Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку із надвірними будівлями по [ADDRESS] від 17.12.2010 року укладений між сільськогосподарським виробничим кооперативом «П»ятигори» та [PERSON] та скасувати державну реєстрацію вказаного договору купівлі-продажу від 22.12.2010 року, посилаючись на те, що за даним договором СВК «П»ятигори» продав [PERSON] разом із будинком громадську криницю, не будучи її власником. На даний час, [PERSON] перешкоджає йому користуватися криницею, чим порушує його права. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог не визнали в повному обсязі, посилаючись на його безпідставність. Зазначили, що [PERSON], на їх думку, не може заявляти вимогу про визнання правочину недійсним, поскільки не є стороною договору купівлі-продажу, а отже, і належним позивачем у даній справі. Представник ТОВ «П»ятигори» Звіздовський В.А. в судовому засіданні позовних вимог не визнав. Представник третьої особи П»ятигірської сільської ради Роїк О.І. вирішення спору покладає на розсуд суду. Третя особа нотаріус Тетіївської державної нотаріальної контори [PERSON] позовних вимог не визнала. Зазначила, що на момент нотаріального посвідчення оспорюваного правочину, їй були надані всі необхідні документи для вчинення нотаріальної дії, а тому договір є укладеним відповідно до вимог закону. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, показання свідків та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного. В судовому засіданні встановлено, що 17.12.2010 року між сільськогосподарським виробничим кооперативом «П»ятигори» в особі голови правління кооперативу Мотуз Н.І. та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями (хлів, погріб, криниця), що знаходиться на [ADDRESS], який зареєстрований в Тетіївському міжміському бюро технічної інвентаризації 22.12.2010 року . ( а.с.10) Відповідно до копії акту від 18.02.2010 року встановлено, що житловий будинок в [ADDRESS] перебував на балансі СВК «П»ятигори», біля якого є хлів, погріб і криниця. [PERSON] із сім»єю проживає в даному будинку із 1986 року ( а.с.-8) Із копії виписки з рішення загальних зборів СВК «П»ятигори» від 25.02.2010 року № 2 встановлено, що засновники вирішили продати належний СВК «П»ятигори» житловий будинок на [ADDRESS] з надвірними будівлями (погріб, хлів, криниця) [PERSON] та уповноважити на підписання договору купівлі-продажу будинку голову правління СВК «П»ятигори» Мотуз Н.І.( а.с.-9) Із копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.07.2010 року виданого П»ятигірською сільською радою вбачається, що житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] належить на праві приватної власності СВК «П»ятигори» ( а.с.-75) Із копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого Тетіївським міжміським бюро технічної інвентаризації від 01.07.2010 року вбачається, що право власності на будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] зареєстровано за СВК «П»ятигори» на підставі Свідоцтва про право власності, виданого П»ятигірською сільською радою ( а.с.-76) Із копії витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно виданого Тетіївським міжміським бюро технічної інвентаризації від 03.12.2010 року вбачається, що СВК «П»ятигори» належить житловий будинок в [ADDRESS] Тетіївського району Київської області з надвірними будівлями ( хлів, погріб, криниця) ( а.с.-77) Із довідки СВК «П»ятигори» № 32 від 24 .07.2010 року вбачається, що до будинку, який знаходиться в [ADDRESS] належать надвірні споруди: хлів, погріб, криниця. ( а.с.-87) Із листа Комунального підприємства «Тетіївське бюро технічної інвентаризації» № 221 від 30.09.2014 року встановлено, що на час видачі СВК «П»ятигори» витягу із реєстру прав власності на нерухоме майно за адресою [ADDRESS] були розташовані такі об»єкти нерухомого майна , а саме: житловий будинок, хлів, погріб, криниця. Криниця внесена на підставі довідки СВК «П»ятигори» № 32 від 24.07.2010 року.( а.с.-88) Технічна документація на домоволодіння [ADDRESS] виготовлена на ім.»я [PERSON].( а.с.-81-86) Із відповіді ТОВ «П»ятигори» № 36 від 24.04.2014 року вбачається, що в книзі обліку основних засобів ( на балансі СВК «П»ятигори» рахувався тільки житловий будинок, а комісія включила все, що було на території двору. Вказують, що відповідні органи та установи можуть проігнорувати акти складені комісією, посилаючись на її некомпетентність. ( а.с.20,7-9) Дана довідка, на думку суду, не може бути оцінена судом, оскільки рішення загальних зборів СВК «П»ятигори» від 25.02.2010 року на предмет законності, у встановленому порядку, не перевірялося і є чинним. Із показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні встановлено, що криниця знаходиться за межами дворів [PERSON] та [PERSON], між якими, на даний час, існують неприязні відносини. Вказали, що криницю близько 40 років тому будували люди як громадську для своїх потреб. Вони особисто криницею не користуються і їх права не порушені. Свідок [PERSON] показала суду, що криницю близько 40 років тому будував її свекор, а не СВК «П»ятигори» . Свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] - це її чоловік, із яким вона із 1986 року проживає в колгоспному будинку по [ADDRESS]. На момент поселення, представник СВК пояснив їм, що криниця їх і вони можуть нею користуватися . В 2010 році вони уклали із СВК «П»ятигори» договір купівлі-продажу житлового будинку, який вона вважає законним. Пояснила, що із сусідами Мусієнками у них дійсно неприязні відносини, проте вони не перешкоджають їм користуватися криницею, а навпаки готові на компроміс у стосунках. Аналізуючи таким чином зібрані по справі та досліджені в судовому засіданні докази суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд відповідно до ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу . За приписами ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин повинен вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У відповідності до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови ( пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною ( сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. В зв»язку з цим, судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину . Відповідно до ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно з ч.3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Аналізуючи спірний договір купівлі-продажу від 17.12.2010 року на відповідність вимогам ст. 203 ЦК України, суд приходить до висновку, що на момент вчинення правочину - нотаріального посвідчення та державної реєстрації, його зміст не суперечив Цивільному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства, оскільки був укладений відповідно до вимог закону, сторони договору були наділені необхідним обсягом цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі, правочин вчинений в письмовій формі, нотаріально посвідчений, здійснена його державна реєстрація, який спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Окрім того, відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину, що на думку суду, свідчить про відсутність у позивача підстав для звернення з даним позовом до суду без належного обґрунтування порушення його інтересів та необхідності їх захисту. Крім того, відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними « [PERSON], який не є стороною оспорюваного правочину ( договору купівлі-продажу), не може заявляти вимогу про визнання правочину недійсним, тобто не є належним позивачем у даній справі. Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed