Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя. Позов обґрунтовано тим, що з 18 квітня 2003 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 17 липня 2017 року. В період шлюбу сторонами за спільні кошти придбано земельну ділянку в Харківської області Харківського району в с. Хролі. В подальшому вказана вище земельна ділянка згідно рішення Харківської міської ради від 24.02.2016 року включенадо меж м. Харкова та визначена її адреса: [ADDRESS] .З 2007 року по 2008 рік на даній земельній ділянці тривало будівництво будинку. В позові зазначено , що позивач будував будинок господарським способом, власноруч, позивачу допомагали його брат та батько.04.06.2019 року вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами введено в експлуатацію та право власності зареєстровано за [PERSON] . Оскільки правоустановчі документи на спірне майно оформлені на відповідача, позивач просить визнати об`єктами права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку площею 0,1080га, кадастровий номер 6310138200:07:029:0053, для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка зареєстрована за відповідачем[PERSON] та житловий будинок «А-2», загальною площею 136,5 кв.м., житловою 56,3 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , який також зареєстрований за відповідачем[PERSON] ; визнати за кожним з колишнього подружжя право власності на 1/2 частини зазначеної земельної ділянки та право власності на 1/2 частини вищевказаного житлового будинку. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. 30 жовтня 2019 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов з викладених в ньому підстав. Категорично не погодився з твердженням [PERSON] про те, що в період шлюбу він не мав власного заробітку, а матеріальне забезпечення сім`ї здійснювалось виключно за рахунок відповідача. Представник позивача- адвокат Сокиркіна М.С. позовні вимоги підтримала повністю, наполягала на тому, що земельна ділянка та житловий будинок є об`єктами спільної сумісної власності сторін - [PERSON] та [PERSON] , вважала, що відповідачем не доведено обставин належності цього майна на праві особистої приватної власності, а тому з урахуванням рівності часток подружжя просила суд визнати за сторонами право власності на Ѕ частину кожного з об`єктів нерухомості. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, обґрунтовуючи свої заперечення аналогічно викладеному у відзиві. Пояснила, що вона та її старша сестра на день смерті батьків проживали разом з батьками і прийняли спадщину-квартиру. Далі з отриманих від продажу спадкової квартири грошових коштів її сестра - [PERSON] 17.04.2007 року особисто передала їй 33000 доларів США.З отриманих грошей вона 17.04.2007 року поклала в Укрсоцбанк 25000 доларів США на власний банківський рахунок в іноземній валюті в доларах США для подальшого вкладення їх у будівництво свого будинку.Залишок готівкою в розмірі 8000 доларів США з отриманих від сестри коштів вона залишила собі для придбання земельної ділянки для будівництва житлового будинку, а також для інших власних потреб, оскільки коштів, які заробляв позивач, було недостатньо для нормального забезпечення їх сім`ї . В той же день 17.04.2007 року за гроші від продажу спадщини нею була придбана земельна ділянка площею 0,1080 га. В подальшому згідно рішення Харківської міської ради від 24.02.2016 року вказана земельна ділянка включена до меж м. Харкова та визначена її нова адреса [ADDRESS] . Відповідач стверджувала, що спірне майно хоч і придбано у період шлюбу, але за її власні кошти, а тому не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності, а є її особистою приватною власністю. Представник відповідача - адвокат Задніпровський О.О. просив відмовити в задоволенні позову, обґрунтовуючи свої доводи аналогічно викладеному у відзиві. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що 18.04. 2003 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 17.07.2017 року . Згідно договору-купівлі продажу від 17.04.2007 року, серійний номер 2121, земельна ділянка площею 0,1080га за адресою: [ADDRESS] зареєстрована за відповідачем [PERSON] та їй видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯД № 048018, (а.с.13). Згідно рішення Харківської міської ради від 24.02.2016 року вказана вище земельна ділянка включена до меж м. Харкова та визначена її нова адреса [ADDRESS] . Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ6306572472018 від 05.10.2018 року зазначена земельна ділянка площею 0,1080га, кадастровий номер 6310138200:07:029:0053, для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована у ДП «Центр Державного земельного кадастру», (а.с.49). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 09.11.2021 вбачається, що 04.06.2019 року житловий будинок «А-2», загальною площею 136,5 кв. м., житловою площею 56,3 кв. м., з надвірними будівлями та спорудами введено в експлуатацію на підставі декларації ХК 181191551428 про готовність об`єкта до експлуатації Інспекції ДАБК Департаменту Харківської міської ради, та 10.07.2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано за [PERSON] право приватної власності на вказаний житловий будинок [ADDRESS] . Позивач просив визнати спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON] зареєстровану за відповідачем[PERSON] земельну ділянку площею 0,1080га, кадастровий номер 6310138200:07:029:0053, для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та житловий будинок «А-2», загальною площею 136,5 кв.