Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до Лисогірської селищної ради Запорізького району Запорізької області, третя особа - Запорізька державна нотаріальна контора Запорізького району Запорізької області, про визнання права власності на спадкове майно, в якому зазначив, що [INFO] померла мати позивача [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS], який належав матері позивача на праві голови домоволодіння. Після смерті матері позивач у передбачений законом строк звернувся до Запорізької державної нотаріальної контори Запорізького району Запорізької області, з заявою про прийняття спадщини за законом та є єдиним спадкоємцем за законом. Після спливу шестимісячного строку позивач не має можливості отримати свідоцтво на право власності в порядку спадкування, оскільки на будинок є відсутнім правовий документ. Посилаючись на вищевикладене позивач просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. В судовому засіданні позивач до суду не з'явився, надав заяву в якій позов підтримує повністю, з підстав, викладених у заяві, прохає його задовольнити. Відповідач - Лисогірська сільська рада Запорізького району в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Третя особа - Запорізька районна державна нотаріальна контора в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили, заперечень проти задоволення позову не надали. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв'язку з наступним. У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Судом встановлено, що: Згідно свідоцтва про смерть виданого на ім'я [PERSON], вбачається, що вона померла [INFO], свідоцтво про смерть серія [NUMBER], актовий запис № 506. Згідно свідоцтва про народження виданого на ім'я позивача Майданською селищною радою ЗАГС Олевського району Житомирської області 09.07.1965 року, актовий запис № 19 серія [NUMBER] підтверджуються родинні відносини позивача з [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS], який належав їй на праві голови домоволодіння, що підтверджується довідкою виданою Лисогірською сільською радою Запорізького району Запорізької області. Згідно спадкової справи відкритої після смерті [PERSON] вбачається, що [PERSON] був єдиним спадкоємцем котрий прийняв спадок усього спадкового майна після смерті [PERSON] Згідно до спадкової справи відкритої після смерті [PERSON] вбачається, що позивач є єдиним спадкоємцем який у передбачений законом строк прийняв спадкове майно. Заповіту [PERSON] не залишив. У зв'язку з ч. 2 ст.1223 ЦК України, якщо не було заповіту, тоді право на спадщину за законом одержують спадкоємці першої черги. Згідно до ст. 1258 ЦК України, вказано, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину позачергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, до першої черги право на спадкування мають діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив та батьки. Згідно ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За вимог ст.ст. 1268-1270 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців (ст. 1297 ЦК України). Частиною першою статті 1298 Цивільного кодексу України визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Судом встановлене, що позивач на теперішній час не має можливості оформити в установленому, актами цивільного законодавства, порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS], який на законних підставах за своє життя набула [PERSON], однак не встигла отримати на своє ім'я відповідний правовий документ, оскільки померла. Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України, вбачається, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, тому внаслідок смерті [PERSON] отримати відповідний документ на її ім'я вже після її смерті та зареєструвати у відповідних органах не є можливим. В зв'язку з тим, що [PERSON] за час свого життя не склала заповіт як розпорядження на випадок своєї смерті, позивач у відповідності до ст. 1261 ЦК України, є спадкоємцем першої черги за законом, оскільки є її сином. В порядку передбаченому ст. 1269, 1270 ЦК України позивач прийняв спадщину, що підтверджується спадковою справою. На підставі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставі не заборонених законом. Таким чином, у позивача є усі законні підстави для задоволення позовних вимог. Відповідно до довідки Лисогірської сільської ради Запорізького району від 24.11.2014 року № 874 вбачається, що [PERSON] померла [INFO] була головою домоволодіння житлового будинку [ADDRESS] та проживала в зазначеному будинку на правах власника даного будинку. Відповідно до Закону України «Про власність», вбачається, що майно колгоспного двору спадкувалось тільки в разі смерті останнього члена колгоспного двору. Такий порядок спадкування існував і після припинення колгоспного двору з цих підстав та діяв до 01.07.1990р. Загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» та ст. 123 ЦК (в редакції 1963 року) спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Таким чином, домоволодіння житлового будинку [ADDRESS] відносилося до суспільної групи «колгоспний двір», яке збереглося після припинення його існування до 15.04.1991 року. Голова колгоспного двору - [PERSON] померла [INFO]. Згідно Закону УРСР «Про сільську Раду народних депутатів трудящих УРСР» від 02.06.1986 р. кожна сільська рада вела погосподарські книги. В заглавній частині особистого рахунку записувались прізвище, ім'я, по батькові глави сім'ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Іншим чином набуття права власності в сільській місцевості, на той час, діючим законодавством передбачалось, щодо придбання будинків за договорами купівлі-продажу, пожиттєвого утримання, спадкування. З введенням в дію Закону України «Про власність»1991 року та ЦК України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачається, самовільно збудованими вони також не являються, так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства. Згідно ст. .5 ЦК України 2003 року акт цивільного законодавства не має зворотної сили. При таких обставинах, на підставі записів в погосподарських книгах Лисогірської сільської ради Запорізького району Запорізької області підтверджується власність саме [PERSON] на жилий будинок з господарськими спорудами за адресою: по [ADDRESS], так вона була членом колгоспного двору а згідно ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За вказаних обставин за позивачем слід визнати право власності на майно у вигляді житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] На підставі наведеного,

Outcome: approved