Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, вимоги якого було уточнено під час розгляду справи, до відповідачів про розподіл особових рахунків. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона зареєстрована та проживає у квартирі [ADDRESS] . Квартира не приватизована, відноситься до державного житлового фонду та перебуває у комунальній власності. Разом з нею у квартирі зареєстровані її доньки - відповідачі [PERSON] , яка проживає у квартирі, але не бажає сплачувати за комунальні послуги, та [PERSON] , яка на теперішній час знаходиться в Ізраїлі з метою отримання освіти. Як зазначає позивач, між сторонами постійно виникають суперечності щодо сплати за житлово-комунальні послуги. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 10.12.2018 року було встановлено порядок користування спірною квартирою, виділено їй у користування кімнату, житловою площею 13,8 кв.м., відповідачу [PERSON] разом з малолітнім сином виділено кімнату, житловою площею 17 кв.м. з лоджією, площею 2,0 кв.м., відповідачу [PERSON] виділено у користування житлову кімнату, площею 12,5 кв.м. з лоджією, площею 2,5 кв.м., місця загального користування залишено у спільному користуванні співвласників. Однак, питання стосовно розподілу особових рахунків залишилось невирішеним. Відповідачі систематично не виконують свої зобов`язання зі сплати комунальних послуг, внаслідок чого станом на 01.08.2019 року утворилась значна заборгованість. Вона (позивач) регулярно сплачує комунальні послуги, проте безвідповідальне ставлення відповідачів до виконання своїх обов`язків щодо оплати комунальних послуг, неможливість самостійно оплачувати рахунки за всіх мешканців зумовило необхідність звернення до суду з даним позовом. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить суд: -зобов`язати відповідачів КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м.Києва» та КК «Центр комунального сервісу» розділити особові рахунки квартири [ADDRESS] на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються в квартиру (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій) відповідно до встановленого порядку користування квартирою рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 10.12.2018 року; -зобов`язати відповідача ПАТ «Київенерго» облаштувати окремі лічильники спожитої електроенергії в квартирі [ADDRESS] відповідно до кількості відокремлених рахунків; -розділити боргові зобов`язання за комунальними послугами у розмірі 78 527,52 грн., з яких заборгованість за опалення - 27 304,04 грн., гаряче водопостачання - 32 641,80 грн., заборгованість за холодне водопостачання - 17 138,59 грн., за вивезення твердих побутових відходів - 1443,18 грн. в рівних частинах між позивачем та відповідачами [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 12.11.2019 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 25.02.2020 року до суду надійшла уточнена позовна заява. 21.04.2020 року до суду надійшов відзив представника відповідача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м.Києва (далі по тексту - КП «Керуюча») Колесніченко А.О. У даному відзиві представник відповідача заперечує проти позовних вимог, вказуючи на те, що дійсно, рішенням Деснянського районного суду м.Києва було визначено порядок користування спірною квартирою. На підставі вказаного рішення [PERSON] та [PERSON] звернулись до КП «Керуюча» з заявою щодо підготовки документів до Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації щодо підготовки розпорядження про укладення окремих договорів найму. Розпорядженням Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації від 02.04.2019 року № 180 було дозволено [PERSON] та [PERSON] укласти окремий договір найму. Для розподілу особових рахунків сторонам залишалось тільки звернутись до КК «Центр комунального сервісу». Представник відповідача зауважила і на те, що позивачем не висуваються вимоги щодо поділу боргу за послугу з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, які надає підприємство з 01.06.2015 року і станом на 01.02.2020 року такий борг становить 937,25 грн. Представник відповідача стверджує, що КП «Керуюча» жодним чином не порушувало права та інтереси позивача, оскільки розподіл особових рахунків залежить від волевиявлення самих споживачів та здійснюється КК «Центр комунального сервісу». Крім того, підприємство не має жодного відношення до заборгованості за послуги з опалення, гарячого та холодного водопостачання, водовідведення, вивезення сміття, оскільки КП «Керуюча» не є виконавцем цих послуг. Посилаючись на викладене, представник відповідача просила залишити позовні вимоги без задоволення. 10.12.2020 року до суду надійшов відзив представника відповідача КК «Центр комунального сервісу» Крилової К.