Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з нещасним випадком на виробництві. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він працював у відповідача з 20.06.1996 року до 17.04.1997 року гірником очисного вибою підземним. 17.01.1997 року під час виконання трудових обов'язків він отримав травму, йому було встановлено діагноз: відкритий вивих лівої стопи з переломом І, ІV, V плюсних кісток зі зміщенням відламків, ускладненим гангреною лівої стопи. Він проходив лікування у Димитровській ЦМЛ, де йому була ампутована ліва голень. Підприємством було складено акт № 2 від 20.01.1997 року форми Н-1 про нещасний випадок на виробництві. 16.04.1997 року МСЕК йому було встановлено 60% стійкої втрати працездатності. 08.08.2006 року МСЕК йому встановила 60% стійкої втрати працездатності безстроково. Також йому встановлена 3 група інвалідності. В результаті травми йому заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що відбулося значне погіршення його здоров'я, він зазнав фізичних страждань та фізичний біль, які він відчуває дотепер. Він був здоровою людиною, мав пристойну роботу, добрий заробіток, міг подбати про родину, а зараз він є хворою людиною, інвалідом, який ледве може самостійно ходити. Заподіяну моральну шкоду він оцінює у розмірі 50000 грн. Просить суд стягнути з відповідача на його користь відшкодування заподіяної моральної шкоди у розмірі 50000 грн. Позивач до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву з проханням справу розглянути без його участі. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, пояснив, що позивачем обґрунтовуються позовні вимоги нормативним актами (ст.23, 1167 ЦК України, ст.2371 КЗпП України), які набули чинності значно пізніше ніж виникли правовідносини між сторонами внаслідок отримання травми позивачем і тому ці правові норми не можуть бути застосовані судом. Також пунктом 11 постанови КМУ від 23.06.1993 року № 472 «Про затвердження Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків», яка діяла на момент виникнення правовідносин, встановлено, що розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат. Враховуючи, що неоподатковуваний мінімум доходів громадян було встановлено в розмірі 17 грн., тому граничний розмір відшкодування моральної шкоди складає 2550 грн. Просить суд відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в місті Димитрові Донецької області до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, в якому просить винести рішення на розсуд суду. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 20.06.1996 року до 17.04.1997 року, працював гірником очисного вибою підземним та був звільнений 17.04.1997 року за станом здоров'я за ст.40 п.2 КЗпП України (а.с.6-16). 17.01.1997 року з позивачем під час виконання ним трудових обов'язків стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого позивачу був встановлений наступний діагноз: відкритий вивих лівої стопи з переломом І, ІV, V плюсних кісток зі зміщенням відламків, ускладненим гангреною лівої стопи, що підтверджується актом № 2 від 20.01.1997 р. форми Н-1 про нещасний випадок на виробництві та медичними документами (а.с.17-25). 16.04.1997 року позивачу у зв'язку з нещасним випадком на виробництві МСЕК первинно встановлено 60% втрати професійної працездатності. 08.09.2006 року позивачу у зв'язку з нещасним випадком на виробництві МСЕК встановлено 60% втрати професійної працездатності безстроково та 3 група інвалідності безстроково (а.с. 26, 27). Згідно п.5 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до ст. 4401 ЦК Української РСР, який діяв на час виникнення правовідносини між сторонами у зв'язку з нещасним випадком на виробництві, який стався з позивачем 17.01.1997 року та по якому позивачу 16.04.1997 року встановлена стійка втрата професійної працездатності, моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати. Крім того, на час травмування позивача 17.01.1997 року та первинного встановлення МСЕК позивачу по цій травмі стійкої втрати професійної працездатності - 16.04.1997 року діяли «Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків», затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1993 року № 472, пунктом 11 яких було передбачено відшкодування потерпілим моральної шкоди. Також пунктом 11 зазначених Правил (в редакції, що була чинною станом на час виникнення у позивача права на відшкодування моральної шкоди - 16.04.1997 року) було передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Відповідно до постанови Верховної Ради України від 20.02.1996 року № 49/96-ВР та Указу Президента України від 25.08.1996 року № 762/96 розмір мінімальної заробітної плати станом на час виникнення у позивача права на відшкодування моральної шкоди - 16.04.1997 року складав 15 грн. Таким чином, враховуючи надані суду докази, суд вважає, що внаслідок нещасного випадку на виробництві позивачеві заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнав у зв'язку з каліцтвом, внаслідок якого йому встановлено 60% втрати професійної працездатності та визнано інвалідом 3 групи безстроково, у душевних стражданнях, пов'язаних з наслідками цього каліцтва, у зміні звичного перебігу життя, зокрема необхідності тривалий час лікуватися, у безповоротності змін у стані здоров'я позивача. Але сума, в яку позивач оцінив заподіяну йому моральну шкоду і яка за його оцінкою становить 50000 гривень, є завищеною і не відповідає отриманим ним моральним стражданням та чинному на час виникнення у позивача права на відшкодування шкоди законодавству. Суд вважає необхідним відповідно до пункту 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1993 року № 472 (в редакції, що була чинною станом на час виникнення у позивача права на відшкодування моральної шкоди - 16.04.1997 року) стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування заподіяної позивачеві моральної шкоди виходячи з двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виникнення у позивача права на відшкодування моральної шкоди, тобто 16.04.1997 року, що складає: 200 х 15 грн. = 3000 грн. Крім цього, відповідно до ст.88 ЦПК України, враховуючи, що заявлено позов немайнового характеру, суд вважає необхідним стягнути з відповідача в доход держави судовий збір в сумі 243,50 грн., оскільки позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від вказаних витрат при подачі позову до суду. На підставі ст.4401 ЦК Української РСР 1963 року, п.11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1993 року № 472,

Outcome: partial