Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики посилаючись на те, що позивач надав у борг відповідачу грошові кошти в сумі 60 000,00 доларів США. Час повернення позики даною розпискою не встановлено. Відповідачем взагалі не повертались будь-які кошти в рахунок погашення боргу. Позивач звертався до відповідача з вимогою щодо повернення коштів, проте отримавши дану вимогу відповідачем кошти не повернуті. Просив стягнути заборгованість в сумі 1 621 200 грн. згідно офіційного курсу НБУ американського долару по відношенню до гривні та судові витрати. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 14 вересня 2021 року відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 29 листопада 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належно, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, причина неявки невідома. Відзив на позовну заяву відповідно до норм ст. 178 ЦПК України не надав. Відповідно до довідки від 29 листопада 2021 року на офіційному веб-сайті Київського районного суду м. Полтави розміщено повідомлення про виклик [PERSON] в судове засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Отже, відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились, з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до наступного висновку. Судом установлено, що 19 грудня 2019 року між сторонами укладений договір позики, згідно якого відповідач [PERSON] позичив 60 000 доларів США у позивача [PERSON] , що підтверджується розпискою [PERSON] . Відповідач зобов`язався повернути кошти. Строк повернення коштів у розписці не зазначено. 23 липня 2021 року позивач направив на адресу відповідача письмову вимогу про повернення коштів, яку останній отримав 27 липня 2021 року, проте відповідь на претензію не направив, кошти не повернув. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог надано розписку [PERSON] про одержання грошей в борг. Дана розписка в свою чергу містить відмітки, засвідчені підписом [PERSON] про одержання від [PERSON] грошових коштів, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 1 621 200 грн. ( відповідно до курсу НБУ визначеного позивачем ) підлягають задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню 11 350 грн. на відшкодування сплаченого позивачем судового збору при зверненні з позовом до суду. Також, відповідно до ст. 137 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 27 000 грн. витрати на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved