Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Свої позовні вимоги, мотивує тим, що він є власником житлового будинку [ADDRESS], в якому постійно проживає . Також окрім нього, в даному житловому будинку є зареєстрованими [PERSON], [INFO] та відповідач [PERSON], [INFO] , який фактично не проживає у даному будинку упродовж тривалого часу, не сплачує комунальні послуги, жодним чином не бере участь в утриманні будинку. Через реєстрацію відповідача [PERSON] у належному позивачу будинку на праві власності , обмежуються його права володіти, користуватися та розпоряджатися таким майном на власний розсуд. Також реєстрація відповідача у будинку перешкоджає йому оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг. Добровільно знятися з реєстрації відповідач відмовляється. А тому враховуючи вищенаведене позивач звернувся із даним позовом до суду та просить позов задоволити. Позивач в судове засідання не прибув, проте представник позивача на адресу суду подала письмову заяву, в якій просить слухати справу у її відсутності. Позовні вимоги викладені у позовній заяві підтримує повністю. Просить позов задоволити. Відповідач в судове засідання не прибув, однак на адресу суду подав письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає та просив суд справу розглядати за його відсутності. А тому судом, вирішено проводити розгляд справи, за відсутності сторін по справі та на підставі поданих до суду доказів. Оскільки сторони в судове засідання не прибули , відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Крім того, ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить в цілому житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується копією реєстраційного свідоцтва про право власності на будинок . Із копії будинкової книги вбачається, що за адресою в будинку [ADDRESS], зареєстрованими значаться [PERSON] , 1962 р.н., [PERSON], 1992 р.н., [PERSON], 1936 р.н. Згідно актів комісії , які перевірили наявність проживаючих в будинку [ADDRESS] від 12.06.2018 року, 06.08.2018 року, 19.10.2018 року, відповідач [PERSON] , 1962 р.н. не проживає протягом тривалого часу, проте зареєстрований в даному житловому будинку . Фактично там проживають : [PERSON], 1936 р.н., [PERSON], 1992 р.н. Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач не проживає в будинку позивача тривалий час, а саме понад 1 рік , суд приходить до висновку, що його слід визнати втратившим право на користування житлом в будинку. Відповідно до ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, розпоряджається належним йому майном на власний розсуд. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. У постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування якої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. ( ст.ст. 71, 72, 116, 156, ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). За положеннями ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспоренння та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 3 ЦПК України закріплено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. На підставі вищенаведеного, а також враховуючи те, що позивач не може оформити субсидії, та не може розпорядитися своїм майном на власний розсуд із-за реєстрації особи, яка тривалий час не проживає у його житловому будинку , позовні вимоги позивача про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, слід задоволити . Крім того, згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати . А відтак, з відповідача в користь держави слід стягнути судовий збір за подачу даного позову до суду.

Outcome: approved