Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений із відповідачем [PERSON] , зареєстрований 17 липня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, про що складений відповідний актовий запис № 1021. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначила, що із відповідачем укладено шлюб 17 липня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, про що складений відповідний актовий запис № 1021. Від даного шлюбу подружжя має двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Причиною для розірвання шлюбу стало відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, тому вважала, що збереження сім`ї неможливе та її рішення є зваженим. Позивач в судове засідання не з`явилась, про місце, дату і час розгляду справи повідомлена своєчасно і належним чином, надала суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Прізвище після розірвання шлюбу просила залишити « [PERSON] ». Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Так, згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 17.07.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, між [PERSON] та [PERSON] , укладено шлюб, зареєстрований 17 липня 2010 року, про що складений відповідний актовий запис № 1021. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст.1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч.3,4 ст.56 Сімейного Кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до вимог ч.1 ст.110 Сімейного Кодекс України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що сторони мають різні погляди на життя, шлюбно-сімейні стосунки між сторонами припинені, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ч. 2ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судові витрати вирішити в порядку положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: approved