Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа - [PERSON] про визнання припиненим договору поруки, посилаючись на те, що 05 вересня 2007 року між [PERSON] та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір поруки, згідно з п. 1.2. яких поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання перед банком відповідати за зобов`язання боржника [PERSON] по кредитному договору № 014/2563/81/60232. Зазначаючи, що вказаний договір поруки є припиненими, оскільки банком реалізовано право дострокової вимоги і змінено строк виконання основного зобов`язання, однак протягом шести місяців з дня настання цього строку банк не звернувся з вимогою до поручителя [PERSON] , а відтак правовідносини за договором поруки від 05 вересня 2007 року припинилася. Ухвалою судді від 01 лютого 2019 року відкрито провадження у справі, а її розгляд призначено здійснювати за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання, сторонам роз`яснено підстави, час та черговість подання заяв по суті справи. У своєму відзиві на позовну заяву, поданому у встановлений ухвалою судді строк представник відповідача посилається на те, що позивач був обізнаний з умовами договорів кредиту, поруки, строк боргового зобов`язання настав 22 серпня 2015 року, тому відповідно до п. 4.1. договору поруки, у межах трирічного терміну поручителю було направлено вимоги про виконання основного зобов`язання за кредитним договором, а 16 серпня 2018 року до поручителя було пред`явлено позов. Доводи пред`явленого позову вважає такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, нормам чинного законодавства та спрямовані на ухилення від виконання взятих на себе зобов`язань за договором поруки. Заперечуючи проти доводів, викладених у відзиві на позов позивач у своїй відповіді на відзив зазначив, що банк скористався своїм правом на дострокове стягнення кредитної заборгованості , а відтак встановив новий строк виконання зобов`язання - 19 серпня 2015 року. За таких обставин АТ «Райффайзен Банк Аваль» повинно було звернутися до поручителя [PERSON] з позовом про стягнення суми заборгованості протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто до 20 лютого 2016 року. Стосовно посилань позивача у відповіді на відзив, щодо передбаченого сторонами у договорі поруки трирічного терміну з дня настання строку виконання боргового зобов`язання на пред`явлення банком вимоги до поручителя, зазначив, що вказаний термін пропущено, оскільки строк виконання основного зобов`язання настав 19 серпня 2015 року, а відповідач подав до Солом`янського районного суду м. Києва заяву про залучення [PERSON] у якості співвідповідача у цивільній справі № 760/16503/15-ц лише 22 серпня 2018 року, а відтак договір поруки є припиненим. Ухвалою суду від 27 серпня 2019 року визначено підготовку справи до судового розгляду завершеною, закрито підготовче провадження та призначено її до розгляду по суті. Вислухавши позивача та його представника, які в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити, доводи представника відповідача, яка проти задоволення позову заперечувала, вивчивши подані сторонами документи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 05 вересня 2007 року між [PERSON] та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», було укладено кредитний договір № 014/2563/81/60232, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії у сумі 101 500, 00 (сто одна тисяча п`ятсот) доларів США 00 центів зі сплатою 13% річних строком до 05 вересня 2027 року.(а.с. 11-13). Виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором забезпечувалось, укладеним 05 липня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] договором поруки (а.с. 18-19). Згідно з п. 1.2. вказаного договору поруки поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед банком, відповідати по борговим зобов`язанням боржника [PERSON] , які виникають з умов Кредитного договору № 014/2563/81/60232 від 05 вересня 2007 року, а саме: повернути кредит у розмірі 101 500,00 дол. США, сплатити відсотки за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках, передбачених Кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови Кредитного договору в повному обсязі. [PERSON] підписавши договір поруки відповідно до п. 3.1. договору засвідчив, що у випадку невиконання або неналежного виконання боржником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору, поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед банком за виконання боргових зобов`язань в повному обсязі у відповідності до ч.ч. 1 та 2 ст. 554 ЦК України. Відповідно до п. 4.1. зазначеного Договору поруки, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами (дата Договору) і діє до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов`язань у повному обсязі. Також порука припиняється, якщо банк в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання боргового зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя відповідно до п. 4 ст. 559 ЦК України. Згідно із ч.1 ст. 553, ч.1 ст. 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника. Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель, що передбачає ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України. За положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється, зокрема, після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. Стосовно строків позовної давності слід зазначити, що як ст. 257 ЦК України, так і укладеним договором поруки у п. 4.1. з яким позивач ознайомлений в день його укладення, встановлено трирічний строк позовної давності, який за загальним правилом, передбаченим ст. 261 ЦК України почав перебіг з моменту невиконання позичальником кожного щомісячного платежу, адже у п.п. 5.1. та 10.1. сторонами встановлено строки внесення щомісячних платежів та відповідальність за їх порушення. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, що передбачає ст. 257 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Для окремих вимог законом встановлена спеціальна позовна давність в один рік щодо стягнення неустойки - пені та штрафу (ч. 2 ст. 258 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Таким чином, не заслуговують посилання позивача на припинення поруки, що вбачається з наступного. Матеріали справи не містять доказів погашення заборгованості за кредитним договором № 014/2563/81/60232, укладеним 05 вересня 2007 року між банком та [PERSON] , в забезпечення виконання зобов`язань за яким з [PERSON] укладено договір поруки, що також не заперечується сторонами. Поряд із цим, відповідно до п.п. 1.1. та 1.2. Договору поруки поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором та відповідає перед Банком в тому ж обсязі, на тих же умовах та в ті ж строки, що і позичальник. Згідно ст. 553 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У відповідності зі ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Отже, оскільки, Кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати щомісячно до 15 числа поточного місяця (п. 5.1. Кредитного договору), тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим, правовідносини за договором поруки не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань (правова позиція, висловлена Верховним Судом України у справі за №6-272цс16 від 29 червня 2016 року). Отже, оцінюючи належність, допустимість, а також взаємозв`язок доказів у їх сукупності, посилання позивача на те, що правовідносини за договором поруки припинено у зв`язку з закінченням відповідно до договору шести місячного, а відповідно до п. 4 ст. 559 ЦК України строку, за якого може бути пред`явлена вимога до нього, як поручителя, не ґрунтується на вимогах закону та не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову судові витрати не розподіляються. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed