Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свій позов обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору про поділ майна подружжя від 03.06.2016 року. Крім неї, в даній квартирі зареєстрований [PERSON] Вказує, що відповідач з 03 червня 2016 року не проживає в квартирі, обовязків по її утриманню не виконує. Посилаючись на приписи ст.391 ЦК України, просить усунути перешкоди в користуванні її власністю шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не зявилась, від її представника надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності за наявними матеріалами справи, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. В судове засідання відповідач не зявився, хоча був повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору про поділ майна подружжя, укладеного 03.06.2016 року між [PERSON] та [PERSON], позивачу належить квартира [ADDRESS] (а.с.4-5). З представлених суду матеріалів вбачається, що право власності за позивачем зареєстроване в установленому законодавством порядку (а.с.6). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.06.2016 року розірвано шлюб між сторонами (а.с.7). З доводів позивача та долученої до матеріалів справи будинкової книги для прописки громадян, проживаючих [INFO] кв. № 10 по вул.Чекаліна вбачається, що у спірній квартирі зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] (а.с.8-10). Позивач вказує, що з 03 червня 2016 року, відповідач не проживає в квартирі. Дана обставина підтверджується довідкою Луцького відділу поліції ГУ НП у Волинській області № 3/11062 від 15.12.2017 року. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною першою статті 71 Житлового кодексу Української РСР визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Як визначено статтею 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки [PERSON] більше ніж протягом шести місяців не проживає у [INFO], заперечень проти визнання його таким, що втратив право користування цієї квартирою не подав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині слід задовольнити. На підставі наведеного та

Outcome: approved