Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів Ленінського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, [PERSON] про звільнення майна з-під арешту та просив звільнити з-під арешту автомобіль марки ВАЗ 21104, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], легковий седан - В, кузов [NUMBER], сірого кольору, який належав [PERSON] та на який був накладений арешт постановою головного державного виконавця Ленінського ВДВС ВМУЮ Ковальчук Л.В. від 02.02.2010 року, постановою головного державного виконавця Ленінського ВДВС ВМУЮ Бабія О.М. від 14.01.2011 року, постановою головного державного виконавця Ленінського ВДВС ВМУЮ Бабія О.М. від 14.01.2011 року, ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 02.07.2010 року. Мотивував свої вимоги тим, що згідно рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 24.07.2014 року, яке набуло законної сили 07.07.2014 року, за ним було визнано право власності на даний автомобіль, однак, у зв'язку із накладеним на нього арештом, він не може володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд (зокрема, не може зареєструвати право власності на придбаний транспортний засіб у встановленому законодавством порядку в органах ДАІ). За ініціативою суду до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору залучено ПАТ «Мегабанк». У судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явилася, однак подала заяву, у якій просить розгляд справи провести у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача - Ленінського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області - Бабій О.М. у судове засідання не з'явився, однак подав заяву, у якій просить розгляд справи провести у його відсутності. Представник третьої особи ПАТ «Мегабанк» - Руснак В.О. у судове засідання не з'явився, однак подав заяву, у якій просить розгляд справи провести у його відсутності, проти задоволення позову заперечував. Відповідачі [PERSON] та представник Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області у судове засідання не з'явилися по невідомим суду причинам, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися завчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Дослідивши матеріали справи, матеріали виконавчих проваджень №17480614, №17481600, №17366352, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а ч.3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 24.06.2014 року (цивільна справа №128/5882/13-ц), яке набуло законної сили 07.07.2014 року, визнано дійсним договір купівлі - продажу, укладений 31.10.2009 року [PERSON] та [PERSON], згідно якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив за ціною 39965 грн. автомобіль марки ВАЗ 21104, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], легковий седан - В, кузов [NUMBER], сірого кольору, та визнано за [PERSON] право власності на даний автомобіль. Однак, як вбачається із постанови Ленінського відділу ДВС ВМУЮ від 02.02.2010 року про відкриття виконавчого провадження (ВП №17480614) з примусового виконання виконавчого листа №6-322, виданого 15.01.2010 року Київським районним судом м. Харкова, постанови Ленінського відділу ДВС ВМУЮ від 14.01.2011 року про арешт майна боржника та заборони на його відчуження (ВП №17366352) при примусовому виконанні виконавчого листа №2-5698, виданого 03.12.2009 року Ленінським районним судом м. Вінниці, постанови Ленінського відділу ДВС ВМУЮ від 14.01.2011 року про арешт майна боржника та заборони на його відчуження (ВП №17480614) при примусовому виконанні виконавчого листа №6-322, виданого 15.01.2010 Київським районним судом м. Харкова, ухвали Ленінського районного суду від 02.07.2010 року (цивільна справа №2-4899/10), було накладено арешт на автомобіль марки ВАЗ 21104, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], легковий седан - В, кузов [NUMBER], сірого кольору, що належав [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 15.09.2006 року. Відповідно до заяви ПАТ «Мегабанк» від 25.07.2009 року №76-07/982 ПАТ «Мегабанк» не заперечує щодо зняття заборони на відчуження автомобіля марки ВАЗ 21104, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], легковий седан - В, кузов [NUMBER], сірого кольору, кредит [PERSON] погашено в повному обсязі. Отже, [PERSON] набув права власності на спірний транспортний засіб, однак, у зв'язку із накладеним на нього арештом, він не може володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд (зокрема, не може зареєструвати право власності на придбаний транспортний засіб у встановленому законодавством порядку в органах ДАІ). Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Аналогічні положення містяться і у ст. ст. 317, 321 ЦК України, згідно яких власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право. Враховуючи те, що накладення арешту на транспортний засіб - автомобіль марки ВАЗ 21104, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], легковий седан - В, кузов [NUMBER], сірого кольору, порушує та обмежує права [PERSON] як його власника, то позов підлягає задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до положень статті 88 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 184, 317, 319, 321, 328, 391 ЦК України, ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження»,

Outcome: approved