Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу до відповідача [PERSON] , вказавши в ньому, що 01.12.2000 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Новоселицького районного управління юстиції Чернівецької області за актовим записом № 68. Зазначає, що за час спільного проживання у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , який на даний момент є повнолітнім. Вказує, що суперечки, які виникали між сторонами на побутовому підґрунті, набули систематичного характеру. Це пов`язано в тим, що у сторін принципово різне відношення до вирішення спірних питань, кожен з сторін вважає свою точку зору єдино вірною. Це призвело до втрати почуттів, в тому числі і почуття поваги один до одного. Подружні стосунки між сторонами припинені, неодноразові спроби налагодити відносини позитивного результату не дали. Позивач вважає, що подальше спільне життя та перебування у шлюбі з відповідачем є неможливим, в зв`язку з чим позивач прийшов до висновку, що фактично їх шлюб припинив існування і не може бути поновлений. Спір про поділ майна - відсутній. На підставі зазначеного просить розірвати шлюб між сторонами, що був зареєстрований 01.12.2000 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Новоселицького районного управління юстиції Чернівецької області за актовим записом № 68. Сторони в судове засідання не з`явились, разом з тим від позивача надійшла заява про розгляд даної справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить розірвати шлюб між сторонами, а відповідач надала заяву відповідно до якої позовні вимоги визнає та не заперечує щодо розірвання шлюбу з позивачем. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 01.12.2000 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Новоселицького районного управління юстиції Чернівецької області, про що зроблено відповідний актовий запис № 68, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . (а.с. 6) Від даного шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , який на даний момент є повнолітнім. Судом також встановлено, що одруження сторін виявилося невдалим, сімейне життя не склалося із-за різних поглядів на сімейне життя. Сторони втратили один до одного почуття поваги, любові та довіри, без чого сімейне життя є неможливим. Шлюбні відносини сторони не підтримують. Спільного господарства сторони не ведуть, спільний бюджет у них відсутній. Позивач вважає, що подальше спільне проживання та збереження їх сім`ї неможливе. Спір про поділ майна - відсутній. Частиною 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. В силу вимог ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Беручи до уваги вище викладене, враховуючи те, що позивач твердо вирішив розірвати шлюб з відповідачем, а відповідач позов визнає та не заперечує щодо розірвання шлюбу з позивачем, а також те, що шлюб між сторонами існує лише формально, суд вважає, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя, а тому, шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, з [PERSON] відповідно до вимог ст. 142 ЦПК України слід стягнути 50 відсотків судового збору, що підлягає спрлаті за звернення до суду, а саме 384,20 грн. на користь держави. На підставі викладеного, відповідно до вимог ст.ст. 105, 110, 112-115 СК України,

Outcome: approved