Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Державної казначейської служби України, Київської місцевої прокуратури №1, прокуратури міста Києва, Голосіївського УП ГУНП у м. Києві, третя особа: Міжгалузеве науково-технічне колективне підприємство «ЛАНА» про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 654173,23 грн., завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в ході здійснення СВ Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві та Київською місцевою прокуратурою № 1 досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42013110010000713 від 26.11.2013, СВ Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві у кримінальному провадженні № 42012110060000051 від 28.11.2012, СВ прокуратури м. Києва у кримінальних провадженнях №42013110010000001 та № 42015100000001206, протягом тривалого часу, за межами розумного строку, належним чином не завершили досудове розслідування. Вказані кримінальні провадження неодноразово закривалися слідчими та в подальшому постанови про закриття кримінальних проваджень були скасовані ухвалами слідчих суддів за результатами розгляду скарг позивача. За таких обставин, позивач вважає, що вказаними діями та бездіяльністю органів досудового розслідування та прокуратури йому було спричинено матеріальну шкоду у вигляді невиплати пенсії і належних страхових виплат в тому числі і середньої заробітної плати за мінусом отриманої пенсії у розмірі 654173,23 грн. Ухвалою судді від 29.07.2020 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк у десять днів з дня отримання копії ухвали, для усунення зазначених недоліків. Ухвалою судді від 29.07.2020 відмовлено у відкритті провадження в частині вимог позову [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві про зобов`язання вчинити певні дії. На виконання вимог ухвали суду від 29.07.2020 позивач 20.01.2021 подав заяву про усунення недоліків. Ухвалою судді від 21.01.2021 у справі відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами позовного (спрощеного) провадження з повідомленням (викликом) сторін. 14.07.2021 представник відповідача Київської міської прокуратури подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на те, що позивачем не вказано, які саме рішення, дії або бездіяльність працівників Київської міської прокуратури завдали йому матеріальної шкоди. Крім того, позивачем не підтверджено належними доказами неправомірність дій Київської міської прокуратури заподіяння такими діями та бездіяльністю шкоди, як і не надано обґрунтування розміру завданої шкоди. 14.07.2021 представник Держави України в особі ДКС України подав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що ДКС України взагалі не може бути відповідачем у даній справі, оскіьки Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало. Відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства, й обов`язкових висновків Конституційного суду України Казначейство не повинно нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних дій, зокрема, інших державних органів. Позивач не надав доказів та підтвердження наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням Казначейства та вини останнього в її заподіянні 15.07.2021 представник відповідача Голосіївської окружної прокуратури міста Києва подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів наявності шкоди, протиправного діяння завданого відповідачем. Також зазначив, що сам факт скасування ухвалою слідчого судді постанови про закриття кримінального провадження не свідчить про протиправність дій та завдання матеріальної шкоди позивачу. Учасники справи в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача Київської міської прокуратури Салков Р.В. подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З матеріалів справи вбачається, що слідчим відділом Голосіївського УП ГУНП у м. Києві здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42013110010000713 від 26.11.2013, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України, внесеного на підставі заяви громадянина [PERSON] щодо не виплати соціальних виплат [PERSON] службовими особами управління Пенсійного фонду в Голосіївському районі м. Києва та фонду з страхування від нещасних випадків на виробництві в м. Києві. Крім того, судовим розглядом встановлено, що [PERSON] працював у МНТКП «Лана» науковим співробітником. Згідно акту про нещасний випадок за формою Н-1 ВІД 30.11.2001 з [PERSON] 25.11.2001 стався нещасний випадок на МНТКП «Лана» в с. Гута Межигірська Вишгородського району Київської області, який складено працівниками цього підприємства. Згідно даних акту по формі Н-5 розслідування нещасного випадку, що стався 25.11.2001 о 13:00 год. На МНТКП «Лана» від 30.11.2001, комісія провела розслідування нещасного випадку та встановила, що режим роботи підприємства не нормований, чергування працівників у вихідні та святкові дні пов`язані з охороною майна. Під час чергування на науково-виробничій базі [PERSON] виявив крадіжку майна і при з`ясуванні цих обставин [PERSON] наніс йому ножове поранення в легені та серце. [PERSON] отримав травму від сторонньої особи при захисті майна підприємства. Згідно вироку Вишгородського районного суду Київської області від 16.04.2002 [PERSON] був засуджений за ч.3 ст. 185, ст. 15 ч.1 ст. 115, ст. 70 КК України до 9 років позбавлення волі із стягненням на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 30000,00 грн. Згідно доводів відповідачів, досудовим розслідуванням була встановлена наявність цивільно-правового спору між [PERSON] та Управлінням Пенсійного фонду в Голосіївському районі м. Києва та фондом з страхування від нещасних випадків на виробництві в м. Києві. При вирішенні вказаного цивільного спору, ухвалою Верховного суду України від 15.10.2008, що міститься в матеріалах справи, вирішено питання не на користь [PERSON] , зокрема залишено в силі рішенні Голосіївського районного суму м. Києві від 31.07.2006, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Києві про відшкодування шкоди. Окрім цього, вказаним рішенням суду визнано, що [PERSON] не є потерпілим від нещасного випадку на виробництві. Постановою начальника відділення СВ Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві від 25.06.2020 кримінальне провадження № 42013110010000713 від 26.11.2013 - закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України. Згідно з статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Для наявності підстав для зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України. Позивач вказує, що підтвердженням протиправності діяння відповідачів за його думкою є ухвали слідчого судді про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження. Також, у позовній заяві позивач стверджує, що внаслідок неналежного виконання посадовими особами, на яких законом покладений обов`язок з проведення досудового розслідування та прокурорського нагляду під час цього розслідування, порушуються процесуальні права позивача як учасника кримінального провадження. Згідно з ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України. Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях визначає Глава 26 КПК України, відповідно до якої потерпілий має право оскаржувати бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення; у нездійсненні інших процесуальних дій, які зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк; рішення слідчого, прокурора про закриття кримінального провадження; рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій тощо. Таким чином, КПК України передбачає механізм та порядок захисту та поновлення процесуальних прав учасника кримінального провадження та заявника. При цьому, сам факт винесення зазначених вище ухвал слідчим суддею, якими за результатами розгляду скарг позивача скасовувалися постанови про закриття провадження, не тягнуть наслідків цивільно-правового характеру і не можуть бути доказом того, що дії та бездіяльність посадових осіб органів досудового розслідування заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені вказані ухвали слідчим суддею, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів і притягнення їх до цивільно-правової відповідальності. Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 30.01.2019 (справа №199/1478/17); від 20.05.2019(справа №554/66/18); від 02.12.2019 (справа №638/7540/17). Щодо незгоди позивача з результатами досудового розслідування та відповідними твердженнями про порушення розумних строків проведення слідчих дій, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Спеціальна норма, за якою підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені КПК України визначена у відповідності до ч. 6 ст. 28 КПК України. Така норма кореспондує із положеннями частин 1, 2 ст. 114 КПК України, які передбачають, що для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя, суд має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження. Будь-які строки, що встановлюються прокурором, слідчим суддею або судом, не можуть перевищувати меж граничного строку, передбаченого КПК України, та мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист. При цьому, відповідно до ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності та несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій. У ст. 308 КПК України встановлено особливий порядок оскарження недотримання розумних строків, відповідно до якого, на відміну від інших скарг, що можуть бути подані на стадії досудового розслідування, скарга на недотримання розумних строків подається прокурору вищого рівня, уповноваженому реагувати на недотримання розумних строків під час досудового розслідування. Таким чином, вказане свідчить про встановлений КПК України порядок захисту прав особи на вчинення процесуальних, слідчих дій в розумні строки, а реалізація відповідного права здійснюється на розсуд заявника, що за умови відсутності підтвердження відповідного волевиявлення унеможливлює спричинення моральної шкоди. Відповідно до ст.ст. 7, 24 КПК України забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності є загальною засадою кримінального провадження, яка ґрунтується на ст. 55 Конституції України, що гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України предметом оскарження є рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих(розшукових) дій. Існування такого предмета оскарження зумовлене задекларованою та імплементованою в КПК України засадою змагальності сторін у кримінальному провадженні, оскільки одне із законодавчих положень, завдяки якому реалізується зазначена засада, передбачена у ч. 2 ст. 22 КПК України, якою встановлено, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав передбачених цим Кодексом. Отже, наведені в позовній заяві ухвали слідчих суддів у відповідності до визначення ст. 77 ЦПК України належності доказів, не містять інформації про порушення прав в контексті підстав та предмету позову, а зазначає про дотримання засад змагальності та визначає заходи дотримання прав учасників кримінального провадження. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження неправомірності дій відповідачів заподіяння такими діями та бездіяльністю шкоди, як і не надано обґрунтування розміру завданої шкоди, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed