Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ФОП [PERSON] про стягнення пені та моральної шкоди у зв'язку з невиконанням зобов'язання, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що у звязку з необхідністю проведення ремонту балкону у квартирі [ADDRESS], яка належить позивачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 28.11.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №1961, 27.03.2016 року позивач звернувся до відповідача. Позивачем було проведено замовлення ПВХ конструкцій, загальною вартістю 32\~965,00 грн. Тоді ж позивачем було внесено передоплату вказаних конструкцій в сумі 3\~000 грн. за виконання даного замовлення за договором і укладено договір СQ-2703 від 27.03.2018 року. Решта суми за договором позивачем була доплачена 28.03.2018 року 7\~000 грн., 31.03.2018 року 22\~965,00 грн., що знайшло своє відображення у вказаному договорі. Відповідно до п.3.2 відповідач як виконавець за договором зобовязався передати у власність замовника виготовлені вироби на протязі 30 робочих днів з моменту укладення договору. Оскільки, договір було укладено 27.03.2018 року, повна сплата позивачем вартості виробів була здійснена 31.03.2018 року, відповідно конструкції мали бути встановлені у строк до 11.05.2018 року. Незважаючи на взяті зобовязання, зазначені роботи відповідач не виконав до теперішнього часу, чим порушив права позивача як споживача послуг, а тому в силу положень ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», а також п.4.4 договору, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача станом на 11.09.2018 року пеня у розмірі 138\~143,80 грн. Також, позивач стверджує, що позивачу завдано відповідачем моральної шкоди, яку позивач оцінює в 5\~000 грн. А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Представник позивача за довіреністю [PERSON] до судового засідання не зявилась, однак від останньої надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з мотивів, викладених в уточненій позовній заяві (а.с.31-35), не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду (а.с.68). Відповідач ФОП [PERSON] до судового засідання не зявився із невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Оскільки, у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що представник позивача не заперечує, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачу на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 28.11.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №1961, належить квартира [ADDRESS] (а.с.9-10). 27.03.2018 року між позивачем як замовником та відповідачем як виконавцем було укладено договір (Індивідуальний номер замовлення СQ-2703 від 27.03.2018 року), відповідно до п.1, п.2 якого замовник доручає, а виконавець зобовязується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкції (далі вироби) за розцінками виконавця. Замовник зобовязується оплатити і прийняти готові вироби відповідно до умов цього договору. Якість виробів, що поставляються за договором, повинна відповідати технічним умовам виконавця, нормам якості для даного виду виробів. Вартість виробів становить 32\~965 грн. Вартість виробів оплачено повністю 31.03.2018 року. Відповідно до п.3.2 відповідач як виконавець за договором зобовязався передати у власність замовника виготовлені вироби на протязі 30 робочих днів з моменту укладення договору. Оскільки, договір було укладено 27.03.2018 року, повна сплата позивачем вартості виробів була здійснена 31.03.2018 року, відповідно конструкції мали бути встановлені у строк до 11.05.2018 року. Позивач свої зобовязання по договору виконав повністю, оплативши вартість виробів (ПВХ конструкцій) у повному обсязі, про що свідчить відповідна відмітка у вищезазначеному договорів, яка містить підпис та печатку відповідача (а.с.6), а також підтверджується товарними чеками (а.с.7-8). Натомість, незважаючи на взяті зобовязання, зазначені роботи відповідач не виконав до теперішнього часу. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч.1 ст.865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов'язання повинні бути виконані у встановлений строк його виконання. Статтею 611 ЦК України визначаються правові наслідки порушення зобовязання, зокрема сплату неустойки (штрафу, пені). Згідно п.4.4 договору у разі невиконання п.3.2 виконавець зобовязаний сплатити неустойку у розмірі 0,01% від вартості даного договору за кожен робочий день прострочення. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів (ч.3 ст.865 ЦК України). Так, згідно ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. А тому, суд погоджується зі стороною позивача про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки у розмірі 0,01% згідно договору та пені у розмірі 3% річних згідно закону. Таким чином, станом на 11.09.2018 року заборгованість відповідача складає 138\~143,80 грн., з них: 32\~965,00 грн. х 0,01% = 3,30 грн. х 106 днів = 349,80 грн.; 32\~965,00грн. х 3% річних х 106 днів = 104\~829,00 грн. Отже, з огляду на вищевикладене позов в частині стягнення пені (неустойки) підлягає задоволенню у повному обсязі. Що ж стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 5 000 грн., то у відповідності до вимог ст.ст.611, 865 ЦК України суд вважає за можливе в задоволенні позову в цій частині відмовити з наступних міркувань. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода\~полягає: 1)\~у фізичному\~болю та\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв'язку\~з каліцтвом\~або іншим\~ушкодженням здоров'я; 2)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв'язку\~з протиправною\~поведінкою щодо\~неї самої,\~членів її\~сім'ї\~чи близьких\~родичів; 3)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв'язку\~із знищенням\~чи пошкодженням\~її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України). В той же час, ч.1 п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Однак, позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу, який би свідчив про завдання відповідачем їй моральної шкоди та, якщо остання дійсно була завдана, тому в чому вона полягала. Окрім того, суд звертає увагу, що статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови\~ від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання, сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. При цьому, наслідки порушення договору позичальником встановлені статтею 872 ЦК України, яка не передбачає відшкодування моральної шкоди. До того ж, укладений між сторонами договір не передбачає такого правового наслідку порушення зобовязань за договором як відшкодування моральної шкоди. Таким чином, з урахуванням виниклих правовідносин, які є договірними, моральна шкода стягненню не підлягає, а відтак позов в цій частині не підлягає задоволенню. Згідно ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 1\~381,43 грн. (за вимогу майнового характеру), від сплати якого був звільнений позивач в силу ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів». На підставі викладеного,

Outcome: partial