Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до ВПУ №24 м.Заставна про скасування дисциплінарного стягнення та відшкодування моральної шкоди. Посилаються на те, що з 21 вересня 1992 року вона працює в ВПУ №24 м.Заставна. Наказом директора від 12.03.2014 року вона притягнута до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за те, що не вчасно пройшла медичний огляд. Вважає, що даний наказ є незаконним та винесений з особистих мотивів. Зазначила, що дійсно вона мала пройти медичний огляд до 29.06.2013 року. Однак в цьому не було необхідності, оскільки в період з липня по вересень в училищі були канікули, а тому в цей період вона не працювала, бо була у відпустці з 01.07.2013. року по 26.08.2013 рік. 29 червня 2013 року була субота, відповідно 30 червня - неділя і ці дні були вихідними в медичному закладі, що виключало можливість пройти медогляд. З 01.07.2013 року вона вже була у відпустці. Вважає, що жодного дня не перебувала на роботі без медичного огляду, а сам директор ВПУ №24 м.Заставна не вжив заходів для своєчасного проходження медичного обстеження. Також позивач вказала, що дисциплінарне стягнення на неї накладено з порушенням встановленого строку, а саме пізніше шести місяців з дня його вчинення, тому директор пропустив зазначений строк для застосування стягнення. Винесенням незаконного наказу порушено її права та гарантії як працівника, що призвело до моральних страждань, а тому просить також стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 4000 гривень. Позивач в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, підтвердивши обставини викладені в ньому. Також додала, що наказ винесений 12.03.2014 року, а з ним вона ознайомилася лише 20.03.2014 року. Дійсно вона мала б пройти медичний огляд до 29.06.2013 року, однак не зробила цього, бо з 01.07.2013 року перебувала у щорічній відпустці. Внаслідок незаконного накладення на неї дисциплінарного стягнення вона не могла спати, хвилювалася, бо жодного разу за трудову діяльність такого у неї не було. Вона переживала, що буде позбавлена премій. Представник позивача в судовому засіданні визнала, що порушення порядку проходження медичного огляду з боку позивача мало місце, однак саме притягнення до дисциплінарної відповідальності проведене з порушенням строків передбачених законом. Просила позов задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі, про що надали письмове заперечення на позовну заяву, в якому вказали, що позивачем визнано факт порушення порядку проходження медичного огляду. В лютому 2014 року санепідемстанція проводила перевірку дотримання законодавства та виявила даний факт, а тому директором ВПУ №24 вжито заходів та притягнуто ряд працівників за виявлені порушення до дисциплінарної відповідальності. Оскаржуваний наказ винесений 12.03.2014 року, однак через небажання підписувати його, позивач підписала тільки 20.03.2014 року. Вважають винесений наказ законним, а також просять відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди через ї відсутність та не доведеність. Суд заслухавши пояснення позивача та його представника, представників відповідача, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги частково обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню. У відповідності до ст.21 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та ст.26 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» працівники підприємств, установ та організацій, професійна чи інша діяльність яких пов'язана з обслуговуванням населення і може спричинити поширення інфекційних захворювань, виникнення харчових отруєнь, повинні проходити обов'язкові попередні (до прийняття на роботу) і періодичні медичні огляди. Працівники зобов'язані щорічно проходити обов'язкові медичні огляди, а працівники, які без поважних причин не пройшли у встановлений термін обов'язковий медичний огляд у повному обсязі, керівником закладу можуть бути притягнуті до дисциплінарної відповідальності. Як передбачено п.2 Порядку проведення обов'язкових профілактичних медичних оглядів та видачі особистих медичних книжок, затвердженого Постановою КМУ №559 від 23.05.2001 року, витрати закладів та установ охорони здоров'я, пов'язані з проведенням обов'язкових медичних оглядів працівників бюджетних установ та організацій, покриваються за рахунок коштів, передбачених кошторисом на утримання відповідного закладу та установи охорони здоров'я. Судом встановлено, що згідно наказу №101-к від 21.09.1992 року (а.с. 9) позивач [PERSON] прийнята на роботу до відповідача. У відповідності до наказу №77-К від 13.06.2013 року ( а.с. 10) викладачу [PERSON] надано щорічну основну відпустку на 56 календарних дні з 01.07.2013 року по 26.08.2013 рік. Як вбачається з особової медичної книжки позивача (а.с. 7), остання допущена була до роботи до 29.06.2013 року. однак пройшла безпосередньо медичний огляд 23.08.2013 року та її допустили до роботи до 21.08.2014 року. Факт порушення строків обов'язкового проходження медичного огляду з метою допущення працівника до робочого місця визнаний сторонами, а тому у відповідності до ст.61 ч.1 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Таким чином, позивач допустила порушення вищевказаних вимог законодавства починаючи з 29.06.2013 року і директор ВПУ №24 м.Заставна мав право притягнути її до дисциплінарної відповідальності. Згідно вимог ст. 148, 149 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Виходячи з вищевикладеного, директор ВПУ №24 м.Заставна мав право накласти дисциплінарне стягнення на позивача не пізніше 28.12.2013 року включно. Разом з тим, останнім не було дотримано вказаної норми закону, що призвело до винесення оскаржуваного наказу та безпідставного притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності. Саме тому, в цій частині позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а сам наказ скасуванню в частині, яка стосується позивача. Що стосується позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Згідно ст. 23 ЦК України особа, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Постановою Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» п.4 передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачу, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пункт 13 цієї ж Постанови регламентує, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відносно цих вимог закону судом встановлено, що позивач [PERSON] визнала факт порушення нею порядку та строків проходження медичного огляд. Разом з тим, вона просить скасувати наказ в частині притягнення її до дисциплінарної відповідальності не у зв'язку із відсутністю її діях складу порушення, а у зв'язку із порушенням строку такого притягнення та накладення стягнення. Посилання позивача на перенесені нею моральні страждання не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, вони не доведені належними та допустимими доказами. Зокрема [PERSON] жодним чином не довела наявність душевних, моральних страждань, яких вона зазнала у зв'язку із винесенням оскаржуваного наказу. Не підтвердила втрату нормальних життєвих зв'язків. Оскільки продовжувала працювати після винесення наказу, отримувати заробітну плату. За вказаний період вона не перебувала на лікарняному, що нею ж визнано в судовому засіданні. Відсутні також підстави вважати, що позивач вживала додаткових зусиль для організації свого життя. Побоювання щодо свого звільнення позивач повинна пов'язувати тільки з дотриманням нею вимог трудового законодавства. Безпідставним також є посилання щодо накладення на неї дисциплінарного стягнення з мотивів особистої неприязні, оскільки оскаржуваний наказ винесено загалом по відношенню до десяти працівників ВПУ №24 м.Заставна. Оцінюючі всі наявні докази в своїй сукупності, їх достатність та взаємний зв'язок, все вищевикладене дає право суду зробити висновок про безпідставність вимог позивача в частині стягнення моральної шкоди на її користь з ВПУ №24 м.Заставна, оскільки нею не доведено її наявність. На підставі викладеного та

Outcome: partial