м., житловою 56,3 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , та право власності на який також зареєстровано за відповідачем[PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на придбання спірного майна під час перебування у шлюбі. Стаття 57 СК України передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Особистою привальною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбанні майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є особистою приватною власністю. За правилом ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.ч.1-3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. В силу положень ст.ст. 63, 65 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. В порядку визначеному ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч.ч. 2,3 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843 цс 17; у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, провадження № 14-325 цс 18; у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц,; від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, від 08 лютого 2021 року у справі № 712/11098/18, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Отже, вирішуючи спори між подружжям про майно, суду необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. З наведених обставин справи вбачається, що за період перебування сторін у шлюбі на ім`я відповідача було оформлено право власності на земельну ділянку та житловий будинок. Відповідач заперечуючи презумпцію спільності права власності подружжя посилалася на те, що земельна ділянка була придбана нею за гроші від продажу спадкового майна, яке залишилось відповідачу та її рідній сестрі після смерті їх батька, тому вона вважає це майно особистою приватною власністю. Земельна ділянка з розміщеними на ній об`єктами нерухомості є однією річчю, проте, об`єкт нерухомості є складовою річчю земельної ділянки. В судовому засіданні відповідач стверджувала, що позивач [PERSON] працював електриком та отримував мінімальну заробітну платню, заощаджень в їх сім`ї не було. В період будівництва будинку на протязі 2007-2008 років позивач [PERSON] ніде не працював та не мав самостійного заробітку чи доходу, вона надавала йому кошти для купівлі будівельних матеріалів та на оплату праці найманих працівників; фактично вона його утримувала за кошти, які подарувала сестра від продажу спадкового майна, тому вважає, що усе набуте за час шлюбу майно було придбано за її особисті кошти. Проте, таке твердження суперечить положенням ч. 1 ст. 60 СК України, якими визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Також це твердження не відповідає положенням ч.2 ст.61 СК України, в силу яких доходи, одержані одним із подружжя є об`єктом права спільної сумісної власності. До того ж в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вказаних обставин. На обґрунтування своєї позиції відповідач [PERSON] посилалася на квитанції банку як підтвердження факту, що саме 17.04.2007 року в день, коли її сестрою [PERSON] була продана квартира [ADDRESS] , яка є їх спадковим майном після смерті їх батьків, відповідач [PERSON] зазначала, що відкрила особистий банківський рахунок і здійснила валютний вклад в сумі 25 000 доларів США. На протязі 2007-2008 років відповідач особисто зняла з свого особистого банківського рахунку грошові кошти в розмірі 25 000 доларів США, які час від часу обмінювала в обмінних пунктах на гривню і витрачала самостійно або давала позивачу для придбання будівельних матеріалів на будівництво житлового будинку та на оплату праці працівників найманих на будівництво Проте пояснення позивача в цій частині суд не бере до уваги з огляду на наступне. Відповідачем дійсно було відкрито особовий банківський рахунок і здійснено валютний вклад в сумі 25 000 доларів США. Згідно з ч.ч. 1,5 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказів на підтвердження того, що вказані кошти передавалися відповідачкою позивачу для придбання будівельних матеріалів на будівництво житлового будинку та на оплату праці працівників найманих на будівництво, а не витрачалися відповідачем для будь-яких інших цивільно-правових договорів ( позики та ін. ), відповідачкою та її представником не надано. Відповідачка не надала суду будь-яких доказів на спростування презумпції майна набутого у шлюбі. Посилання відповідача на те, що позивач не надав жодного доказу своєї участі у придбанні спірної земельної ділянки та набуття житлового будинку не заслуговують на увагу, оскільки тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, покладається на того з подружжя, який її спростовує, в цьому випадку на відповідачку. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що спірний житловий будинок та земельна ділянка були набуті відповідачкою під час шлюбу з позивачем за спільні кошти подружжя і лише формально зареєстровані на ім`я відповідачки, а тому це майно є спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу між подружжям у рівних частинах, тобто наявні підстави для задоволення позову. За правилами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 9 605 грн 00 коп.

Outcome: approved