Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача державного підприємства «Мирноградвугілля» (далі за текстом ДП «Мирноградвугілля») про стягнення одноразової допомоги у зв'язку з виходом на пенсію, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, в обгрунтування якого вказав, що з відповідачем по справі він знаходився у трудових відносинах з 09.09.1998 по 17.04.2003, працюючи на шахті «Г.М.Димитрова» прохідником 5 розряду підземним з повним робочим днем під землею. 17.04.2003 його було звільнено за ст.38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію. У порушення ст.116 КЗпП України його не було письмово повідомлено про виплату нарахованих йому сум при звільненні, тому він не міг знати про наявність чи відсутність нарахування йому одноразової допомоги при звільненні у звязку з виходом на пенсію, яка передбачена п.12.15 Галузевої (тарифної) угоди між Держвуглепромом і галузевими вугільними профспілками від 12.02.1992. Тому 04.06.2018 він звернувся до відповідача, на що останнім було повідомлено про те, що йому не сплачувалась вихідна допомога при звільненні у звязку із виходом на пенсію. При звільненні з шахти 17.04.2003 його стаж на підприємстві складав понад 20 років, тому він мав право на виплату одноразової допомоги в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, що складає 2146,56 грн, виходячи із його середньомісячної заробітної плати у 715,52 грн. Так як він був звільнений 17.04.2003 року, а повний розрахунок підприємством не був проведений, загальна затримка розрахунку при звільненні на час подання позовної заяви становить з 18.04.2003 по 31.07.2018 - 3832 робочих дня. Середній заробіток за цей час затримки складе 127528,97 грн, виходячи із його середньоденного заробітку у 33,28 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідача одноразову допомогу при звільненні у звязку з виходом на пенсію в сумі 2146,56 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 127528,97 грн. Позивач [PERSON] до суду не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, письмово повідомив суд про розгляд справи у його відсутність. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги свого довірителя у повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні. Представник відповідача ДП «Мирноградвугілля» [PERSON] у судовому засіданні висловилася проти позовних вимог, підтримала наданий відповідачем відзив на позов, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, вказав, що при звільненні позивачу було видано звірочний талон, в якому зазначені види та нараховані суми платежу, тому позивач знав ще у 2003 році про нараховані суми, які йому належали при звільненні. У розділі 7 Колективного договору, який повністю відповідає Закону України «Про колективні договори і угоди», встановлені додаткові по зрівнянню з діючим законодавством соціально-побутові пільги робітникам, у тому числі виплата допомоги при звільненні у звзяку з виходом на пенсію за наявністю коштів (п.7.20). Отже, спірна допомога виплачується згідно заяви, якщо у підприємства є кошти, Ця допомога не індексується, не оподатковується і на неї не нараховується компенсація. Джерелом виплати із власних коштів є стаття балансу «нерозподілений прибуток». У 2003 році шахта була у процесі банкрутства у звязку з фінансовою неспроможністю. Ухвалою Арбітражного суду Донецької області від 21.08.2000, що приєднана до матеріалів справи, був затверджений реєстр кредиторів на суму 21461964,01 грн. За балансом підприємства у період 2002 2006 роки збитки складали кожного року по декілька десятків мільйонів грн. Оскільки спірна допомога є соціальною гарантією, встановленою колективним договором та Галузевою угодою, і в Інструкції зі статистики заробітної плати визначена чк соціальна пільга, а не винагорода за виконану працівником роботу, відповідач вважає, що не може бути застосована ч.2 ст.233 та ст.238 КЗпП України. Тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Також представники відповідача з огляду на вище приведене звернулася до суду із заявою про застосування позовної давності, оскільки позивача звільнено 17.04.2003, тоді як він звернувся до суду 16.07.2018 через 15 років і не надав ніяких доказів поважних причин пропуску строку звернення до суду, через що позовна давність сплинула. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач з 09.09.1998 по 17.04.2003 знаходився у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на шахті «Г.М.Димитрова», яка є відокремленим підрозділом відповідача, прохідником 5 розряду підземним з повним робочим днем у шахті, і був звільнений за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію, що підтверджено записами з трудової книжки позивача (а.с.5-12). Згідно за посвідченням Димитровського міського управління Пенсійного фонду України позивач [PERSON] перебуває на обліку у даному управлінні та отримує пенсію за віком з 02.11.2001 (а.с.13). Відповідно до листа відповідача від 15.06.2018, наданого на запит [PERSON] від 04.06.2018, останньому повідомлялося, що при його звільненні з підприємства 17.04.2003 допомога у зв'язку з виходом на пенсію йому не виплачувалася (а.с.20). Відповідно до довідки відповідача від 15.06.2018 середньомісячна заробітна плата позивача за два місяця до його розрахунку склала 715 грн 52 коп., а середньоденна 33 грн 28 коп. (а.