Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визначення місяця проживання дитини, в обґрунтування якого вказав, що 18 березня 2006 року між ним та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб. Під час перебування у шлюбі в них народився син [PERSON], [INFO]. На підставі рішення Димитровського міського суду Донецької області від 15 вересня 2011 року їх з відповідачем шлюб було розірвано, при розірванні шлюбу питання щодо місця проживання дитини не розглядалось, оскільки між сторонами існувала усна домовленість про те, що дитина буде мешкати разом з батьком. Після розірвання шлюбу син мешкає разом з позивачем та перебуває на його утриманні, у вихованні та піклуванні про дитину позивачу надають допомогу його батьки, відносини в родині теплі, позивач любить сина, займається його вихованням у вільний від роботи час. Позивач не забороняє дитині зустрічатися з матірю, але останнім часом відповідач почала забирати дитину до себе, при цьому дитина може прожити з нею тиждень, а інколи більше, оскільки відповідач дитину не відпускає. В той час, коли син знаходиться у відповідача, він пропускає заняття у школі, через що значно знижується його успішність у навчанні та погіршується поведінка. В червні 2015 року відповідач вдруге зареєструвала шлюб і з того часу син став постійно мешкати з позивачем. Матеріальної допомоги на утримання сина відповідач ніколи не надавала та не надає у теперішній час. Після розірвання шлюбу відповідач не працювала, самостійного заробітку не має. Позивач має самостійний дохід, спиртними напоями не зловживає, свої батьківські обовязки виконує сумлінно, в цьому йому допомагають його батьки. Відповідач постійно шантажує позивача тим, що в судовому порядку не врегульоване питання щодо місця проживання дитини і тому вона може в будь який час забрати дитину, яка фактично їй не потрібна, що негативно впливає на психіку, моральний та духовний розвиток сина. Дані обставини змушують позивача звернутися до суду за захистом своїх прав. Просив визначити місце проживання дитини разом з ним в його родині. У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та уточнив, що відповідач не цікавиться життям дитини, не знає як син навчається, чи хворіє, взагалі немає до нього ніякого відношення, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги позивача підтримала, а також уточнила, що у позові є описка, а саме у даті народження дитини, дитина [PERSON] народився 18 травня 2006 року. Представник третьої особи [PERSON] пояснила суду, що до них звернувся відповідач із заявою про визначення місця проживання дитини. 03.11.2015 р., 02.12.2015 р., 05.01.2016 р. були засідання комісії за участі заявника. [PERSON] на комісії не зявлялась, участі у вирішенні спору не приймала. Спеціалістами служби у справах дітей в ході проведення рейду «Сімя» від 11.11.2015 року встановлено, що за адресою проживання родини: Донецька область м.Димитров вул.Котовського, 64 матеріально-побутові та санітарно-гігієнічні умови задовільні, у дитини [PERSON] є окрема кімната, наявне необхідне для навчання та відпочинку. Батько [PERSON] працює на ВП «Шахта «Стаханова», за місцем праці характеризується позитивно, отримує середню заробітну плату в розмірі 4902 грн., на обліку лікаря-психіатра не знаходиться, за інформацією вчителів приділяє багато уваги вихованню сина, піклується про нього, цікавиться навчанням дитини, підтримує звязок з класним керівником. Зі слів батька дитини, мати з сином бачиться рідко, з жовтня 2011 року по січень 2012 року взагалі не підтримувала звязок з дитиною. Після зустрічей з матірю син почувається деякий час розгубленим, нервовим. Час від часу [PERSON] висловлює намір забрати дитину в свою родину, що на думку батька є тільки шантажем. Деякий час батько навіть сплачував аліменти на утримання дитини, а саме з лютого по вересень 2014 року, при цьому дитина проживала разом з батьком. 01.04.2014 року [PERSON] особисто зверталась до лікаря-психіатра, їй було видано направлення для подальшого обстеження. Зі слів [PERSON], влітку 2014 року [PERSON] знаходилась у реабілітаційному центрі м.Дніпропетровська. Спеціалістами служби у справах дітей 18.11.2015 року були обстежені житлово-побутові умови проживання [PERSON] за адресою: Донецька область м.