Ю. У даному відзиві представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог, вказуючи на те, що позивач не сплачує вартість спожитих послуг від виконавця послуг, в зв`язку із чим виникла заборгованість, яка станом на 01.01.2017 року складає 23 136,41 грн., а погашення боргу має передувати процедурі розподілу рахунків. Представник відповідача зауважила, що позивач не позбавлена можливості звернутись до суду з відповідними позовними вимогами до відповідачів про стягнення коштів, які нею сплачені за утримання квартири та комунальні послуги, які мають сплачувати співвласники, незалежно від того, чим проживають вони у квартирі чи не користуються нею. 25.03.2021 року до суду надійшла відповідь представника позивача [PERSON] на відзив, в якому вона наполягає на задоволені позовних вимог, вказуючи на те, що перешкоди, які їй чинить відповідач, порушують права та законні інтереси позивача, а можливість поділу плати за житлово-комунальні послуги не суперечить чинному законодавству. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 01.04.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти часткового задоволення позову. Представник відповідача КК «Центр комунального сервісу» Крилова К.Ю. проти задоволення позову заперечувала. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, надавши суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить розглянути справу в її відсутність. Представники відповідачів КП «Керуюча» та ПАТ «Київенерго», будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи, в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача та представників відповідачів. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 10.12.2018 року встановлено порядок користування квартирою [ADDRESS] , відповідно до якого виділено у користування позивача [PERSON] житлову кімнату, площею 13,8 кв.м., у користування відповідача [PERSON] разом з сином [PERSON] , [INFO] , житлову кімнату, площею 17,6 кв.м. з лоджією, площею 2,00 кв.м., відповідачу [PERSON] виділено у користування житлову кімнату, площею 12,5 кв.м. з лоджією, площею 2,5 кв.м. Місця загального користування: кухню, площею 11,4 кв.м. з балконом, площею 1,00 кв.м., коридор, площею 11,4 кв.м. та 5.00 кв.м., вбиральню, площею 1,00 кв.м., ванну, площею 2,5 кв.м., та санвузол залишено у спільному користуванні співвласників. Розпорядженням Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації від 02.04.2019 року № 180, дозволено укласти окремі договору найму у спірній квартирі з позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] на підставі вказаного рішення суду. Позивач просить задовольнити її вимоги, вказуючи на те, що внаслідок невиконання відповідачами [PERSON] та [PERSON] своїх зобов`язань зі сплати за житлово-комунальні послуги порушуються її законні права та інтереси. Відповідач [PERSON] надала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Представники відповідачів КП «Керуюча» та КК «Центр комунального сервісу» проти задоволення позову заперечували. Суд вважає, що доводи позивача не знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а визнання позову відповідачів не може бути прийнято судом, з огляду на наступне. Згідно із статтею 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з частиною третьою статті 9 Житлового кодексу УРСР, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до статті 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно з частиною першою та другою статті 64 ЖК УРСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК УРСР). Відповідно до статті 103 ЖК УРСР, договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім`ї і наймодавця, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Частиною першою статті 104 ЖК УРСР передбачено, що член сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає статті 63 цього Кодексу. Право члена сім`ї наймача на зміну договору найму пов`язане із закріпленим в статті 64 ЖК УРСР принципу рівності прав і обов`язків всіх членів сім`ї. Житлове законодавство не визначає обставин, за наявності яких виникає необхідність зміни договору найму житлового приміщення за вимогою члена сім`ї наймача. Зміна договору найму використовується зокрема для уникнення конфліктів в сім`ї, пов`язаних із спільним використанням жилих приміщень, умовами його утримання. Частиною другою статті 104 ЖК УРСР, передбачено, що у разі відмови членів сім`ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку. Згідно із статтею 63 ЖК УРСР, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв`язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо). Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (частина третя статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до статті 179 ЖК Української УРСР, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Пунктами 10, 13 Правил користування приміщеннями жилих будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, передбачений порядок розподілу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартир в разі, якщо між ними відсутня згода щодо сплати, у судовому порядку. Відповідно до п.1.2 Статуту, КК «Центр комунального сервісу» є комунальним господарським об`єднанням комунальних підприємств, які здійснювали діяльність щодо обслуговування житлового і нежитлового фонду та щодо забезпечення надання комунальних послуг власниками/наймачами/ орендарями житлового і нежитлового фонду м.