Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом до відповідача [PERSON], в якому просить позбавити його батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 13.10.2001 року по 29.10.2004 року, від шлюбу [INFO] народився син [PERSON]. З часу розірвання шлюбу сина вона виховує сама, з відповідачем вони мешкають окремо і не спілкуються. [PERSON] повністю позбавлена участі батька - педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або іншої. Син є інвалідом дитинства через цукровий діабет, навчається у восьмому класі. Остання зустріч батька і сина відбулася в липні 2016 року, коли відповідач відвідав сина за місцем їх проживання та хотів забрати його начебто для спільного відпочинку, але вона не дозволила цього з огляду на те, що [PERSON] був у стані алкогольного сп'яніння. Тобто, батько не опікується дитиною, не дбає про її виховання та розвиток, не утримує дитину матеріально. Органом опіки і піклування за її зверненням наданий висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки це відповідає інтересам дитини. Рішенням суду з відповідача стягнено аліменти на утримання сина, але останній їх не сплачує, утворилася велика заборгованість. На обліках у лікарів, в центрі зайнятості, управліннях пенсійного фонду, соціального захисту населення [PERSON] не перебуває. Просила суд задовольнити її вимоги. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги повністю та просила їх задовольнити. Дала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, додала, що в 2014 році вже зверталась до суду із позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON], але він і його батьки обіцяли виправити відносини, допомагати дитині матеріально, тому вона просила суд залишити її заяву без розгляду. Натомість, з того часу нічого не змінилося, відповідач ігнорує сина, так само як і його батьки - бабуся і дідусь [PERSON]. В 2014 році вони з дитиною виїхали до РФ з метою її лікування, оскільки вона хворіє на цукровий діабет. В РФ у сина також був виявлений цукровий діабет, вона сповістила про це колишнього чоловіка, але ніякої реакції з його боку не було. Влітку 2016 року вони повернулися до м. Мирнограда, пішли до батьків відповідача з метою висловити претензії [PERSON], однак його мати сказала, що той тяжко поранений, перебуває у шпиталі. Це виявилось брехнею, за чотири дні колишній чоловік стояв п'яний під її вікнами, хотів взяти сина на ставок, але вона не дозволила. В серпні 2016 року він прийшов до неї на роботу, на той час вона працювала в «Екомаркеті», влаштував скандал, оскільки вона отримала дублікат виконавчого листа про стягнення з нього аліментів та пред'явила його до виконання замість втраченого раніше у м. Горлівці. Під час цього скандалу він кричав, що аліменти сплачувати не буде, син йому не потрібний, а коли вона повідомила, що звернеться до суду з приводу позбавлення його батьківських прав, він відповів, що нема проблеми - він підпише всі документи. З того часу вона [PERSON] не бачила та не чула, де він перебуває - не знає. Просила задовольнити позовні вимоги, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи у передбачений цивільним процесуальним законодавством України спосіб, жодних заяв або клопотань суду не надав. Згідно зі ст. 224 ЦПК України в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Мирноградської міської ради на підставі довіреності [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги повністю та просила їх задовольнити. Пояснила, що органом опіки та піклування наданий висновок про те, що позбавлення відповідача батьківських прав є доцільним та діятиме на користь дитини. Вона неодноразово намагалася зв'язатися з відповідачем, але вдалося лише поспілкуватися з його матір'ю, яка повідомила, що її син [PERSON] останній раз виходив на зв'язок з нею у жовтні 2016 року, вона не знає, де він перебуває зараз. Крім того, шляхом пошуку відповідача в соціальних мережах було встановлено, що останнього разу він був активний у соцмережі також в жовтні 2016 року. У присутності матері [PERSON] судом в судовому засіданні була з'ясована думка дитини - [PERSON], [INFO], про доцільність позбавлення його батька, [PERSON], батьківських прав щодо нього. Так, дитиною підтверджено, що батько не спілкується з ним, не цікавиться його життям, останнього разу він бачив батька в липні 2016 року, коли той був нетверезий, прийшов взяти його з собою на ставок, але мати цього не дозволила. Йому нещодавно виповнилось 14 років і він цілком розуміє, в чому полягає суть позбавлення батьківських прав, підтримує думку своєї матері та згодний на те, щоб [PERSON] був позбавлений батьківських прав щодо нього. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Неповнолітній [PERSON] народився [INFO] в м. Димитрові Донецької області від батьків [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Шлюб між [PERSON] та [PERSON], укладений 13.10.2001 року, був розірваний 29.10.2004 року (а.с. 8, 9). Потім, уклавши 19.10.2007 року інший шлюб, [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с. 7). [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 34), навчається у 8 класі ЗОШ № 4 м. Мирнограда (а.с. 26, 30), за відомостями школи, вихованням сина займається мати, батько жодного разу в школі не був. [PERSON], [INFO], є інвалідом дитинства, перебуває на обліку лікаря-педіатра внаслідок захворювання на цукровий діабет (а.с. 27, 28). Позивач - мати дитини [PERSON] є інвалідом ІІ групи (а.с. 35). Батько дитини [PERSON] на обліках у лікарів, в центрі зайнятості як безробітна особа, в управлінні пенсійного фонду як отримувач пенсії, в управлінні соціального захисту населення не перебуває, під соціальним супроводом не знаходиться (а.с. 15-23). На виконанні у Мирноградському МВ ДВС ГТУЮ в Донецькій області з 04.08.2016 року перебуває дублікат виконавчого листа про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], заборгованість станом на 20.01.2017 року складає 7110,25 гривень (а.с. 24, 25). За висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Мирноградської міської ради № 003 від 23.01.2017 року, позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] доцільне та відповідатиме інтересам дитини з огляду на те, що батько свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню і утриманню сина, чим порушує вимоги ст.ст. 141, 150 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 59 Закону України «Про освіту» (а.с. 11-12). Згідно зі ст. 150 Сімейного кодексу (далі - СК) України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. У відповідності до положень ст. 164 СК України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей, а також протягом шести місяців не виявили відносно дитини батьківської опіки. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, як виходить зі змісту ст. 165 СК України, надане, зокрема, одному з батьків, тобто [PERSON] має таке право та реалізувала його. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Пунктами 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини. Оскільки відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не має наміру в подальшому здійснювати піклування над нею, суд дійшов висновку про те, що він фактично самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, а тому, захищаючи права та інтереси дитини, суд має позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітнього [PERSON], [INFO]. На даний час неповнолітня дитина проживає разом з матір'ю [PERSON], остання повністю займається його навчанням, вихованням, лікуванням, піклується про стан здоров'я, утримує, у тому числі матеріально, без будь-якої допомоги відповідача. Відповідно до характеристики, наданої квартальним комітетом № 5 координаційного комітету органів самоорганізації населення м. Мирнограда, позивач, мешкаючи разом із сином, ведуть звичайний спосіб життя, є спокійними та доброзичливими, [PERSON] зовнішньо охайна, у вживанні спиртних напоїв помічена не була, дитину виховала привітну та доброзичливу (а.с. 33). [PERSON] на обліку в Мирноградському міському центрі соціальних служб для дітей та молоді не перебуває (а.с. 31). Приймаючи рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON], суд враховує думку дитини з цього приводу. Так, згідно з міжнародними та національними правовими нормами, до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Зокрема, відповідно до положень ч. 1 ст. 12 Конвенції ООН від 20.11.1989 року «Про права дитини», держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, при чому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового розгляду, що стосується дитини. Судом встановлено, що дитині [PERSON] на день ухвалення рішення виповнилось повних 14 років, суд вбачає, що дитина повністю розуміє відносини, що склалися у родині, ставлення батька до виконання своїх обов'язків та до нього як до сина, розуміє суть позбавлення батьківських прав, погоджується з позицією своєї матері за позовом та підтримує її. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати у справі в сумі 640 гривень у дохід держави, оскільки позивач є інвалідом ІІ групи і звільнена від сплати судового збору. На підставі викладеного, ст.ст. 150, 164-166, 180, 181, 243, 244, 247 СК України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 60, 63 ЦК України,

Outcome: approved