненню позивачу, виходячи з офіційного курсу гривні до долару США, встановленого Національним Банком України, складає 89 279 256 грн. Відповідно до п.2 ст.625 ЦК України «Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом», а отже, 3% від 89 279 256 грн. складає 2 678 377,68 грн. 04.12.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про відступлення права вимоги за вищевказаним боргом [PERSON] на загальну суму 3 300 000 доларів США від [PERSON] до [PERSON] Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно зі ст. 598 ЦК України припинення зобов'язань на вимогу однією із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Згідно з вимогами статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 653 ЦК України встановлено правові наслідки зміни або розірвання договору. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розмірузадоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 8 810 грн. 00 коп.

Outcome: approved