Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що він, є власником будинку [ADDRESS] . Даний факт підтверджується Свідоцтвом про право власності на житловий будинок, видане виконавчим комітетом Сквирської районної ради на підставі рішення від 14.11.1989 року №183. В належному позивачу будинку [ADDRESS] зареєстровані та проживають: позивач, син [PERSON] , [INFO] та невістка [PERSON] , [INFO] . Також в будинку зареєстровані син [PERSON] , колишня невістка позивача - [PERSON] та їх діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що [PERSON] є колишньою дружиною його сина [PERSON] , шлюб між ними розірвано Сквирським районним судом Київської області у 2010 році, та колишня невістка позивача [PERSON] перебуває з позивачем в неприязних відносинах. Відповідачі зареєстровані, але не проживають в будинку [ADDRESS] з липня 2002 року. Відповідачі з липня 2002 року по даний час не доглядають за будинком, не сплачують комунальні послуги, не проводять поточні ремонти, не доглядають за прибудинковою територією. Позивач вказує, що реєстрація відповідачів в його будинку впливає на розмір комунальних послуг, він не має можливості отримувати субсидію, тому він звертається до суду з даним позовом та з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, а саме позивач відмовився від позовних вимог в частині визнання [PERSON] та [PERSON] осіб такими, що втратили право на користування житловим будинком (а.с.19) та просить суд: Визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить не проводити фіксування судового засідання технічними засобами (а.с.31). Відповідач [PERSON] , яка діє в інтересах малолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання на виклик до суду не з`явилась, про день, час, місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.23,26,28,29), відзив на позов не надавала. Представник третьої особи Пустоварівської сільської ради Сквирського району Київської області позовні вимоги визнає частково та не рекомендує знімати з реєстрації місця проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та просить розглянути справу у відсутність представника органу опіки та піклування (а.с.33). Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 2. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. 3. У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позовних вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача. Згідно з вимогами ст. 281 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Суд вважає за можливе розглядати цивільну справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку вимог ст. ст. 280,281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 26.10.2020 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Пунктом 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України передбачено, якщо учасник справи або його представник належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. На підставі вимог ст.. 223 ЦПК України, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутність не з`явившихся учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на житловий будинок, видане виконавчим комітетом Сквирської районної ради на підставі рішення від 14.11.1989 року № 183 (а.с.5) та копією довідки № 1208 КП «Південне бюро технічної інвентаризації» від 18.05.2020 року (а.с.9). В належному позивачу будинку [ADDRESS] зареєстровані та проживають: позивач, син [PERSON] , [INFO] та невістка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї №144 видана Виконавчим комітетом Пустоварівської сільської ради 05.06.2020 року (а.с.12) Також в будинку зареєстровані син [PERSON] , колишня невістка позивача - [PERSON] та їх діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї №144 видана Виконавчим комітетом Пустоварівської сільської ради 05.06.2020 року (а.с.12) та довідкою про склад сім`ї №217 видана Виконавчим комітетом Пустоварівської сільської ради 25.08.2020 року (а.с.20) . Судом встановлено, що [PERSON] є колишньою дружиною його сина [PERSON] , шлюб між ними розірвано Сквирським районним судом Київської області у 2010 році. Відповідачі зареєстровані, але не проживають в будинку [ADDRESS] з липня 2002 року, що підтверджується заявами свідків [PERSON] , який проживає в [ADDRESS] та [PERSON] , що проживає по [ADDRESS] , заяви посвідчені секретарем Пустоварівської сільської ради Сквирського району Київської області 11.06.2020 року (а.с.11 та зворотня сторона а. с. 11). Відповідачка [PERSON] з липня 2002 року по даний час не доглядають за будинком, не сплачують комунальні послуги, не проводять поточні ремонти, не доглядають за прибудинковою територією. Позивач вказує, що реєстрація відповідачів в його будинку впливає на розмір комунальних послуг, він не має можливості отримувати субсидію Відповідачка [PERSON] не є членом сім`ї позивача. Позивач звертався до відповідачки з усним проханням знятися з реєстрації в його будинку, оскільки її реєстрація впливає на розмір комунальних послуг, він не має можливості отримувати субсидію, однак відповідачка ігнорує прохання позивача, тому він звертається до суду з даним позовом. У відповідності до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Позивач звернувся до суду за захистом його порушеного права, а саме право на вільне користування та розпорядження належним йому майном. Отже, судом на підставі вищенаведених доказів встановлено, що відповідачка та малолітні онуки позивача не користуються житловим приміщенням, де вони зареєстровані. Не проживають за цією адресою з 2002 року. Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] від 22.10.2020 року судом вбачається, що вона разом зі своїми малолітніми дітьми[PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] проживають за адресою [ADDRESS] , умови проживання задовільні (а.с.32). Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла 14 років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. В той же час ч. 3 ст.29 ЦК визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від 10 до 14 років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає (ч. 4 ст. 29 ЦК). Як встановлено судом на підставі безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, на момент звернення позивача до суду ні мати неповнолітніх дітей, ні самі діти в будинку [ADDRESS] не мешкають. Малолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] мешкають разом з матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] , що підтверджується Актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] від 22.10.2020 року (а.с.32). Факт не проживання малолітніх в спірному будинку не є безумовною підставою для визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Також, реєстрація місця проживання не є підтвердженням наявності права проживати у спірному будинку. В даному випадку суд враховує положення ст. 29 ЦК України, відповідно до якої місцем проживання неповнолітніх дітей, які не досягли 14 років, є місце проживання їх батьків. Натомість, в будинку позивача їх мати не проживає, оскільки докази на спростування цих обставин суду не надано. Відповідно до вимог ст. 150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно з вимогами ст. 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За таких обставин суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки право позивача як власника будинку, дійсно порушується тим, що в будинку, який належить йому на праві приватної власності, зареєстровано відповідачку [PERSON] та її малолітніх дітей, які не проживає в будинку з 2002 року, а тому їх слід визнати такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved