Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 05.03.2021 року позов [PERSON] до ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та судових витрат задоволено частково. Стягнуто з ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» на користь [PERSON] нараховану та несплачену суму заробітної плати в розмірі 81170,60 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з роботи в розмірі 63959,70 грн., без утримання податків та інших обов`язкових платежів. Рішення суду в частині виплати заборгованості по заробітній платі було виконано відповідачем. Остаточний розрахунок з [PERSON] по сумах заборгованості з заробітної плати відповідач провів 07.05.2021 року. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Ухвалою Верховного Суду України від 29.01.2014 року по справі № 6-144цс13 встановлено, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. В силу ст. 360-7 ЦПК України дана позиція є обов`язкова для суду. Позивачем визначена загальна сума стягнення середнього заробітку за весь час розрахунку в зв`язку з звільненням з роботи, виходячи з середньоденного заробітку в сумі 1132,03 грн., починаючи з дня ухвалення рішення суду від 05.03.2021 року і до дня фактичного розрахунку - 07.05.2021 року. Відповідно до листа Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік» кількість робочих днів, за які має бути сплачений середній заробіток за час затримки розрахунку, становить 44 днів. Таким чином, розмір компенсації середнього заробітку за період, з часу ухвалення рішення суду і до дня фактичного розрахунку, а саме з 05.03.2021 року до 07.05.2021 року, включно, який підлягає відшкодуванню позивачеві відповідачем становить 49809,32 грн. (44 робочі дні х 1132,03 грн.). Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з роботи, з дня ухвалення рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 05.03.2021 року по цивільній справі № 223/146/21 за позовом [PERSON] до ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та судових витрат і до дня фактичного розрахунку по заборгованості із заробітної плати - 07.05.2021 року, в розмірі 49809,32 грн., без утримання податків та інших обов`язкових платежів, а також суму сплаченого ним судового збору в розмірі 908,00 грн. Ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 16.07.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, призначено судове засідання з розгляду справи на 13.10.2021 року (а.с.13). Від відповідача на адресу суду 20.08.2021 року надійшов відзив на позов, в межах строків, визначених ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 16.07.2021 року, тому суд вважає необхідним та доцільним прийняти відзив ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» до розгляду в межах даної цивільної справи. У відзиву на позов відповідач зазначає, що позивач дійсно працював в ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» та був звільнений наказом підприємства № 672-к від 22.09.2020 року в зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я. При звільненні нарахована заробітна плата в розмірі 108555,35 гривень, належна сума до сплати складає 87309,83 гривень. Заборгованість по заробітній платі станом на 13.08.2021 року відсутня. Заробітна плата сплачена: платіжним дорученням № 11 від 21.12.2020 року у розмірі 6139,23 гривень; платіжним дорученням № 2904 від 07.05.2021 року в розмірі 81179,60 гривень. Середньоденна заробітна плата позивача становить 1132,03 гривень. Відповідачем дійсно не було вчасно виплачено належні звільненому працівникові суми в день звільнення, але вина підприємства у такій бездіяльності відсутня, оскільки численні борги на підприємстві, у тому числі із заробітної плати та постачання (розподіл) електроенергії, утворились через несплату ДП «Держвуглепостач» заборгованості за поставлене відповідачем вугілля в сумі 59987377,51 гривень, яка на теперішній час є непогашеною. За підсумками роботи за І півріччя 2021 року збитки підприємства склали 16922 тис. грн. Кредиторська заборгованість станом на 01.08.2021 року складає 1481588 тис. грн. Згідно з постановою відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 29.04.2020 року у виконавчому провадженні було накладено арешт на грошові кошти ДП «Шахта ім. М.С. Сургая», що містились на відкритих рахунках у таких банківських установах, як АТ «ОТП Банк», АТ «КІБ», АБ «Південний». Накладення вказаних арештів призвело до остаточного блокування фінансово-господарської діяльності відповідача, що також унеможливило здійснення будь-яких платежів у тому числі й з виплати заробітної плати. Відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, а справу розглядати за відсутності представника ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» (а.с.18-19). Від відповідача не надходило клопотань про розгляд справи у поряду загального позовного провадження. Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, передбачених ч. 5, 7 ст. 279 ЦПК України, від сторін не надходило. Суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, дослідивши які вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 05.03.2021 року у справі № 223/146/21 було частково задоволено позовну заяву [PERSON] до ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення судових витрат. Стягнуто з ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» на користь [PERSON] нараховану та несплачену суму заробітної плати в розмірі 81170,60 грн., сума визначена з урахуванням всіх утримань податків та інших обов`язкових платежів; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з роботи в розмірі 63959,70 грн., без утримання податків та інших обов`язкових платежів; витрати: зі сплати судового збору в сумі 1064,11 грн., на професійну правничу допомогу в сумі 1500 грн., а всього 2564,11 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено (а.с.5-8). Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 05.03.2021 року встановлено, що позивач працював на ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» та 22.09.2020 року звільнений наказом № 672-к від 22.09.2020 року в зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я, на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. Середньоденна заробітна плата на день звільнення позивача склала 1132,03 грн. Розрахунок з позивачем мав бути здійснений відповідачем не пізніше наступного дня після звільнення, тобто 23.09.2020 року, а заборгованість по заробітній платі в сумі 81170,60 грн. позивачу виплачена не була. Тому розрахунок відшкодування, відповідно до ст. 117 КЗпП України, було виконано за період з 23.09.2020 року по день ухвалення рішення суду, а саме до 04.03.2021 року, включно (а.с.5-8). Відповідно до виписки з рахунка [PERSON] відповідачем перерахована [PERSON] заборгованість по заробітній платі: 07.05.2021 року в сумі 2800,15 грн. та в сумі 78370,45 грн., що також підтверджується реєстрами на зарахування заробітної плати за вересень 2020 року ПАТ АТ «Укргазбанк» по ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» від 07.05.2021 року та від 21.12.2020 року (а.