Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору найму недійсним, усунення перешкод в користуванні власністю. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що вона є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS], іншим власником 1/2 частини зазначеної квартири є [PERSON]. 2 вересня 2015 року їй стало відомо, що відповідач [PERSON] порушуючи частину першу статті 358 Цивільного кодексу України, уклала з відповідачами [PERSON] і [PERSON] договір оренди однієї кімнати в квартирі [ADDRESS]. Оскільки жодних домовленостей з відповідачем [PERSON] щодо користування квартирою [ADDRESS] не було та згоди на укладення договору оренди однієї кімнати у вищевказаній квартирі вона не давала, просить визнати недійсним договір оренди однієї кімнати в квартирі [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON], усунути їй перешкоди в користуванні 1/2 частиною квартири [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] і [PERSON] із зазначеного житлового приміщення та покласти на відповідача [PERSON] судові витрати. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав і мотивів викладених у позовній заяві та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, доказів про причини неявки та заперечень проти позову суду не представили. Тому суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів та постановлення заочного рішення, оскільки щодо заочного розгляду справи не заперечує позивач. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS], що підтверджується свідотцвом про право на спадщину виданим 07.05.2015 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Серкізовською Т.Л. 02 вересня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] укладено договір оренди квартири [ADDRESS]. Відповіно до акту прийому - передачі від 02.09.2015 року [PERSON] передала в найм [PERSON], [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS]. У відповідності до частини першої статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до частини першої статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.ч.1,2 ст. 358 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Судом встановлено, що порядок користування квартирою між сторонами не був встановлений, тому позивач має право на користування всіма кімнатами у квартирі без згоди іншого співвласника. Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За умовами ч. 1 ст. 203 зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Враховуючи, що оспорюваний договір оренди укладений відповідачем [PERSON] без погодження, відома та згоди [PERSON], як співвласника квартири, тож даний договір не відповідає нормам Цивільного кодексу України, а саме частині першій статті 358 Цивільного кодексу України, та є недійсним. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 Цивільного кодексу України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання правочину недійсним (п.2 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України). Частиною першою статті 216 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до частини п'ятої статті 216 Цивільного кодексу України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (частина перша статті 236 Цивільного кодексу України). Згідно статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином відповідачі [PERSON], [PERSON] підлягають виселенню з квартири [ADDRESS]. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про порушення прав позивачами відповідачами, а позовні вимоги підтвердженні матеріалами справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та не спростовані належними та допустимими доказами відповідачами та підлягають до задоволення шляхом визнання недійсним договору оренди квартири [ADDRESS], укладений 02 вересня 2015 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], усунення [PERSON] перешкод в користуванні 1/2 частиною квартири [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] та [PERSON] із зазначеного житлового приміщення та стягнення з відповідача [PERSON] в користь [PERSON] 487 грн. 20 коп. судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved