Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» про стягнення моральної шкоду у зв`язку з професійним захворюванням. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що він з 21 лютого 1995 року по 19 квітня 2019 року працював на ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» за різними гірничими професіями з повним робочим днем у підземних виробках. Загальний стаж роботи [PERSON] становить 29 років 06 місяців, весь період роботи у відповідача 24 років 02 місяці позивач працював в підземних гірничих виробках і нього постійно діяли важкі гірничо-геологічні умови, фізичне перевантаження та шкідливі професійні фактори: пил, фіксована робоча поза, нахил тулуба, дискомфортний мікроклімат, фізичні перенавантаження. Починаючи з лютого 2018 року стан здоров`я позивача значно погіршився, у зв`язку з чим він був змушений отримувати амбулаторне та стаціонарне лікування, а в період з 26 листопада 2019 року по 16 грудня 2019 року пройшов курс лікування у Державній установі «Інститут медицини праці м. Ю.І. Кундієва Національної Академії Медичних наук України», де йому було вперше встановлено професійне захворювання: хронічний бронхіт, ІІ стадія, фаза затихаючого загострення; прикореневий, нижньодольовий пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст.; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість ІІ стадії (легка). Відповідно до довідки МСЕК від 20 лютого 2020 року позивачу вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності внаслідок професійного захворювання за сукупністю на 30%, з яких: 20% втрати професійної працездатності за професійним захворюванням - хронічний бронхіт; 10% втрати професійної працездатності за професійним захворюванням - приглухуватість. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 09 січня 2020 року, під час роботи [PERSON] у відповідача факторами, які призвели до професійного захворювання позивача визнані: невиконання технологічних регламентів виробничого процесу; порушення режиму експлуатації технологічного устаткування, приладів, робочого інструменту; пошкодження захисних засобів і механізмів, систем вентиляції, екранування, кондиціонування повітря, порушень правил техніки безпеки, гігієни праці, відсутність засобів індивідуального захисту та інші. Внаслідок втрати професійної працездатності у позивача наявна моральна шкода, оскільки останній відчуває фізичний біль та душевні страждання. Позивач втратив професійну працездатність на 30%, а отже на третину втратив можливість реалізувати свої можливості, постійно змушений приймати лікарські препарати, відчуваючи наслідки професійного захворювання. Стан здоров`я позивача став незадовільним, останній часто лікується стаціонарно та амбулаторно. В зв`язку з захворюванням позивач змушений пристосовуватись до атмосферних перепадів, що скорочує діапазон його життєвих можливостей. Зазначені обставини обумовлюють необхідність пристосовуватись та організовувати своє повсякденне життя. Враховуючи вказані обставини позивач просить стягнути з Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» на його користь 9000,00 гривень в якості відшкодування моральної шкоди спричиненої професійним захворюванням. Ухвалю Вугледарського міського суду Донецької області від 16 липня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, призначено судове засідання з розгляду справи на 16 вересня 2020 року (а.с. 17). Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позов, згідно з яким ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , оскільки останнім не доведено у чому саме полягає заподіяна йому моральна шкода з боку відповідача та чи є причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача та моральними стражданнями, які переніс позивач. Від відповідача не надходило клопотань про розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, передбачених ч. ч. 5, 7 ст. 279 ЦПК України, від сторін не надходило. Суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, дослідивши які вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 21 лютого 1995 року по 19 квітня 2019 року працював на Державному підприємстві «Шахта ім. М.С. Сургая», та був звільнений 19 квітня 2019 року у зв`язку з виявлено невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується трудовою книжкою серії [NUMBER] від 06 серпня 1991 року (а.с. 6-7). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08 січня 2020 року, затвердженого 09 січня 2020 року т.в.о. начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області, професійне захворювання [PERSON] , а саме: хронічний бронхіт, ІІ стадія, фаза затихаючого загострення; прикореневий, нижньодольовий пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст.; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість ІІ стадії (легка), виникли внаслідок недосконалості технологічного процесу, систематичного виконання робіт з перевищено-допустимими значеннями показників виробничого пилу, шуму (а.с. 9-12). Згідно довідки до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №088081 від 20 лютого 2020 року позивачу було встановлено 20 % втрати професійної працездатності за професійним захворювання (хронічний бронхіт) та 10 % втрати професійної працездатності професійним захворюванням (приглухуватість), а за сукупністю 30 % втрати професійної працездатності з 06 лютого 2020 року та безстроково (а.с. 5). Відповідно до медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного характеру захворювання №44/1048 від10 грудня 2019 року, виписки з медичної карти стаціонарного хворого №1534, виписки із медичної карти стаціонарного хворого №1202 від 16 грудня 2019 року, [PERSON] встановлено діагноз: хронічний бронхіт, ІІ стадія, фаза затихаючого загострення; прикореневий, нижньодольовий пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст.; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість ІІ стадії (легка) (а.с. 3, 4, 13, 14). Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням здоров`я. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно з п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. №1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. У випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок недосконалості умов праці на виробництві, пошкоджено здоров`я позивача, чим завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров`я, погіршення життєвих умов, що потребує від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем у відповідності зі ст. 237-1 КЗпП. Також, встановлено, що відповідач не заперечує проти того, що позивач отримав втрату професійної працездатності підчас роботи на Державному підприємстві «Шахта ім. М.С. Сургая». Вирішуючи питання щодо суми відшкодування матеріальної шкоди суд, враховує вимоги розумності та справедливості, постійний характер негативних наслідків. При цьому, суд звертає увагу, що позивач в обґрунтуванні свого позову зазначає, що моральна шкода обумовлена погіршенням життєвих умов, хвороба порушує нормальні життєві зв`язки, життєдіяльність позивача обмежена, у останнього змінився звичайний спосіб життя, однак [PERSON] не конкретизує в чому саме виразились погіршення його життєвих умов, способу життя та порушення життєвих зв`язків. З огляду на викладене, суд вважає за можливе та необхідне стягнути з відповідача Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» на користь позивача [PERSON] в порядку відшкодування моральної шкоди 9000,00 (дев`ять тисяч) гривень, що буде цілком еквівалентним завданим моральним стражданням. Згідно зі ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави. З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про доцільність задоволення вимог позову [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди, а останній у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, суд вважає необхідним, на виконання вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави в особі Державної судової адміністрації України витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 гривень. Оскільки, відповідно до вимог статті 279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, тому, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: approved