с.9, 21-24). Згідно із довідкою ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» від 13.08.2021 року [PERSON] працював на даному підприємстві та звільнений наказом № 672-к від 22.09.2020 року в зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я. За вересень 2020 року нарахована заробітна плата (без урахування лікарняних за рахунок ФССУ) в розмірі 108555,35 гривень, належна сума до сплати складає 87309,83 гривень. Виплата здійснена: платіжним дорученням № 11 від 21.12.2020 року у розмірі 6139,23 гривень; платіжним дорученням № 2904 від 07.05.2021 року в розмірі 81170,60 гривень. Заборгованість по заробітній платі станом на 13.08.2021 року відсутня. Середньоденна заробітна плата позивача становить 1132,03 гривень (а.с.20). Відповідно до довідки ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» від 17.08.2021 року за підсумками роботи за І півріччя 2021 року збитки підприємства склали 16922 тис. грн. Кредиторська заборгованість по ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» станом на 01.08.2021 року складає 1481588 тис. грн. (а.с.26). Так, в судовому засіданні встановлено, не оспорюється сторонами та, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню, що [PERSON] дійсно працював на ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» і звільнений з підприємства 22.09.2020 року на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, в зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я. В день звільнення з ним не було проведено повного розрахунку всіх належних йому сум, остаточний розрахунок з позивачем здійснено 07.05.2021 року в розмірі 81170,60 гривень. Середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 1132,03 гривень, оскільки кожна зі сторін посилається на зазначені обставини як в досліджених письмових доказах, так і в наданих суду позові та відзиві на позов. Згідно статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає відповідальність, передбачена ст. 117 КЗпП України. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Однак, встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Крім того, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14.12.2016 року у справі № 6-788цс16. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що середньоденний заробіток [PERSON] на день звільнення становив 1132,03 грн. Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 05.05.2021 року з підприємства на користь [PERSON] стягнуто серед іншого середній заробіток за час затримки розрахунку, відповідно до ст. 117 КЗпП України, за період з 23.09.2020 року по день ухвалення рішення суду, а саме до 04.03.2021 року, включно. Остаточний розрахунок з [PERSON] по сумам заборгованості із заробітної плати відповідач провів 07.05.2021 року. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 рудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При визначенні середньої заробітної плати слід керуватися вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (з наступними змінами і доповненнями) (далі - Порядок). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії. З п. 2 вказаного Порядку вбачається, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Таким чином, під час проведення розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки розрахунку при звільненні з використанням даних про середній заробіток позивача. Позивачем визначена загальна сума стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з роботи, з дня ухвалення рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 05.03.2021 року по цивільній справі № 223/146/21 за позовом [PERSON] до ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та стягнення судових витрат і до дня фактичного розрахунку по заборгованості із заробітної плати - 07.05.2021 року, в розмірі 49809,32 грн., без утримання податків та інших обов`язкових платежів. З таким розрахунком позивача суд не може повністю погодитися, враховуючи наступне. Остаточний розрахунок з [PERSON] по сумам заборгованості із заробітної плати відповідач провів 07.05.2021 року. Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 05.03.2021 року з підприємства на користь [PERSON] стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку, відповідно до ст. 117 КЗпП України, за період з 23.09.2020 року по день ухвалення рішення суду, а саме до 04.05.2021 року, включно. Таким чином, період затримки розрахунку з [PERSON] є: з 05.03.2021 року до 06.05.2021 року, включно. Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік» № 3501-06/219 від 12.08.2020 року кількість робочих днів, за які має бути сплачений середній заробіток [PERSON] , з 05.03.2021 року до 06.05.2021 року, включно, становить 42 дні. Таким чином, розмір компенсації середнього заробітку за період, коли з вини відповідача з позивачем не було здійснено розрахунок при звільненні, а саме з 05.03.2021 року до 06.05.2021 року, включно, який підлягає відшкодуванню позивачеві відповідачем становить 47545,26 грн. (42 робочих днів х 1132,03 грн. = 47545,26 грн.). Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд, за певних умов, може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений, виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Такі правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц. Враховуючи вищенаведене, а також встановлені судом фактичні обставини справи, зокрема, виплату позивачеві суми заборгованості по заробітній платі - 81170,60 гривень, в повному обсязі, суд приходить до висновку про очевидну неспівмірність сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, а тому вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи, визначити розмір відповідальності відповідача за прострочення належних при звільненні позивача виплат у сумі 23772,63 гривень. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як встановлено з наданої до суду квитанції № 0.0.2192046839.1 від 12.07.2021 року [PERSON] було сплачено судовий збір за подання до суду даного позову в сумі 908,00 гривень. З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про доцільність часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд, на виконання вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнів судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме, 433,36 гривень (23772,63 грн.* 908,00 грн. /49809,32 грн. = 433,36 грн.). Оскільки, відповідно до вимог статті 279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, тому, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного, ст. 47, 116, 117 КЗпП України, п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, ст. 12, 13, 76, 77, 82, 141, 247, 258, 263-265, 279 ЦПК України, суд,

Outcome: partial