Києва. Відповідно до ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать послуги з централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізованого опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Статті 19, ч.1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачають, що відносини між споживачами у сфері житлово-комунальних послуг, здійснюються виключно на договірних засадах. Укладення договору про надання житлово-комунальних послуг є основним обов`язком споживача. Також, нормою п.3 ч.2 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов`язок виконавця підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, розподіл особового рахунку є можливим лише за умови укладення з кожним із споживачів окремих договорів про надання послуг. Судом встановлено, що ані позивач, ані відповідач [PERSON] після укладення з ними окремих договір найму згідно вказаного розпорядження державної адміністрації на підставі рішення суду до КК «Центр комунального сервісу» з заявою про розподіл особових рахунків не звертались, а окремі договори про надання послуг не укладали, а тому відсутні підстави вважати, що відповідачем порушено будь-які права позивача. Відтак, звернення до суду з такими вимогами є передчасними і позивач не позбавлена можливості звернення до суду з позовом в разі відмови КК «Центр комунального сервісу» за її відповідним зверненням. Що ж стосується вимог до КП «Керуюча», то вказані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки, як вже вказано вище, розподіл особових рахунків проводить КК «Центр комунального сервісу». Щодо вимог позивача до ПАТ «Київенерго», то суд звертає увагу на наступне. На виконання вимог ЗУ «Про ринок електричної енергії» від 13.04.2017 року № 2019, який набув чинності 11.06.2017 року, Загальними зборами акціонерів ПАТ «Київенерго» від 13.11.2017 року прийнято рішення про реорганізацію ПАТ «Київенерго» шляхом виділу з нього ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ», яке згідно п.2.3 Статуту та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є правонаступником ПАТ «Київенерго». Відтак, з урахуванням змін в чинному законодавстві, ПАТ «Київенерго» припинило надання послуг з електропостачання, а тому вимоги позову в цій частині не можуть бути задоволені. Щодо вимог позивача про розподіл боргових зобов`язань, то суд також не вбачає підстав для їх задоволення, з огляду на те, що позивачем ставиться питання про поділ такого боргу в рівних частинах. Згідно зі ст.66 ЖК Української РСР, плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється, виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). Пунктом 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків (в редакції, затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006р. №45) встановлено, що у разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних послуг та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю членів сім`ї, що проживають у квартирі, та осіб, які проживають у квартирі більше ніж місяць; за послуги з централізованого опалення, утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалювальної та загальної площі приміщення, яким користується співвласник, наймач (орендар). Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, можливо лише у випадку визначення конкретної житлової площі, якою користується кожна з осіб, яка претендує на оформлення особового рахунку на своє ім`я, та визначення площі приміщень, що перебуватимуть у спільному користуванні. Виходячи з того, що нарахування житлово-комунальних послуг, зокрема, за опалення, вивезення побутових відходів, послуги за утримання будинків, споруд та прибудинкових територій здійснюється, виходячи з розміру опалювальної площі та/або кількості зареєстрованих осіб, неможливо здійснити такий поділ в рівних частинах, оскільки рішенням суду за сторонами закріплено житлові кімнати різних розмірів, що впливає на визначення розміру боргу, зокрема, за опалення. Крім того, за вказаним рішенням відповідачу [PERSON] виділено у користування кімнату разом з сином, що також впливає на визначення розміру оплати житлово-комунальних послуг, що обраховуються на відповідну кількість проживаючих осіб. Відтак, оскільки позивачем вірно не обраховано та не визначено розмір конкретних сум, то суд не вбачає можливим задовольнити ці вимоги. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту. Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить висновку про необґрунтованість доводів позивача, а тому відмовляє в задоволенні позову у повному обсязі. Інші твердження позивача та її представника висновки суду не спростовують та підстави для задоволення позову не дають. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову у повному обсязі, то судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. На підставі ст.ст.60, 63, 70 СК України, ст.ст.355, 356, 357, 368, 372 ЦК України, Постанови ПВСУ №11 від 21.12.2007 року,

Outcome: dismissed