Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась 08.11.2017р. до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з відповідачем [PERSON] 21.04.2015 року було зареєстровано шлюб у Дзержинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №246 від 21.04.2015 року, свідоцтво про шлюб серія І-ВЛ №255367 від 21.04.2015 року. Від шлюбу подружжя має дитину [PERSON], [INFO]. Шлюб розпався з причини різних поглядів на сімейне життя, втрати почуття любові і поваги один до одного. Шлюбно-сімейні відносини фактично припинені з вересня 2017р., подружжя не веде спільного господарства і не проживає однією сім'єю, збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву щодо розгляду справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує, просить розірвати шлюб та залишити прізвище «Суворова». Відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву в якій просить розглядати справу без його присутності, позовні вимоги визнає та проти розірвання шлюбу не заперечує. Враховуючи, що в судове засідання не зявились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21 квітня 2015 року, актовий запис №246 виконано Дзержинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (свідоцтво про шлюб серія І-ВЛ №255367 від 21.04.2015 року). Від шлюбу мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO]( свідоцтво про народження серії І-ВЛ №452344 від 07.07.2016р.). Шлюбно-сімейні відносини між позивачем та відповідачем на даний час фактично припинені, подружжя не веде спільного господарства, не проживає однією сім'єю та при таких стосунках, які склалися між сторонами, враховуючи втрату ними почуття кохання і небажання відновити стосунки, збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача та відповідача. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають значення. Відповідно до ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладено, ст.ст. 24, 56, 104, 105, 109-113 СК України та

Outcome: approved