Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до КП «Служба утримання будинків «Митниця» Черкаської міської ради про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої позовні вимоги мотивує тим, що наказом №321-к від 31.10.2013р. позивач був прийнятий з 01.11.2013р. до КП на посаду головного бухгалтера. 30.10.2015р. позивач звільнений із займаної посади на підставі наказу №493-к за ч.3 ст. 38КЗпП у зв»язку з чисельними порушеннями норм трудового законодавства та положень колективного договору відповідачем. Рішенням Придніпровського райсуду м. Черкаси від 30.03.2016р., яке набрало законної сили 10.05.2016р., стягнуто з відповідача на користь позивача вихідну допомогу відповідно до ст. 44 КЗпП в розмірі 22686грн. 60коп. Фактично повний розрахунок був проведений 18.08.2016р., шляхом примусового стягнення через органи ДВС. Середньоденна заробітна плата становить 351грн. 73коп., а кількість робочих днів з 30.10.2015р. по 18.08.2016р. - 200 днів, тобто середній заробіток за весь час затримки розрахунку: 351,73х200=70346грн. 00коп. Таким чином, посилаючись на ст.ст. 116, 117, 233, 47, 44 КЗпП, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 70346грн. 00коп., а також судовий збір в розмірі 703грн. 46коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги і просив задовольнити їх в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача КП «СУБ «Митниця» за довіреністю [PERSON] заперечувала проти позов і просила відмовити у його задоволенні, надавши письмові заперечення. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що позивач [PERSON], [INFO] з 01.11.2013р. працював головним бухгалтером у КП «СУБ «Митниця» ЧМР на підставі наказу №321-к від 31.10.13р. За наказом №493-к від 30.10.2015р. [PERSON] звільнений з посади на підставі ст. 38 ч.3 КЗпП України. Рішенням Придніпровського райсуду м. Черкаси від 30.03.2016р., яке набрало законної сили 10.05.2016р., стягнуто з відповідача на користь позивача вихідну допомогу відповідно до ст.44 КЗпП в розмірі 22686грн. 60коп. Фактично повний розрахунок був проведений 18.08.2016р., що підтверджується даними листа ПАТ КБ «Приватбанк» від 19.08.2016р. Отже, враховуючи норми постанови КМУ від 8 лютого 1995 р. N 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» та дані довідки КП «СУБ «Митниця», - середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 351грн. 73коп. (вересень-жовтень 2015р. як повні місяці). Крім того, судом встановлено, що робоча неділя позивача на підприємстві становила 5 робочих днів на тиждень. Дані обставини сторонами не оспорюються. Відповідно до ст.55 Конституції України та ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України та КЗпП України. Справи щодо захисту порушених, оспорюваних або невизнаних прав, свобод чи інтересів, що виникають із трудових відносин, за положеннями ст. 15 ЦПК України розглядаються судами у порядку цивільного судочинства. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч.3 ст. 61ЦПК). Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2,3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Як передбачено ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму. Під час розгляду справи, судом встановлено, що позивачеві не була своєчасно виплачена вихідна допомога в розмірі 22686грн. 60коп., враховуючи, що він 30.10.2015р. звільнений з роботи. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ст. 117 КЗпП). Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. (ч.1 ст. 233 КЗпП України). Дослідивши матеріали справи, незважаючи на доводи відповідача, суд вважає, що позивачем не порушені строки звернення до суду, передбачені ст. 233 КЗпП України (позовна заява надійшла до суду 23.08.2016р.) з врахуванням положень рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 по справі №4-рп/2012. Крім того, невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належали йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а тому він може визначити остаточній обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, який є днем фактичного розрахунку, що узгоджується з Правовими позиціями Верховного Суду України у постанові від 24.06.2015р. у справі №6-116цс15. При розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком (ст. 238 КЗпП України). За результатами розгляду справи встановлено, що відповідачем не була виплачена позивачеві вихідна допомога у день його звільнення з роботи, а лише отримана ним 18.08.2016р. після примусового виконання судового рішення органами ДВС у порядку Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, на думку суду, не знайшли свого підтвердження доводи заперечень відповідача проти позову, викладені у письмових запереченнях та в судовому засіданні представником. Таким чином, за період з 30.10. 2015р. по 18.08.2016р. розмір середнього заробітку за час затримки складає 70346грн. 00коп. (351,73грн./середньоденна зарплата/ х 200 /робочих днів затримки розрахунку/ = 70346,00грн.), який слід стягнути з відповідача на користь позивача з відрахуванням всіх обов»язкових платежів, передбачених законом. Слід зазначити, що відповідачем розмір розрахунку не оспорюється. Отже, вирішення даного спору узгоджується з Правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними у постановах: від 06.07.2016р. у справі №6-1207цс16, від 21.01.2015р. у справі №6-195цс14, від 01.04.2015р. у справі №6-41цс15. Відповідно до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 703грн. 46коп., що підтверджується квитанцією від 23.08.2016р. На підставі викладеного,

Outcome: approved