с.22). За змістом п.12.15 Галузевої угоди по тарифам, трудовим та соціальним гарантіям між Урядом України і галузевими профспілками працівників вугільної промисловості від 14.02.1992 (далі Галузева угода) при виході працівника на пенсію сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі і середнього заробітку, зокрема, при стажі роботи 20 років та більше до виплати полягає 3-х місячний заробіток. Відповідно до п.7.20 Колективного договору шахти ім..[PERSON] на 2002 рік при звільненні працівника у звязку з переходом на пенсію виплачується допомога за рахунок коштів підприємства у залежності від стажу роботи у галузі за наявністю коштів, зокрема, при стажі понад 20 років трьохмісячних заробіток. Згідно за ч.1 ст.5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обовязковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Оскільки умовами Галузевої угоди виплата спірної одноразової допомоги не ставиться у залежність від наявності прибутку підприємства, з огляду на приведену норму закону суд не приймає невизнавальну позиції відповідача щодо причини невиплати допомоги позивачу, як таку, що погіршує становише працівника і не грунтується на законі. Оскільки позивач був звільнений з підприємства у звязку з виходом на пенсію та мав стаж у вугільній галузі понад 20 років, про що свідчать записи з його трудової книжки (а.с.5-12), і не заперечується відповідачем, останній повинен був сплатити йому 3-х місячний заробіток, який складає 2146 грн 56 коп. (715 грн 52 коп. х 3 місяці). Згідно за абз.1 ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Таким чином, підприємство повинно було виплатити позивачу вказану допомогу у день його звільнення. Суд зауважує, що у абз.1 ч.1 ст.116 КЗпП України, йде мова про всі суми, а не тільки заробітну плату. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно розяснень п.25 постанови Пленуму Верхового Суду України від 24.12.1999 року «Про практику застосування сдами законодавства про оплату праці» непроведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування передбаченої ст.117 КЗпП України відповідальності. Тобто, проведення повного розрахунку зі звільненим працівником проводиться не на вимогу такого працівника, а закріплено законодавством. Так як підприємством у день звільнення розрахунок з позивачем не проведено, воно має відповідати перед позивачем згідно за ст.117 КЗпП України. Відповідно до інформації відповідача, проти якої позивач не заперечував, заробіток позивача у лютому 2003 року за 22 робочих дня склав 670 грн 19 коп., у березні 2003 року за 21 робочих дня 760 грн 73 коп, отже середньоденна заробітна плата позивача складає 33 грн 28 коп. ((670,19 грн + 760,73 грн) : (22 день + 21 днів)) (а.с.22). Позивач просить суд стягнути його середній заробіток за період з 18.04.2003 по 31.07.2018 в сумі 127528 грн 97 коп., із розрахунку: 3832 робочих дня х 33 грн 28 коп. середньоденний заробіток позивача за два останніх місяці праці позивача перед звільненням: за лютий та березень 2003 року. Перевіривши розрахунок, суд находить його таким, що відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 № 100, та додаткам до листів Міністерства праці та соціальної політики України про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2003 - 2018 роки № 010-1135 від 06.11.2002, № 03-3/7221-031-15 від 18.11.2003, № 03-3/10426-036-15 від 12.10.2004, № 7881/0/14-05/036-15 від 04.10.2005, № 6540/0/14-06/13 від 09.10.2006, № 6884/0/14-07/13 від 18.09.2007, № 10338/0/14-08/13 від 30.09.2008, № 9681/0/14-07/13 від 25.08.2009, № 9111/0/14-10/13 від 25.08.2010, № 8515/0/14-11/13 від 23.08.2011, № 9050/0/14-12/13 від 21.08.2012, № 9884/0/14-13/13 від 04.09.2013, №10196/0/14-14/13 від 09.09.2014, № 10846/0/14-15/13 від 20.07.2015, № 11535/0/14-16/13 від 05.08.2016, № 224/0/103-17/214 від 19.10.2017, згідно яким кількість робочих днів, за які позивачеві затримано виплату зарплати становить: а 2003 рік 178 днів, за 2004 рік 252 днів, за 2005 рік 251 день, за 2006 рік 250 днів, за 2007 рік - 251 день, за 2008 рік - 252 дні, за 2009 рік - 251 день, за 2010 рік - 251 день, за 2011 рік - 250 днів, за 2012 рік - 251 день, за 2013 рік 251 день, за 2014 рік - 251 день, за 2015 рік 251 день, за 2016 рік 251 день, за 2017 рік 248 днів, за 2018 рік з 01.01.2018 по 31.07.2018 144 днів, а всього 3832 робочих днів. Отже, середній заробіток позивача за період з 18.04.2003 по 31.07.2018 складе 126563 грн 84 коп. Саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Заява відповідача про застосування позовної давності не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно за ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (у цій редакції наведена норма діє з 01.08.2001). Відповідно до п.2.42 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Міністерства статистики України № 323 від 11.12.1995, яка діяла на час звільнення позивача, сума наданих підприємством трудових і соціальних пільг працівникам, а саме одноразова допомога працівникам, які виходять на пенсію, входила до інших заохочувальних та компенсаційних виплат, які в свою чергу входять до фонду оплати праці. Таким чином, вказана допомога входить до фонду оплати праці і на неї розповсюджується ч.2 ст.233 КЗпП України. На підставі ст.ст.116, 117, 232, 233 КЗпП України, ч.1 ст.5 Закону України «Про колективні договори і угоди», постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.95 № 100, п.12.15 Галузевої угоди по тарифам, трудовим та соціальним гарантіям між Урядом України і галузевими профспілками працівників вугільної промисловості від 14.02.1992 року,

Outcome: approved