Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування позову додав, що працював на різних посадах ВАТ «ЦГЗК», на сьогодні Публічне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат». Висновком МСЕК позивачу встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 35%, за двома професійними захворювання первинно. Протипоказана робота важка праця. Причиною професійного захворювання є робота в умовах важкої фізичної праці та несприятливого мікроклімату. Вважає, що несприятливими умовами праці відповідач завдав моральну шкоду яку оцінює у розмірах з ПАТ «ЦГЗК» -243 600 грн. Моральні страждання виражені у постійному болю та обмеження руху, задишки при незначному фізичному навантаженні, постійному кашлю, загальної слабкості, підвищеної пітливості та втомлюваності, головному болю, запамороченні. Такий стан здоров'я не дає можливості спокійно спати ночами, займатись фізичною роботою. Всі ці обставини змушують позивача докладати додаткових зусиль для організації свого життя. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на підстави вказані у позовній заяві. У судовому засіданні представник відповідача Публічне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - Копайгора І.В. позовні вимоги не визнав, та просив суд у задоволені позовних вимог відмовити оскільки вважає, що відсутній факт моральної шкоди, позивач працював незначний час на підприємстві, та порушений строк звернення до суду. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, письмові заперечення відповідачів, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач працював в умовах важкої фізичної праці та несприятливого мікроклімату зумовленою обмеженістю робочого простору на підприємстві відповідача протязі 34 років 10 місяців, з них на Публічному акціонерному товаристві «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - 9 років 2 місяців, - у шкідливих умовах, що видно з акту розслідування хронічного захворювання на виробництві та трудової крижки позивача від 28 лютого 2014 року. Висновком МСЕК від 16.05.2014 року позивачу встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 35 % безстроково, за двома професійними захворюваннями первинно. По факту професійного захворювання було проведене розслідування, про що був складений акт розслідування хронічного професійного захворювання 28 лютого 2014 року. Причиною професійного захворювання є робота на протязі довгого часу в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві, в умовах важкої фізичної праці та несприятливого мікроклімату, що відмічено у п.12, 13, 16, 17 акту. Внаслідок професійного захворювання, позивачу заподіяні моральні й фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних і професійних можливостей, погіршилися відносини з оточуючими людьми, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, тобто позивачу заподіяна моральна шкода. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що, саме з вини відповідача, який не забезпечував норми з безпеки праці та не встановив безпечні умови роботи, позивач частково втратив працездатність, і як наслідок втрати здоров'я, була спричинена моральна шкода. Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України вбачається, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних грав призвело до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, позивач отримав професійні захворювання під час виконання трудових обов'язків, то заподіяна йому моральна шкода випливає з трудових правовідносин, і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці, і тому позивачем вірно визначений належний відповідач. Суд встановив, що обставини, заподіяння позивачу моральної шкоди, викладені в позовній заяві, так і в судовому засіданні, повністю підтверджуються наданими письмовими доказами, з чого слід зробити висновок про те, що неправомірними діями відповідача, позивачу дійсно заподіяно моральну шкоду, яка повинна компенсуватися в грошовому вигляді. Підприємства, на якому працював позивач, порушували діюче законодавство, зокрема, ст. 153 КЗпП України, не створив нешкідливі і безпечні умови праці, протягом тривалого часу не приймали мір до усунення і зменшення шкідливих виробничих факторів. У зв'язку з виявленими у позивача професійних захворювань змінилися, його образ і якість життя, через що він має моральні страждання. З документів медичних установ, встановлено, що позивачу протипоказаний важка фізична праця вимушеної робочої пози, несприятливого мікроклімату, підвищеного рівня загальної вібрації. Позивач повинен періодично проходити курс оздоровлення та лікування. Стаття 23 Цивільного Кодексу України, вказує на те, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях через фізичний біль. Суд не приймає доводи відповідачів щодо відсутності факту заподіяння позивачу моральної шкоди, так як органами МСЄК, відповідно до «Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесено ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків» встановлено, що даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату працездатності, в той час, позивачу за висновком МСЄК встановлено стійку втрату працездатності. Рішення Конституційного Суду від 27січня 2004 року громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення, ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і переносить значно більшу моральну шкоду, чим працівник, що не втрачає професійної працездатності. У відповідності зі ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці, базується, зокрема, на принципах пріоритету життя й здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві й професійних захворюваннях. Щодо доводів відповідача відповідно до строку позовної давності, суд зазначає, що згідно до ст. 9 ЦК України, положення цього кодексу застосовується до трудових відносин, якщо вони не регулюються іншими актами законодавства. Таким чином, виходячи з положень п.3 ч.1 ст. 286 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позовній заяві, про заподіяння моральної шкоди, знаходять доказове підтвердження, а також з огляду на те, що настали важкі наслідки для позивача, а саме: втрата працездатності - 35%, та відбулися зміни в стані здоров'я, викликані профзахворюванням, говорить про те, що позивачу завдано моральні страждання. Суму заподіяної моральної шкоди оцінену позивачем суд вважає завищеною. Розмір моральної шкоди слід встановити з урахуванням ступеня втрати професійної працездатності встановленої позивачу та часу відпрацьованого на підприємстві і тому сума морального відшкодування на користь позивача повинна бути стягнута, але в меншому розмірі, ніж вказано у позові, а саме з ПАТ «ЦГОК» - 9 200 гривень на корить позивача в рахунок відшкодування моральних страждань. З відповідача необхідно стягнути судові витрати на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial