Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Свої позовні вимоги, мотивує тим, що 11 липня 2004 року померла сестра Позивача [PERSON]. У сестри Позивача інших спадкоємців крім Позивача не було. Позивач був на час смерті сестри зареєстрований та проживав з нею та зареєстрований та проживає у даному будинку по сьогоднішній день, що підтверджується, довідкою [PERSON] сільської ради від 11.07.2004р. № 664 та довідкою [PERSON] сільської ради від 06.05.2016р. № 02-19\\552 та записом в будинковій книзі. [PERSON] розпорядження щодо свого майна на випадок смерті не залишила. До дати своєї смерті [PERSON] проживала в [INFO]. Відповідно до довідки [PERSON] сільської ради від 06.05.2016 року № 02-19\\553 станом на 30.06.1990 року позивач та її сестра, [PERSON] являлися членами колгоспного двору по вул. Галана, 42 в с. Сопошин (на сьогодні вул. Шептицького) . Свою частку у даному будинку, як член колгоспного двору Позивач оформив та належним чином зареєстрував та являюся власником 1\\2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Львівська обл., Жовківський р-н, с. Сопошин, вул. Шептицького, 42. Для оформлення свого права власності на частку у колгоспному дворі у згаданому вище будинку звертався до державного реєстратора з реєстрації речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації такого права, однак через ряд змін в законодавстві щодо поняття колгоспного двору позивач отримала рішення про відмову у реєстрації такого права. Тому за визнанням права власності на частку в колгоспному дворі Позивач звертався з позовом до суду. Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 24.10.2016 року за позивачем визнано право власності на 1\\2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Львівська область, Жовківський район, с. Сопошин, вул. Шептицького, 42. В грудні 2016 року Позивач звернувся до нотаріальної контори за оформленням спадщини після смерті [PERSON]. Однак, через відсутність належним чином оформленого правовстановлюючого документа на право власності на частку у згаданому будинку нотаріус Позивачу відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON]. Просить задоволити позов. Позивач в судове засідання не з»явилась, однак подала до суду заяву про розгляд у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задоволити. Представники відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був належно повідомлені. Однак, відповідачем [PERSON] сільською радою надіслано до суду лист про відсутність заперечень проти позовних вимог позивачів та розгляд справи у відсутності їх представника. Третьою особою приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу Львівської області [PERSON] направлено листа про розгляд справи у відсутності нотаріуса. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги належить задоволити з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10, 60, 61 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Відповідно до довідки [PERSON] сільської ради від 06.05.2016 р. № 02-19\\553 в житловому будинку по вул. Галана 42, членами колгоспного двору були : [PERSON] та [PERSON]. Згідно довідки [PERSON] сільської ради від 06.05.2016 р. № 02-19\\552 в житловому будинку по вул. Шептицького 42 зареєстрований [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть 1- СГ № 346634 [PERSON], померла 11.07.2004 року. З матеріалів справи, вбачається, що у [PERSON] інших спадкоємців крім Позивача не було. Позивач був на час смерті сестри зареєстрований та проживав з нею та зареєстрований та проживаю у даному будинку по сьогоднішній день, що підтверджується, довідкою [PERSON] сільської ради від 11.07.2004 р. № 664 та довідкою [PERSON] сільської ради від 06.05.2016 р. № 02-19\\552 та записом в будинковій книзі. [PERSON] розпорядження щодо свого майна на випадок смерті не залишила. До дати своєї смерті [PERSON] проживала в [INFO]. З матеріалів справи, вбачається, що рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 24.10.2016 року за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Львівська область, Жовківський район, с. Сопошин, вул. Шептицького, 42. В грудні 2016 року Позивач звернувся до нотаріальної контори за оформленням спадщини після смерті [PERSON]. Однак, через відсутність належним чином оформленого правовстановлюючого документа на право власності на частку у згаданому будинку нотаріус Позивачу відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON]. Відповідно до ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Таким чином Позивач, та [PERSON] до дати її смерті являємося співвласниками даного будинковолодіння в рівних частинах тобто по 1/2. Відповідно п. 6 до постанови Пленуми Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 р. до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Розмір частки члени двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та не працездатних. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Незважаючи на внесення записів у по господарські книги , більшість громадян своє право власності в БТІ не оформили. Відповідно до ч. 3 ст.3 Закону України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсним у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрації, передбаченої цим Законом, за таким умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло законодавство, що не передбачало обов»язкової реєстрації таких прав. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті Відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Згідно ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини Згідно ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлої. Ст. 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття такого права власності не встановлена судом. Згідно ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON].

Outcome: approved