Димитров м-н «Западний», 79/30. В квартирі зроблений ремонт, наявні нові меблі, для дитини відведено окрему обладнану кімнату. [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] [PERSON] постійного місця роботи не має, [PERSON] здійснює догляд за новонародженою дитиною. Під час бесіди мати виражала прагнення, щоб син [PERSON] проживав у її родині, [PERSON] не заперечував проти цього. Зі слів класного керівника, коли дитина у вересні проживала з матірю, то матір приділяла увагу його вихованню, піклувалась про нього, відвідувала школу, цікавилась його навчанням, відвідувала батьківські збори. Зі слів попереднього класного керівника, протягом трьох років навчання дитина мешкала з батьком, який належним чином виконував свої батьківські обовязки, за цей час мати тільки два рази відвідала сина у навчальному закладі. Малолітній виявляє бажання жити разом з батьком, тому за результатами розгляду питання, 05.01.2016 року членами комісії з питань захисту прав дитини було прийнято рішення щодо доцільності проживання малолітнього [PERSON] в родині батька. Підтримала позов [PERSON] щодо встановлення місця проживання дитини разом з ним. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявилась по невідомій суду причині про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи від неї не надходило. Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не зявилися до суду. Враховуючи позицію позивача, який не заперечував проти розгляду справи заочно, те, що відповідач належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, суд дану справу розглядає у порядку заочного провадження. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.13). Сторони перебували між собою у зареєстрованому шлюбі. На підставі рішення Димитровського міського суду Донецької області від 15 вересня 2011 року їх з відповідачем шлюб було розірвано. При розірванні шлюбу [PERSON] зазначала, що за спільною угодою з [PERSON] їх дитина мешкає з [PERSON] у родині бабусі і дідуся, питання щодо місця проживання дитини не вирішувалось (а.с. 14-15). Позивач зареєстрований за адресою: [INFO], але фактично мешкає у родині своїх батьків за адресою: Донецька область м.Димитров вул.Котовського, 64 разом зі своїм сином [PERSON], [INFO], з дня його народження (а.с. 9, 21, 23). Згідно з довідкою з місця мешкання, про склад сімї та прописку, виданою ПП «Домінант-сервіс» 12.01.2016 року, за адресою: Донецька область м.Димитров м-н «Западний», 79/30 зареєстрована [PERSON], [INFO]. Разом з нею в даному приміщенні зареєстрований її син [PERSON], [INFO], але не проживає там, про що свідчить довідка складена за участі сусідів (а.с. 44, 47). Відповідно до інформації, наданої керівництвом ЗОШ № 6 м.Димитрова, малолітній [PERSON], [INFO] мешкає у родині з батьком [PERSON]С, дідусем та бабусею за адресою: м.Димитров Донецької області вул.Котовського, 64, хлопчик має охайний та доглянутий вигляд. Батько приділяє увагу вихованню сина, піклується про нього, регулярно відвідує школу, цікавиться навчанням сина, спілкується з класним керівником, реагує на зауваження вчителя, проводить з сином виховну роботу. У хлопчика є всі необхідні для навчання речі, одяг, взуття. Батько займається вихованням дитини, повністю виконує свої батьківські обовязки. [PERSON], [INFO] за час навчання зарекомендував себе як старанний та відповідальний учень, має навчальні навички достатнього і середнього рівнів, домашні завдання виконує систематично. За характером чуйний, ввічливий, стриманий та врівноважений, разом з тим хлопчик емоційно вразливий, має прояви невпевненості, нерішучості (а.с. 10, 12). Згідно з довідкою Комунального закладу «Димитровський центр первинної медико-санітарної допомоги» [PERSON], [INFO] перебуває на Д-обліку у лікаря невролога з діагнозом: невроз навязливих рухів (а.с. 11). Згідно з довідками Димитровської центральної міської лікарні, наданими станом на 19.10.2015 року, [PERSON], [INFO] на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, за допомогою не звертався. [PERSON], [INFO], 01.04.2014 року зверталась за допомогою до лікаря-психіатра, для уточнення діагнозу її було направлено до ОКПЛ м.Донецька, в подальшому до лікаря-психіатра в ДЦМЛ не зверталась (а.с. 18, 19). Згідно з характеристиками з місця мешкання та місця роботи, [PERSON] характеризується позитивно, як спокійна, урівноважена людина, з сусідами ввічливий, стриманий, скарг на нього за час проживання від сусідів не надходило. За час роботи на дільниці № 6 ВП «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля» зарекомендував себе як старанний, добропорядний працівник. Принциповий, вимогливий, товариський, користується авторитетом серед товаришів. Порушень трудової та виробничої дисципліни не має (а.с. 22, 24). Дохід сімї позивача [PERSON] складає його заробітна плата, яка з березня 2015 року по серпень 2015 року за винятком утримань, склала 29416,22 грн., заробітна плата його матері [PERSON], яка за період з квітня 2015 року по вересень 2015 року склала 16747,83 грн., а також пенсія батька позивача [PERSON], яка за період з травня 2015 року по жовтень 2015 року склала 18134,79 грн. (а.с. 25, 26, 27). На підставі заяви [PERSON] до керівника підприємства на якому він працює, з нього утримувалися аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини в розмірі ? частини його доходів з 01.02.2014 року по 31.07.2014 року, всього було утримано 7242,17 грн. (а.с. 16, 20). Орган опіки та піклування виконавчого комітету Димитровської міської ради, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO] у родині батька, [PERSON] за адресою: Донецька область м.Димитров вул..Котовського, буд. 64, про що свідчить висновок, затверджений рішенням Виконавчого комітету Димитровської міської ради від 20.01.2016 року № 57 (а.с. 53-54). Свідок [PERSON] пояснила суду, що є матірю позивача. Дитина з дня народження по сьогоднішній день проживає у їх сімї. Відповідач у рік дитину бачила разів 5. Дитину ніколи проти матері не налаштовували, тому дитина до відповідача ставиться позитивно. Відповідач з часу розлучення, на дитину не витратила жодної гривні. Відповідач давно не працює, незважаючи на те, що вона її де тільки не влаштовувала, однак тій хочеться погуляти. Займатися дитиною їй було ніколи, то вона життя своє влаштовує, то у неї депресія, то вона собі вєни ріже. Всі чотири роки тільки шантаж: то їй ліжко придбати, то електричний бак придбати, то аліменти. Було таке, що вона десь мешкає зі співмешканцем та просить, щоб їх забрали з відпочинку. З вересня вона не подзвонила дитині жодного разу, у дитині є свій телефон. Відповідачка сама сказала, що знаходиться у реабілітаційному центрі, вона навіть відповідачу надсилала посилку туди. Її син сплачував аліменти відповідачу у той час, коли дитина мешкала разом з позивачем. Коли дитина у вересні була у матері, різко погіршилося навчання, навіть позивача викликала вчитель. Відповідач водила сина у бар і він за цей час вивчив у яку тару наливають пиво. До вчительки Шпота приходили і відповідач і позивач, а через день відповідач написала смс, щоб позивач забрав дитину. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є сусідкою позивача, у них суміжні городи, мешкає там з 2000 р. Дитиною відповідач не займалася з самого народження, не працювала, влаштуватися на роботу не намагалася. Батько та бабуся з дідусем займаються дитиною. Артем казав їй, що не хоче жити з мамою, хоче жити з батьком. Малолітній [PERSON], [INFO] пояснив суду, що навчається у 4 класі школи № 6. Коли був у матері, були двійки, а коли з батьком то у нього 8, 9. Коли він закінчував заняття, то матір звала його в бар, вона там сиділа з подругами, йому хотілося їсти, але матір його не кормила. У матері йому не подобається, тому що з ним там ніхто не вчить уроки. Батько йому допомагає з уроками. Зараз він мешкає з батьком. З ними також мешкає бабуся, дідусь та дядька. Матір не пропонувала йому жити з нею. Він бажає жити з батьком, а до матері тільки ходити у гості. Батько працює на шахті. Вдома постійно знаходиться дідусь. Бабуся також працює, коли приходить, то його кормить. Він знає, що у нього народилася сестра, він ходив до неї у лікарню з чоловіком мами. Увечері він з батьком грає в ігри, на вулиці у сніжки. Потім вчить уроки. У батька вихідний у пятницю. Вони ходять у цей день на спортмайданчик. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, третьої особи, свідків, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким з них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи, а ст.18 Конвенції про права дитини зазначила, що батьки дитини несуть основну відповідальність за виховання дитини. Згідно ч.ч.1-3 ст.150 СК України, батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сімї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст.171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сімї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сімї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки, як встановлено судом, позивач має самостійний дохід, який дозволяє утримувати дитину на достатньому матеріальному рівні, піклується про моральний і фізичний розвиток дитини, приділяє увагу вихованню сина, цікавиться навчанням сина та регулярно відвідує школу, а відповідач, яка нарівні з батьком зобовязана матеріально утримувати дитину, не надала доказів щодо отримання нею самостійного доходу, а також враховуючи той факт що дитина висловила бажання проживати разом з батьком, суд вважає, що місце проживання дитини необхідно встановити разом з батьком [PERSON], [INFO] за адресою: вул.Котовського, 64, м.Димитров Донецької області. На підставі ст.ст.160, 161, 171, 182 СК України,

Outcome: approved