Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «ФК «Аланд» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В позовній заяві зазначив, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименком Р.В. відкрите виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича №36413 від 08 вересня 2020 року. До отримання вказаної постанови про існування боргу, виконавчого провадження та виконавчого напису нотаріуса позивачу нічого відомо не було, жодних письмових вимог від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» щодо погашення заборгованості не надходило, про вчинення виконавчого напису ані стягувач, ані приватний нотаріус позивача не повідомили. Зазначив, що вказаний виконавчий напис вчинено всупереч вимогам закону: без перевірки безспірності заборгованості, без перевірки факту завчасної поінформованості боржника про існування заборгованості та її розміру, виконавчий напис вчинено за відсутності нотаріально посвідченого договору. Тому позивач просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №36413 від 08 вересня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Аланд» заборгованості у розмірі 9274,61 грн. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 14 грудня 2020 року у даній справі відкрито провадження, вирішено справу розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 41). Цією ж ухвалою частково задоволено клопотання позивача про витребування доказів, у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. витребувано належним чином засвідчені копії виконавчого напису № 36413 від 08 вересня 2020 року, а також копії документів, на підставі яких вчинено вказаний виконавчий напис. Відповідач ТОВ «ФК «Аланд» відзиву на позов не подав. Третя особа - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович письмових пояснень щодо позову суду також не подав. Інші пояснення, заяви та клопотання від учасників справи, які належним чином повідомлені про розгляд справи судом, не надходили. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 08 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером №36413, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення з громадянина України, яким є [PERSON] , який є боржником за кредитним договором 004-16593-260214 від 26 лютого 2014 року, укладеним з Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №379/К від 13 квітня 2018 року є ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 11/08/2020-ФА від 11 серпня 2020 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», заборгованість за кредитним договором 004-16593-260214 від 26 лютого 2014 року (а.с. 23). Сума заборгованості складає 8774,61 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за кредитом - 5987,11 грн., прострочена заборгованість по нарахованих відсотках - 2787,50 грн. За вчинення виконавчого напису з ФК «Аланд» нотаріусом одержано 500 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Також згідно вказаного виконавчого напису стягнення заборгованості проводиться за період з 11 серпня 2020 року по 17 серпня 2020 року. 23 жовтня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Клименко Романом Васильовичем відкрито виконавче провадження №63395875 за виконавчим документом, яким є виконавчий напис №36413, вчинений 08 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., про стягнення з боржника, яким є [PERSON] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», заборгованості в розмірі 9274,61 (а.с. 15-16). Також постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Клименка Романа Васильовича від 23 жовтня 2020 року у виконавчому провадженні №63395875 звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яким є [PERSON] (а.с. 18). Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року в справі № 6-887цс17 зроблено висновок, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності». Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18) зроблено висновок, що «вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Інформація про наявність у суді іншого позову стягувача до боржника чи боржника до стягувача сама по собі не є доказом недотримання умови щодо безспірності заборгованості. Якщо порушення Порядку вчинення нотаріальних дій, допущені нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, не свідчать про недотримання умов вчинення виконавчого напису, передбачених статтею 88 Закону України «Про нотаріат», та не призвели до порушення гарантованих законом прав боржника або стягувача, вони не можуть слугувати підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню». Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінний від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо він є відмінним, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти стягненню на кошти боржника. Тому повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19). Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Дослідивши та надавши оцінку поданим сторонами доказам, суд дійшов висновку, що відповідачем не надано доказів, які б підтверджували, що виконавчий напис був вчинений без порушення вимог чинного законодавства та на підставі документів, що підтверджували б безспірність заборгованості. Так, з метою встановлення всіх обставин у справі судом будо частково задоволено клопотання позивача про витребування доказів, витребувано у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. належним чином засвідчені копії виконавчого напису № 36413 від 08 вересня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., а також копії документів, на підставі яких вчинено вказаний виконавчий напис (а.с.41). Копія вказаної ухвали направлена судом приватному нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. на виконання, але залишилась ним не виконаною. Докази нотаріусом на вимогу суду не надані. Відповідно до інформації, наявної у Єдиному реєстрі нотаріусів, приватний нотаріус Горай Олег Станіславович тимчасово не діє. Таким чином у суду відсутня можливість одержання зазначених вище доказів від приватного нотаріуса. Цивільні справи розглядаються судом на засадах змагальності, коли кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень. Відповідач ТОВ «ФК «Аланд», будучи належним чином повідомленим про розгляд справи судом, відзиву на позов не подав, доказів, що спростовують обставини, викладені в позовній заяві, а також обставини, що підтверджують правомірність посвідчення виконавчого напису, до матеріалів справи не надав. Таким чином, вирішуючи справу на підставі наявних доказів, суд приходить до висновку, що вимоги, за якими вчинено виконавчий напис, не є безспірними. Докази того, що нотаріусу були надані всі необхідні документи для вчинення виконавчого напису до матеріалів справи учасниками справи не додані. Також наявними в матеріалах справи доказами не підтверджено належним чином наявність у ТОВ «ФК «Аланд» права вимоги до [PERSON] . На підставі викладеного позов необхідно задовольнити, визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати позивача складаються зі сплати судового збору за розгляд справи у розмірі 840 грн. 80 коп. (а.с.8). Оскільки суд прийшов до висновку про необхідність позов задовольнити, понесені позивачем документально підтверджені витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн. підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача. Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем до матеріалів справи залучено докази щодо понесених ним витрат в розмірі 10000 грн. на правову допомогу: копію договору №12/11-20 про надання правової допомоги, укладеного 12 листопада 2020 року [PERSON] з Адвокатським бюро «Віталія Грибовода» (а.с.29-30), копію акта прийняття-передачі виконаних робіт від 01 грудня 2020 року (а.с.35), копію додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги №12/11-20 від 12.11.2020 року (а.с.36) та копію квитанцію Серії АА1 №324460 на суму 10000 грн. (а.с.37). Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, суд приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що вимоги позивача про відшкодування йому витрат на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню. Суд також бере до уваги, що дана справа є справою незначної складності, розглядалася судом в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, не вимагала особистої участі представника позивача в судовому засіданні. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 5000 грн. на відшкодування витрат на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved