Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом, який в послідуючому уточнила, вказавши, що працювала на АТ «НДПІ «Механобрчормет» з 03.12.2007 р. по 16.01.2018 р., та звільнилась з посади інженера ІІІ категорії інформаційно-архівного відділу на підставі п. 1 ст. 36 КЗпПУ за угодою сторін. В порушення ст.. 116 КЗпП відповідач не здійснив добровільно розрахунку по заробітній платі в день звільнення, що підтверджується випискою АТ «Укрсоцбанк» від 14.09.2018 року про рух коштів по заробітній картці за період з 01.12.2016 року по 14.09.2018 рік. Стягнення заборгованості по нарахованій, але не виплаченій їй заробітній платі в сумі 4211,91 грн. здійснюється органами ДВС з лютого 2018 року на підставі виконавчого документу відповідача. Рішенням комісії відповідача з трудових спорів її вимоги про стягнення боргу по заробітній платі в сумі 4211,91 грн. задоволені. Посвідчення на примусове виконання рішення Комісії від 15.02.2018 року передано на виконання до Довгинцівського відділу ДВС 20.02.2018 року. Виконавче провадження № 55845918 по стягненню боргу в сумі 4211,91 грн. відкрито 21.02.2018 року. Просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за січень 2017 рік в сумі 686,10 грн., суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.01.2017 року по 24.09.2018 року включно в сумі 67229,25 грн. Ухвалою суду від 28 вересня 2018 р. прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву із проханням слухати справу без неї, позов підтримала та просила позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача АТ «Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів «Механобрчормет» про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, не повідомили причини неявки, відзиву не подали. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено судом, [PERSON] з 03 грудня 2007 р. працювала в Акціонерному товаристві «Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів «Механобрчормет», на посаді інженера ІІІ категорії інформаційно-архівного відділу, звільнена 16 січня 2017 р. за угодою сторін за п. 1 ст. 36 КзПП України (а.с.5-6 - копія трудової книжки). Положеннями статті 21 КЗпП України встановлено, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим, зокрема при укладенні трудового договору з фізичною особою. Згідно частини 3 статті 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Рішенням комісії відповідача з трудових спорів її вимоги про стягнення боргу по заробітній платі в сумі 4211,91 грн. задоволені. Посвідчення на примусове виконання рішення Комісії від 15.02.2018 року передано на виконання до Довгинцівського відділу ДВС 20.02.2018 року. Виконавче провадження № 55845918 по стягненню боргу в сумі 4211,91 грн. відкрито 21.02.2018 року. Залишок узгодженої боржником заборгованості по заробітній платі за січень 2017 року, який на дату подачі позовної заяви не стягується органами ДВС, становить 686,10 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Державним виконавцем відкрито виконавче провадження на виконання зазначених посвідчень комісії з трудових спорів Акціонерного товариства «Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів «Механобрчормет». Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про плату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 № 100(далі - Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Так, абзацом третім пункту 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана ця виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати). Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25 липня 2018 року у справі № 365/470/17, яка відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Так, згідно пунктом 8 розділу IV Порядку, середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Оскільки звільнення [PERSON] відбулося 16.01.2017 року. Для розрахунку середньоденної заробітної плати взято виплати за останні два календарні місяці фактичної роботи, що передують місяцю звільнення, - листопад та грудень 2016 року на підставі розрахункових листків відповідача. У листопаді 2016 року відпрацьовано 1 день, нараховано 154,55 грн. У грудні 2016 року відпрацьовано 1 день, нараховано 154,55 грн. Середньоденний заробіток для розрахунку компенсації становить 154,55 грн. Для розрахунку суми за час затримки розрахунку при звільненні взято період з 17.01.2017 року ( день, наступний за днем звільнення) до 12.10.2018 року. Тривалість затримки розрахунку при звільненні становить робочих 435 днів, зокрема - 11 днів січня 2017 року, 20 днів лютого, 22 дні березня, 19 днів квітня, 20 днів травня, 20 днів червня, 21 день липня, 22 дні серпня, 21 день вересня, 21 день жовтня, 22 дні листопада та 20 днів грудня 2017 року, 21 день січня 2018 року, 20 днів лютого, 21 день березня, 20 днів квітня, 20 днів травня, 20 днів червня, 22 дні липня, 22 дні серпня, 20 днів вересня та 10 днів жовтня 2018 року. Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] становить 67229,25 грн. ( 435 днів * 154,55 = 67229,25 грн.) ( а.с. 33-37). Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Оскільки однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що належним чином повідомлений про дату слухання справи відповідач відзиву до суду та доказів на його підтвердження, суду не надав, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Крім того, на виконання вимог ч. 2 ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць. Оскільки позивач на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, на підставі ст. 141 ЦПК України, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved