Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON], третя особа без самостійних вимог на предмет спору ПрАТ «Уніка» про відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП, а саме 28 889 грн. шкоди, заподіяної майну, 3837,35 грн. шкоди, заподіяної здоров'ю, та 10000грн. моральної шкоди. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30 березня 2017 року в м.Тернополі по вул.Протасевича, 18 сталася дорожньо-транспортна пригода з вини відповідача [PERSON], було пошкоджено належний йому автомобіль Мерседес-Бенз 200Е, н.з. [NUMBER]. З метою визначення вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку ним було замовлено звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Мерседес-Бенз 200Е, н.з. [NUMBER] від 19 травня 2017 року, відповідно до якого, вартість матеріального збитку становить 106122,30грн. ПрАТ «Уніка» виплачено страхове відшкодування в розмірі 77233,30грн., проте враховуючи, що вартість матеріального збитку перевищує розмір страхового відшкодування, просить стягнути з [PERSON] невідшкодовані 28889грн. Також враховуючи, що внаслідок ДТП була заподіяна шкода його здоров'ю, просить стягнути з відповідача 3837,35 грн. витрат на лікування. Крім того, внаслідок ДТП йому заподіяно і моральну шкоду, яка оцінюється в 10000грн. і полягає у вимушених змінах у його житті, які викликані пошкодженням автомобіля, порушенні спланованого ритму життя, незручностях, пов'язаних з відсутністю транспорту, а також стресі, отриманому внаслідок ДТП, вказані фактори спричинили негативні емоції і переживання. Просить суд позовні вимоги задовольнити, стягнувши з відповідача заподіяну моральну та матеріальну шкоду, а також витрати на правничу допомогу та судовий збір. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просить його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, вважає, що вартість збитку є значно завищеною, просить в задоволенні позову відмовити з підстав викладних у запереченні на позовну заяву. Представник третьої особи ПрАТ «Уніка» в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав: 30 березня 2017 року в м. Тернополі по вул. Протасевича, 18 [PERSON] (відповідач), керуючи транспортним засобом Мерседес-Бенз Спрінтер, [NUMBER] допустив зіткнення з транспортним засобом Мерседес-Бенз 200Е, н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], який рухався попереду, внаслідок якого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 28.04.2017року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Приписами ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Цивільна відповідальність винної у ДТП особи, [PERSON], була застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності у ПрАТ «Уніка». Згідно п.9.1 та п.9.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно вимог ст. 6 вказаного Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Поряд з цим, обов'язок страховика по виплаті страхового відшкодування не є безмежним, і згаданий вище Закон, покладаючи цей обов'язок на відповідача, одночасно наділяє його правом переконатись та перевірити, чи подія відноситься до страхового випадку, і такому праву страховика, виходячи з вимог ст. 33-1 Закону, кореспондується обов'язок учасників ДТП сприяти в проведенні розслідування. Кваліфікуючою ознакою страхового випадку, як події, яка породжує обов'язок страховика здійснити страхове відшкодування, виходячи зі змісту ст. 6 Закону, є цивільно-правова відповідальність застрахованої особи, яка може виникати виключно за наявності вини такої особи у настанні страхового випадку. Відповідно до ст. 33.1.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок встановлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необгрунтованим виплатам. У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Факт вчинення ДТП, з вини [PERSON] та виникнення цивільно-правових наслідків підтверджується Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 28.04.2017року. Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обгрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Відповідно до висновку, що міститься в звіті про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику автомобіля Мерседес-Бенз 200Е, н.з. [NUMBER] від 19 травня 2017 року, вартість матеріального збитку в результаті пошкодження його КТЗ при ДТП, станом на 01.04.2017року становить 106122,30грн. Зміст висновку підтвердив також допитаний в судовому засіданні ФОП [PERSON] ПрАТ «Уніка» виплачено страхове відшкодування позивачу [PERSON] в розмірі 77233,30грн. Враховуючи, що вартість матеріального збитку перевищує розмір страхового відшкодування, решта суми 28889грн. підлягає стягненню із [PERSON], тобто особи яка внаслідок ДТП завдала шкоди належному позивачеві автомобілю. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1 та 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі, володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п.4 постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього буди неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Можливість відшкодування потерпілому різниці між фактичним збитком та страховим відшкодуванням також додатково описана і у вказаній вище постанові Верховного Суду України де роз'яснено, що деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Також внаслідок зазначеної ДТП була заподіяна шкода здоров'ю [PERSON], витрати на лікування склали 3837,35 грн., з яких: 750 грн було сплачено за проведення комп'ютерної томографії у Медичному центрі «Прохелс», що підтверджується квитанцією №0100000001 від 31 березня 2017 року; придбано лікарські засоби на суму 1414 грн. 35 коп., що підтверджується фіскальним чеком №3907 від 05 квітня 2017 року; 1673грн. витрачено на огляд лікаря та замовлення окулярів, що підтверджується довідкою про обстеження [PERSON] №ТО-0018844 від 03 квітня 2017 року і товарним чеком від 03 квітня 2017 року. В силу вимог ч. 1 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Жодних достатніх доказів на спростування змісту звіту про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику автомобіля Мерседес-Бенз 200Е, н.