Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики в сумі 500 доларів США, що еквівалентно 11754,00 грн., а також судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 05.02.15 р. відповідач [PERSON] взяв у позивача в позику грошові кошти в сумі 500 доларів США з умовою повернення через 30 днів, тобто до 06.03.15 р., про що [PERSON] позивачу було надано письмову розписку. Однак, у домовлені терміни суму позики позивачу не повернуто, що стало підставою для звернення до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що позику не повернуто і по даний час. Він також зазначив, що на даний час він працює в м.Полтава, і у звязку з потребою участі у судових засіданнях витратив кошти на дорогу, поніс витрати у звязку з відривом від звичайних занять та на розміщення оголошення у друкованому засобі масової інформації про виклик [PERSON] до суду. Заборгованість за договором позики, а також ці судові витрати він просив стягнути з відповідача. Враховуючи, що відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення у друкованому засобі масової інформації, про причини неявки суд не повідомив, про розгляд справи у його відсутності не клопотав, заперечень проти позову не подав, судом ухвалено провести заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних у справі. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Підставами для такого висновку суду є наступне. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З пояснень [PERSON] та наданої ним розписки судом встановлено, що 05 лютого 2015 року [PERSON] взяв у [PERSON] у позику грошові кошти у валюті долар США в сумі 500 доларів США, які зобовязувався повернути через 30 днів. На розписці наявний підпис позичальника [PERSON] Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,\~ незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу звязку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Так як з розписки вбачається досягнення сторонами згоди щодо істотних умов договору позики, а саме суми позики, умов надання позики, строку її повернення, що засвідчено підписом позичальника, суд прийшов до висновку про додержання позичальником [PERSON] та позичкодавцем [PERSON] вимог закону про письмову форму договору позики, отже, про дійсність договору позики. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~ відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так як строк договору позики сплинув, а [PERSON] суму позики не повернув, на що вказує наявність у [PERSON] оригіналу розписки, суд вбачає правові підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики в розмірі 500 доларів США. Відповідно до ст.533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З огляду на зазначену норму, а також зміст розписки [PERSON] суд прийшов до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за договором позики у гривнях у сумі, еквівалентній 500 доларам США за офіційним курсом НБУ на момент розгляду справи, який складає 2110,2444 грн. за 100 доларів США. Отже, з відповідача стягненню підлягають кошти в сумі 10551,22 грн. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, крім іншого, належать: витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Статтею 85 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Понесені позивачем судові витрати складаються з: судового збору в сумі 243,60 грн., сплаченого при поданні позовної заяви, вартості розміщення оголошення про виклик [PERSON] у пресі в сумі 110,00 грн., документально підтвердженої вартості переїзду з м.Полтава на судове засідання 12.05.15 р. в сумі 340,00 грн., а також йому підлягає нарахуванню компенсація за відрив від звичайних занять за 12.05.15 р. (попередній розгляд даної цивільної справи). Компенсація за відрив від звичайних занять за 09.06.15 р. позивачу не підлягає, оскільки, як встановлено з його пояснень, на даний час він не працює та приїхав додому на відпочинок. Дана компенсація нараховується пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати, а тому за 12.05.15 р. сума компенсації складає: 1218,00 грн. (мінімальна заробітна плата) / 18 (кількість робочих днів у травні 2015 року) * 1 (12.05.15 р.) = 67,67 грн. Таким чином, судові витрати, що підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON], складають: 243,60 грн. + 110,00 грн. + 340,00 грн. + 67,67 грн. = 761,27 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved