Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з останньої на його користь грошових коштів за договором позики та судових витрат. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 11.03.2021 року позивач надав відповідачу в борг 27000,00 грн., які відповідач зобов`язувалась йому повернути до 12.05.2021 року, що підтверджується укладеним між ними договором позики (між фізичними особами, безпроцентної) та наданою відповідачем письмовою розпискою від 11.03.2021 року. Враховуючи, що відповідач не повернула отримані за договором позики грошові кошти у встановлений договором строк, що свідчить про порушення нею виконання грошового зобов`язання, позивач, посилаючись на положення ст.ст.525, 1047, 1049 ЦК України, прохає суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 27000,00 грн.. В судовому засіданні по розгляду справи по суті позивач [PERSON] підтримав позов та прохав суд його задоволити з підстав, викладених в позовній заяві. У вступному слові пояснив, що обставина отримання відповідачем [PERSON] від нього грошових коштів в сумі 27000,00 грн. підтверджується договором позики від 11.03.2021 року та розпискою про їх отримання, а тому, враховуючи неповернення відповідачем зазначених коштів у встановлений договором строк - до 12.05.2021 року та безпроцентний характер наданої позики, він має право на отримання від відповідача грошових коштів у тій самій сумі, в якій вони були надані їй згідно укладеного між ними договором. В судове засідання по розгляду справи по суті відповідач [PERSON] не з`явилась. Про місце, день і час розгляду справи повідомлялась належним чином у порядку, передбаченому ст.128 ЦПК України (а.с.25, 27). Згідно письмової заяви, поданої до початку розгляду справи по суті, прохала суд розглянути цивільну справу без її участі у зв`язку із зайнятістю на роботі. Позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі. Відзиву на позовну заяву подавати не буде. Підтвердила факт особистого підписання нею 11.03.2021 року розписки про отримання в борг від [PERSON] в присутності свідків грошових коштів в сумі 27000,00 грн. та факт підписання нею 11.03.2021 року договору безпроцентної позики на суму 27000,00 грн., укладеного з позивачем, із зобов`язанням повернути позику в строк до 12.05.2021 року. Також зазначила про неповернення нею на даний час отриманої від [PERSON] позики в сумі 27000,00 грн. у зв`язку із відсутністю коштів (а.с.32). На виконання вимог п.2 ч.3 ст.265 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд зазначає заяви та клопотання, що подавались під час судового розгляду справи. В прохальній частині позовної заяви позивачем було викладене прохання про залучення до участі у справі свідків (а.с.20-21), яке ухвалою суду від 22.06.2021 року залишено без задоволення з огляду на те, що судом можуть вирішуватись питання про залучення до участі у справі позовного провадження виключно таких учасників справи, як співвідповідача та третю особу, до яких свідок не належить. Одночасно позивачу було роз`яснено право подати до початку першого судового засідання у справі заяву про виклик свідка(ів), зміст та форма якої має відповідати вимогам ст.ст.91, 182 ЦПК України (а.с.23-24). До початку першого судового засідання 11.08.2021 року письмової заяви про виклик свідків позивачем суду подано не було і про відсутність наміру подавати таку заяву позивачем безпосередньо зазначено в судовому засіданні. Заслухавши пояснення позивача, безпосередньо дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом по справі встановлено, що 11.03.2021 року між позивачем [PERSON] , як позикодавцем, та відповідачем [PERSON] , як позичальником, був укладений договір позики (між фізичними особами, безпроцентної), відповідно до умов якого (пункт 1.1) позикодавець передає позичальникові безвідсоткову позику в сумі 27000,00 грн. готівкою, а позичальник зобов`язується повернути отриману суму в строки і у порядку, зазначені в даному договорі (а.с.8). Згідно умов договору позики сторони по справі домовились про те, що: позикодавець зобов`язаний передати позичальникові зазначену в п.1.1 суму в строк до 12.03.2021 року (пункт 2.1); факт передачі позикодавцем зазначеної суми засвідчується розпискою позичальника (пункт 2.2); повернення отриманих сум здійснюється позичальником частками, щомісяця - протягом терміну з 12.03.2021 року по 12.05.2021 року, починаючи з 12.03.2021 року (пункт 2.3) (а.с.8). На дату розгляду справи по суті належних письмових доказів на підтвердження повернення відповідачем [PERSON] одержаної від позивача [PERSON] суми позики повністю або частково, в тому числі, письмової розписки позивача, як позикодавця, про отримання ним особисто від позичальника грошей на виконання зобов`язання за договором позики від 11.03.2021 року, суду надано не було. Відповідно до пунктів 7.1, 8.3 договору позики сторони домовились, що термін дії договору починається з моменту передачі позикодавцем позичальникові суми позики й закінчується після виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань відповідно до умов договору. Сума позики вважається повернутою в момент передачі позикодавцю готівки (а.с.8 зворот). Згідно розписки, датованої 11.03.2021 року, відповідач [PERSON] підтвердила отримання нею від позивача [PERSON] в борг грошових коштів в сумі 27000,00 грн., а також те, що позика є безвідсотковою (а.с.7). Виконуючи приписи ч.1 ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України та даючи мотивовану оцінку аргументам, наведеним сторонами, як учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, в тому числі вирішуючи питання про те, чи було порушено право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, а також доказам, якими вони підтверджуються, зазначаючи норми права, які були застосовані судом та мотиви їх застосування, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до п.5 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) способом захисту цивільного права та інтересу, крім інших, може бути примусове виконання обов`язку в натурі. Поняття договору позики визначено ст.1046 ЦК України, за змістом якої за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (ч.1 ст.1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів закріплена в ч.2 ст.640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказаний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року в справі №6-50цс16, а також у постановах Верховного Суду від 21.02.2018 року у справі №383/187/15-ц, від 25.05.2020 року у справі №344/20332/14-ц та відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Судом по справі встановлено, що відповідно до пунктів 1.1, 2.1, 2.2 договору позики, укладеного між сторонами 11.03.2021 року, позивач по справі [PERSON] , як позикодавець, зобов`язаний був передати відповідачу [PERSON] , як позичальникові, в строк до 12.03.2021 року безвідсоткову позику в сумі 27000,00 грн., факт передачі якої засвідчується розпискою позичальника. З урахуванням викладеного, факт передачі позивачем [PERSON] , як позикодавцем, у вказаному вище розмірі та в строк грошових коштів відповідачу [PERSON] , як позичальнику, а, отже, і укладення між ними договору позики, підтверджується письмовою розпискою останньої, датованою 11.03.2021 року, про отримання нею у борг від [PERSON] грошових коштів в сумі 27000,00 грн.. Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч.1 та 2 ст.207 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору позики) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України). Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №464/3790/16-ц за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Обставина підписання 11.03.2021 року договору безпроцентної позики та розписки про отримання від позивача [PERSON] в борг грошових коштів в сумі 27000,00 грн. була безпосередньо підтверджена відповідачем [PERSON] у поданій до суду заяві від 29.06.2021 року (а.с.32). Доказів оспорювання відповідачем [PERSON] , як позичальником, договору позики на тій підставі, що грошові кошти насправді не були одержані нею від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором (ч.1 ст.1051 ЦК України), суду надано не було. Доказів укладення договору позики від 11.03.2021 року під впливом обману, насильства чи тяжкої обставини відповідачем під час судового розгляду справи також надано не було. Таким чином, з урахуванням того, що відповідачем [PERSON] під час розгляду справи беззаперечно визнана обставина підписання нею особисто 11.03.2021 року як договору позики, так і розписки про отримання від позивача грошових коштів у визначеній цим договором сумі, без надання суду належних та допустимих доказів на спростування цих обставин, в тому числі шляхом оспорювання договору позики або заявлення клопотання про призначення судом почеркознавчої експертизи з метою ідентифікації підпису позичальника в договорі позики та (або) розписці, суд, виходячи з приписів ст.ст.207, 640, 1046 ЦК України, пунктів 2.1, 2.2 договору позики від 11.03.2021 року, приходить до висновку, що вказаний договір позики є укладеним щодо визначеної в ньому грошової суми 27000,00 грн. та згідно зі ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень ч.1 ст.1049 ЦК України за договором позики на позичальника покладений обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Письмових доказів (зокрема, розписки) на підтвердження факту повернення відповідачем отриманих в позику грошових коштів як частково, так і у повному обсязі (ч.1 ст.545 ЦК України) суду під час розгляду справи надано не було, що з урахуванням змісту пунктів 2.3, 8.3 договору позики від 11.03.2021 року, свідчить про невиконання відповідачем, як позичальником, зобов`язання з повернення позики у строк та порядку, передбачені цим договором. З огляду на фактичні обставини справи, встановлені судом на підставі письмових доказів - укладеного між сторонами договору позики від 11.03.2021 року, презумпція правомірності якого не була спростована під час судового розгляду допустимими засобами доказування, та розписки про отримання відповідачем від позивача в борг грошових коштів в сумі 27000,00 грн., суд приходить до висновку про те, що звернення позивача по справі [PERSON] , як позикодавця, до суду з позовом про захист свого порушеного права на отримання від відповідача [PERSON] , як позичальника, наданих їй за договором позики грошових коштів, здійснено у конкретний спосіб, визначений ЦК України, та обумовлене невиконанням відповідачем [PERSON] умов укладеного між ними договору позики щодо повернення суми позики у розмірі та в строки, передбачені ним, внаслідок чого наявними є підстави для задоволення позову [PERSON] та стягнення на його користь з відповідача [PERSON] грошових коштів в сумі 27000,00 грн.. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.133, ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати, складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач по справі [PERSON] звернувся до суду з позовною вимогою майнового характеру, за яку ним було сплачено судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп. (а.с.1). За змістом ч.1 ст.142 ЦПК України, ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно положень ч.ч.1, 2 ст.217 ЦПК України у призначений для розгляду справи час головуючий відкриває судове засідання та оголошує, яка справа розглядатиметься. З оголошенням головуючим судового засідання відкритим розпочинається розгляд справи по суті. Судом встановлено, що відповідачем [PERSON] до початку розгляду справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 11.08.2021 року, була подана письмова заява про визнання нею позовних вимог [PERSON] в повному обсязі (а.с.32). З огляду на викладене, приймаючи до уваги задоволення позовних вимог [PERSON] та визнання позову відповідачем [PERSON] до початку розгляду справи по суті, у відповідності до ч.1 ст.142 ЦПК України, з відповідача по справі [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати у виді 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору при поданні позову до суду в розмірі 454 грн. 00 коп., а 50 відсотків сплаченого судового збору, що складає суму 454 грн. 00 коп., підлягають поверненню позивачу з державного бюджету. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом даної справи, відсутні.

Outcome: approved