з. [NUMBER] від 19 травня 2017 року, стороною відповідача суду не надано. За таких обставин, суд вважає, що слід стягнути з відповідача [PERSON] в користь [PERSON] 28 889 грн. шкоди, заподіяної майну, тобто різницю між вартість матеріального збитку визначеного відповідно до висновку, що міститься в звіті про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику автомобіля Мерседес-Бенз 200Е, н.з. [NUMBER] від 19 травня 2017 року, та фактично виплаченим ПрАТ «Уніка» страховим відшкодуванням позивачу [PERSON] в розмірі 77233,30грн., а також 3837, 35 гривень шкоди, заподіяної здоров'ю. Після отримання відшкодування майнової шкоди, покласти обов'язок на [PERSON] передати [PERSON] ушкодженні у дорожньо-транспортній пригоді: передній бампер, панель пр. переднього бампера, фару ліву в зборі та антену автоматичну від автомобіля [NUMBER]. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням її майна. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Таким чином, під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода полягає: а) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; б) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; в) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; г) у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК). З наведених положень можна зробити висновок, що моральна шкода - це фізичні або душевні страждання, завдані фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю (ч. 1 ст. 1167 ЦК), якими порушуються її особисті немайнові права або які посягають на належне фізичній особі майно, а також приниження честі, гідності, ділової репутації фізичної або юридичної особи. Крім цього, відповідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Проте в будь-якому випадку при встановленні факту моральної шкоди потрібно керуватись критеріями загальнолюдських цінностей. Враховуючи наведене суд вважає, що позивачу завдано моральної шкоди, яку він зазнав через душевні страждання, у зв'язку із пошкодженням його автомобіля та спричиненими розладами здоров'я і яка підлягає стягненню з відповідача. Оцінюючи розмір компенсації завданої позивачу моральної шкоди суд враховує характер завданої шкоди, їх тривалість та надані докази в обґрунтування посилань позивача на ті наслідки, що виникли після завданої шкоди. Так, з урахуванням встановлених судом порушень законних прав позивача з вини відповідача, що призвели до моральних страждань у вигляді душевного хвилювання з цього приводу, незручностях завданих пошкодженням автомобіля, втрати нормальних життєвих зв'язків, що вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а тому відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача компенсація за спричинену моральну шкоду, яку суд визначає в розмірі 6000 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовити. У відповідності до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. До витрат пов'язаних з розглядом справи належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу. Позивач просить суд стягнути з відповідача 5000 гривень витрат на правничу допомогу. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надав суду договір про надання правової допомоги в цивільних справах №28-04/2017 від 28.04.2017 року, оригінал квитанції до прибуткового касового ордеру за «1 від 28 квтні 2017 року про плату послуг адвоката в сумі 5000 гривень. В п.4.2 вищезазначеного договору зазначено, що гонорар за правову допомогу адвоката становить 5000 гривень, з яких : -1852 80 гривень гонорар за написання позовної заяви (3 години *617, 60 гривень) -721 гривень гонорар за надання консультацій щодо звернення до ПрАТ СК «Уніка» (70 хвилин *10 гривень 30 копійок (вартість хвилини роботи) =721 гривень.) -2470, 40 гривень гонорар за участь в судових засіданнях тривалістю 4 години (4 години *617, 60 гривень). Визначаючи розмір витрат на правому допомогу суд виходить з наступного. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі: 1) на професійну правничу допомогу. Новою редакцією ЦПК (частиною 2 статті 137) встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до частин першої та другої статті 30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Виходячи зі змісту положень частини третьої статті 27 Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. На думку суду з відповідача на користь позивача слід стягнути правничих витрат - 1852, 890 гривень обумовлених в договорі, акті виконаних робіт та товарному чеку за вивчення документів і написання позовної заяви, та 1882, 80 гривень за участь у 3 годинах участі в судових засіданнях (згідно даних протоколу). В решті вимог про стягнення витрат на правничу допомогу Суд вважає слід відмовити за недоведеністю обсягу та достатніх доказів на підтвердження стягуваних сум.

Outcome: partial