Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати набуття [PERSON] коштів в розмірі 95 104,80 грн - недобросовісним; витребувати із чужого незаконного володіння [PERSON] належні [PERSON] кошти у розмірі 95 104,80 грн та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 951,05 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 30 серпня 2018 року нею помилково були сплачені кошти в розмірі 95 104,80 грн на рахунок фізичної особи [PERSON] Ці кошти мали бути перераховані на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛ АП» згідно із Договором поставки №30/08/01 від 30 серпня 2018 року та рахунку на оплату № 30/08 від 30 серпня 2018 року. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08 квітня 2019 року у вказаній справі було відкрито провадження, справа призначена до підготовчого судового засідання, учасникам справи встановлено строк для подання заяв по суті справи. Ухвалою суду від 16 липня 2019 року у вказаній справі було закінчено підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності, позов підтримує та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, суд про причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача та відповідача, та за згодою позивача ухвалити заочне рішення. Згідно ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 30 серпня 2018 року між ТОВ «Метал АП» та [PERSON] було укладено договір поставки №30/08/01, за умовами якого ТОВ «Метал АП» зобов`язується поставляти [PERSON] будівельні матеріали відповідно до замовлення покупця, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, приймати товар та здійснювати оплату за його постачання. Відповідно до п. 4.1 договору поставки № 30/08/01 від 30 серпня 2018 року оплата покупцем здійснюється готівкою з оформленням відповідного касового документу або шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника на підставі отриманого рахунку-фактури. Інші умови оплати за товар визначені сторонами у додатку № 1 до даного договору. Згідно додатку №1 до договору поставки №30/08/01 від 30 серпня 2018 року Комерційні умови вартість замовлення [PERSON] згідно рахунку та специфікації складає 95 104,80 грн. У договорі поставки №30/08/01 від 30 серпня 2018 року, а також рахунку на оплату № 30/08 від 30 серпня 2018 року наявні реквізити сторін, зокрема постачальника ТОВ «Метал АП», в тому числі: п/р [NUMBER] , Банк Київське ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» м. Київ, МФО 321842. Як убачається з квитанції від 30 серпня 2018 року, [PERSON] на рахунок [PERSON] . [NUMBER] було перераховано 95 104,80 грн, призначення платежу: надходження готівки за платіжними картками по рахунку 30/08 від 30.08.2018 року за газоблоки. Відповідно до ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Згідно із ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. У відповідності до положень ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За нормою ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Правовими підставами для звернення позивача за захистом порушених прав є положення ст. 387 Цивільного кодексу України, за якими власник має право витребувати своє майно, від особи яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. З контексту вказаної норми убачається, що позивачем може бути лише законний власник, особа, яка володіє майном на відповідній правовій підставі. Відповідачем виступає особа, яка заволоділа чужим майном, або набула його за відповідним правочином з третьою особою. Незаконне володіння це фактичне володіння, яке не спирається на правовий титул. Незаконні володільці відповідають перед власником майна неоднаково, залежно від того, чи є вони добросовісними або недобросовісними набувачами майна. Частиною 2 ст. 328 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності набуття права власності та за умовами ч. 3 ст. 397 Цивільного кодексу України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Згідно із ч. 1 ст. 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За приписами ст. 400 Цивільного кодексу України недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна. Відповідно до ст.ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідачем не надано суду доказів щодо спростування викладених позивачем обставин та заперечення заявлених позовних вимог. Таким чином, оцінюючи вказані факти в їх сукупності, судом встановлено, що у відповідача [PERSON] були відсутні правові підстави для набуття у власність на підставі договору поставки №30/08/01 від 30 серпня 2018 року, укладеного між ТОВ «Метал АП» та [PERSON] , грошових коштів, належних позивачу, у сумі 95 104,80 грн, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння та є підставою для задоволення позову у повному обсязі. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 951,05 грн, що сплачений [PERSON] при звернення до суду із цим позовом. Враховуючи наведене та

Outcome: approved