Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, який уточнила в ході судового розглсду та в остаточній його редакції просила виселити [PERSON] з домоволодіння, розташованого за адресою: м.Харков, вул.Сербиченко, 37, та зобов'язати третю особу зняти відповідача з реєстрації за вказаною адресою. В обґрунтування вимог зазначила, що є співвласницею спірного домоволодіння разом зі своїм сином [PERSON] Будучи дружиною співвласника [PERSON], у вказане домоволодіння вселилася невістка позивача (відповідач по справі) [PERSON], однак на даний час шлюб між ними розірвано, стосунки значно погіршилися, що призводить до конфліктних ситуацій між відповідачем та співвласниками. Зазначила, що [PERSON] була зареєстрована що вказаному домоволодінні без її дозволу та перешкоджає їй в володінні та користуванні будинком. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з обставин, викладених у позовній заяві. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що [PERSON] вселилася у спірне домоволодіння на законних підставах у якості дружини та невістки співвласників відповідно. Крім того, вказане домоволодіня придбано її чоловіком в період шлюбу, а тому є спільним майном подружжя, при цьому відповідач несе витрати по утриманню жилплощі та сплачує комунальні платежі, на підтвердження чого надала квитанції про сплату комунальних платежів. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та день судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином. Надав до суду письмові пояснення, про підтримання позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, з урахуванням доводів позовної заяви та наданих суду доказів, вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку ( квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Аналогічні положення містяться і у ч.1 ст. 405 ЦК України. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 ЖК України. Підстави та порядок позбавлення членів сімї власника права користування жилими приміщеннями визначені у ст. 157 ЖК України, якою встановлено, що членів сім'ї власника жилого будинку може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. За змістом ст. 116 ЖК України, виселення члена сім'ї наймача (власника) будинку та інших осіб, які проживають разом з ним, можливо в тому випадку, коли вони систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Судом встановлено, що житловий будинок і надвірних будівель по вул.Сербиченко, 37 в м.Харкові належить [PERSON] та [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 20.03.2003р. (а.с.6) при цьому [PERSON] належить 1/3 частин домоволодіння, [PERSON] 2/3 частин домоволодінь (а.с.32-37) 24.06.1994р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який в подальшому було розірвано на підставі рішення Червонозаводського районного суду від 16.06.2010р. (а.с.30) Таким чином, 2\\3 частини спірного домоволодіння придбано [PERSON] у період шлюбу з відповідачем. [PERSON] постійно проживає за адресою [INFO]. Порушення [PERSON] умов проживання в будинку та користування ним, передбачених ст. 116 ЖК України, судом не встановлено та з таких підстав позов не заявлено. Позивач [PERSON] в підтвердження порушення [PERSON] правил співжиття надала суду пояснення, що відповідачка вчиняє сварки та не пускає її до будинку. Відповідно до ст..10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З метою реалізації принципу змагальності судом неодноразово роз'яснювалось особам, які беруть участь у справі, положення ст..10 ЦПК України, їх права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. Разом з тим, позивачем [PERSON] так і не було доведено суду факту систематичного руйнування відповідачем [PERSON] чи псування жилого приміщення, або використання його не за призначенням, або систематичного порушення правил співжиття, що роблять неможливим для [PERSON] проживання з нею в одному будинку, а також того, що до неї вживались та виявились безрезультатними заходи запобігання і громадського впливу. Допитані в судовому засіданні за клопотанням позивача свідки надали суду пояснення, що між [PERSON] та [PERSON] відбувалися сварки, разом з тим, вони не можуть бути достатніми для висновку суду про систематичне порушення відповідачем правил співжиття за відсутності будь-яких інших доказів. Крім того, представник відповідача в судовому засіданні стверджувала, що [PERSON]І весь час сплачує комунальні послуги за користування спірним будинком, в підтвердження чого надала суду квитанції про сплату комунальних послуг та договори про надання комунальних послуг, яка підписані від імені [PERSON] Згідно вимог ч. 4 і ч. 5 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідно до ст.47 Конституції України кожна особа має право на житло, [PERSON] на законних підставах як член сімї вселилась в спірний будинок та іншого житла не має, при цьому наявність обставин для його виселення, передбачених ст..116 ЖК України, судом не встановлена, у зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає. Крім того, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця\~\~проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року N 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації, зокрема, на підставі остаточного\~\~рішення\~\~суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням. Зобов'язання третіх осіб до будь-яких дій не передбачено законом як спосіб захисту. Враховуючи викладене, суд відмовляє в позові в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed