Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до територіальної громади с. Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області про визнання права власності на спадщину за законом. Посилається на те, що 10.01.2008 року померла його матір [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно, до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по вул. Івана Франка, 29 в с. Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області та право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності ССС «Буковина» с. Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області розміром 2,32 в умовних кадастрових гектарах, згідно сертифікату на право власності на земельну частку (пай) серії ЧВ №0183871 від 15.12.1998 року. Заповіту померла [PERSON] не залишила, а він є єдиним спадкоємцем за законом першої черги. Вказує на те, що спадщину після смерті матері [PERSON] прийняв, користується всім спадковим майном, звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді згаданого житлового будинку нотаріусом було відмовлено, оскільки не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на спадкове майно за [PERSON] Відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно є перешкодою в оформленні спадщини. Саме тому, він змушений в судовому порядку визнавати право власності на спадщину. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, направив суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просив їх задовольнити. Представник відповідача територіальної громади с. Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області в судове засідання не зявився, подав суду заяву про визнання позову та прохання розглянути справу в його відсутності. Відповідно ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється у відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10.01.2008 року в с. Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області померла [PERSON], що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії І-МИ №041973 від 10.01.2008 року (а.с. 15). Відповідно до ч.ч. 1,1 ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Внаслідок смерті [PERSON] по місцю її останнього проживання - вул. І.Франка, 29 в с. Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області відкрилась спадщина на все належне їй майно, до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за вказаною адресою. Вказане вбачається із довідки сільської ради №1709 від 23.06.2016 року (а.с. 22). За правилами ст. 1216, 1217, 1218, 1223 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами не можливе. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу Відповідно до ст.ст. 1258, 1261 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Заповіт померла [PERSON] не вчиняла. Спадкоємцями першої черги її майна за законом були її діти позивач [PERSON] та [PERSON] Вказане підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 12, 14), копією довідки РАЦС (а.с. 13), копією свідоцтва про смерть серії І-МИ №130455 від 20.02.2014 року (а.с. 16), копіями рішень Першотравневого районного суду м. Чернівці від 21.01.2016 року та від 02.03.2016 року (а.с. 17-20), довідкою виконавчого комітету Веренчанської сільської Заставнівського району Чернівецької області №1711 від 23.06.2016 року (а.с. 21). Відповідно ч.ч. 1,3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що на час відкриття спадщини брат позивача [PERSON] постійно проживав із своєю матірю, що видно із довідки виконкому Веречанської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №1709 від 23.06.2016 року (а.с. 22), отже він вважається таким, що прийняв спадщину. Проте [PERSON] належним чином не оформив спадщину після смерті матері на себе, свідоцтво про право власності на спадщину за законом не отримував, оскільки 20.02.2014 року помер, що видно із копії свідоцтва про смерть серії І-МИ №130455 від 20.02.2014 року (а.с. 16). Заповіту померлий [PERSON] не вчиняв, спадкоємці першої черги за законом відсутні, що видно із довідок Веренчанської сільської ради №1711, №1708 від 23.06.2016 року (а.с. 21, 24). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02.03.2016 року (а.с. 19-20) встановлено факт родинних відносин як рідних братів між позивачем та [PERSON], який помер 20.02.2014 року. Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері Таким чином позивач є єдиним спадкоємцем майна померлого [PERSON] за законом. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. На час відкриття спадщини позивач [PERSON] із братом [PERSON] не проживав, що видно із довідки виконкому Веренчанської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №1710 від 23.06.2016 року (а.с. 23), тому з метою прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно позивач 25.03.2016 року звернувся до державного нотаріуса Заставнівської державної нотаріальної контори округу Чернівецької області, проте у вчиненні нотаріальної дії йому було відмовлено, бо він пропустив встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини, що видно із витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №43381192 та постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 13.04.2016 року (а.с. 34-35). Згідно рішення Заставнівського районного суду Чернівецьої області від 06.05.2016 року позивачу [PERSON] визначено додатковий трьохмісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом, що залишилась після смерті брата [PERSON], померлого 20.02.2014 року (а.с. 37-38). Відповідно до положення ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З метою прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно позивач повторно звернувся до державного нотаріуса Заставнівської державної нотаріальної контори округу Чернівецької області, проте нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що розташований по вул. І.Франка, 29 в с. Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області після смерті брата [PERSON], у звязку з тим що відсутній правовстановлюючий документ, який мав би підтвердити право власності померлого на будинок. Вказане знайшло підтвердження в постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій №569/02-31 від 16.06.2016 року (а.с. 3-40). Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по вул. І.Франка, 29 в с. Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області належав [PERSON] Вказане підтверджується довідкою виконавчого комітету Веренчанської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №1714 від 23.06.2016 року, в якій вказано, що згідно із записами земельно-шнурової книги за [PERSON] рахується домогосподарство за яким закріплена земельна ділянка площею 0,26 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, розташована по вул. І.Франка, 29 в с. Веренчанка, видана [PERSON] згідно рішення виконкому №1 від 26.01.1994 року «Про приватизацію земель громадянам сіл Веречанка та Яблунівка» (а.с. 27), рішенням №1 від 26.01.1994 року «Про приватизацію земель громадянам сіл Веречанка та Яблунівка» (а.с. 28-29), копією погосподарської книги №1665, згідно якої головою домогосподарства по вул. І.Франка, 29 в с. Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області вказано [PERSON] (а.с. 30-33). Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.85 № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.90 №69. В інформаційному листi Вищого Спецiалiзованого Суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ вiд 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» сказано, що записи у по-господарських книгах, при вирішенні питання про визнання права власності на житлові будинки i споруди у порядку спадкування, оцiнюються у сукупності з iншими доказами, таким як: рiшення про оформлення права власностi громадян на будинки, технiчним паспортом на будiвлi, документами про вiдведення в установленому порядку земельних дiлянок пiд забудову тощо. В п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 04.10.1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» зазначено, що право власності на житловий будинок, збудований громадянами на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Частинами 3, 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку, що оскільки житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, розташований по вул. І.Франка, 29 в с. Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області побудований на відведеній ділянці, сільська рада зареєструвала його у по господарській книзі, головою домогосподарства указала спадкодавця [PERSON], то остання набула право власності на спірний житловий будинок, проте не оформила право власності на нього належним чином. Крім того суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON], який помер 20.02.2014 року, був спадкоємцем майна померлої [PERSON] за законом, на момент її смерті проживав разом із [PERSON], фактично прийняв спадщину, то він набув право власності на спірний житловий будинок в порядку спадкування, проте не оформив право власності на нього належним чином. Відповідно до другого абзацу пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку затвердженого Наказом від 19.03.2013р. №95 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. На даний час позивачем, як спадкоємцем майна померлого [PERSON] за законом, виготовлено технічний паспорт на житловий будинок (а.с. 47). Згідно зведеного акту (а.с. 44) та довідки характеристики Заставнівського РБТІ №131 від 08.06.2016 року (а.с.29) згаданий житловий будинок побудований у 1962 році, а господарські спорудами та будівлі до нього у 1962-1970 роках, їх вартість становить 72909 (сімдесят дві тисячі девятсот девять) гривень 00 копійок. Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів, дають суду право зробити висновок, що позовні вимоги обґрунтовані і їх слід задовольнити з метою реалізації позивачем своїх законних спадкових прав. На підставі викладеного ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1221, 1258, 1261, 1268, 1297 ЦК України, ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: approved