Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 13.06.1980 року Палацем одруження «Дзержинський» м. Харкова, актовий запис № 1122. Від шлюбу неповнолітніх дітей немає В обґрунтування позову позивач зазначав, що подружнє життя не склалося, так як спільне сімейне життя сторін не цікавить. Подружжя не бажання жити разом, однією сім`єю. Останні роки сторони мешкають окремо один від одного, а саме у різних кімнатах, у зв`язку з чим між нами шлюбні-сімейні припинені Шлюбно-сімейні відносини між ними припинені на протязі декількох років, між подружжям виникають непорозуміння, які обумовлені різними життєвими інтересами та поглядами на життя. Позивач вважає, що подальше проживання та збереження шлюбу неможливо, оскільки вони з відповідачем втратили один до одного всілякий інтерес. Майнового спору вони не мають. Позивач [PERSON] надав до суду заяву, де просить суд слухати справу без його участі, проти розірвання шлюбу не заперечує Відповідачка [PERSON] також надала до суду заяву про слухання справи за її відсутністю, позов підтримує у повному обсязі, прохала після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]». У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб , які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч.2 ст.197 ЦПК України , судом не здійснювалося. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 13.06.1980 року Палацем одруження «Дзержинський» м. Харкова, актовий запис № 1122 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER])(а.с. 4). Від шлюбу неповнолітніх дітей немає. Судом встановлено, що сторони з 2000 року не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, не ведуть спільне господарство. Відповідно зі ст.112 Сімейного Кодексу України - суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Під час розгляду справи судом з'ясовано, що [PERSON] та у шлюбі перебували з 13.06.1980 року. Від шлюбу подружжя має 2-х повнолітніх дітей. Відповідачка визнала доводи позивача з приводу того, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе, т.я подружжя має різні погляди на життя, суцільні інтереси, тривалий час не підтримують сімейні стосунки, ведення спільного домогосподарства, ведення спільного сімейного бюджету. З врахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що сторони дійшли до остаточного висновку про припинення сімейних відносин, на примирення не згодні, суд вважає необхідним шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвати, так як подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї за неможливе. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. Клопотання відповідачки про залишення після розірвання шлюбу без змін її прізвища «[PERSON]» підлягає задоволенню. Згідно чека № 25032015095136 від 25.03.2015 року позивачем при пред'явленні позову до суду був сплачений судовий збір у розмірі 243,60 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: approved