Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування збитків та стягнення моральної шкоди. У своєму позові позивач, з урахуванням уточнень до позовних вимог, просить суд визнати факт порушення відповідачем прав споживача [PERSON] по строкам доставки товару за накладної № 23482 від 02 вересня 2016 року та ненаданням розрахункового документа з вказаним субєктом підприємницької діяльності; зобовязати відповідача відшкодувати споживачу [PERSON] збитки через недоотриману заробітну плату за два дні відсутності на роботі в розмірі 287,27 грн., зобовязати відповідача сплатити споживачу неустойку в розмірі 770 грн. 54 коп. та моральну шкоду в розмірі 500 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 02 вересня 2016 року ним було оплачено товар у Будівельному супермаркеті торгової компанії «RUDI» за накладною № 23482 в сумі 12 842,47 грн. Доставку було погоджено із менеджером Юлією на 07 вересня 2016 року. Щоб отримати товар він змушений був не вийти на роботу 07 вересня 2016 року та за цей час він не отримав заробітну плату в розмірі 143,63 грн. 07 вересня 2016 року Юлія запевнила, що доставку буде здійснено 07 вересня до 18 години. Доставку 07 вересня 2016 року так й не здійснили та знов менеджер пообіцяла зробити доставку товару до 12 годині 08 вересня 2016 року. 08 вересня 2016 року знов не здійснили доставку, у звязку з чим був вимушений не вийти на роботу та не отримав заробітну плату у розмірі 143,63 грн. Товар ним був отриманий 09 вересня 2016 року об 10 год. 06 хв., у звязку з чим вимушений був звернутися до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги та просив суд визнати факт порушення відповідачем прав споживача [PERSON] по строкам доставки товару за накладною № 23482 від 02 вересня 2016 року та ненаданням розрахункового документа зі вказаним субєктом підприємницької діяльності; зобовязати відповідача відшкодувати споживачу [PERSON] збитки через недоотриману заробітну плату за два дні відсутності на роботі в розмірі 287,27 грн., зобовязати відповідача сплатити споживачу неустойку в розмірі 770 грн. 54 коп. та моральну шкоду в розмірі 500 грн. В судовому засіданні посилався на обставини викладені в позові. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволені позову, посилався на обставини викладені в запереченнях. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позовні вимоги позивача такі, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачем [PERSON] був придбаний товар в супермаркеті та відповідно до розхідної накладної № 23482 від 02 вересня 2016 року вбачається, що доставка по вулиці Гайдара, будинок № 23 визначена на 07 вересня 2016 року, де поставщиком зазначений Супермаркет. Відповідачем [PERSON], як фізичною особо-підприємцем» позивачу [PERSON] на його претензію була надана відповідь, про те, що дійсно 07 вересня 2016 року ними було заплановане відвантажити замовленого позивачем товар, але водій не зміг звязатися із позивачем, тому як невірно був вказаний номер телефону на документах доставки, у звязку з чим за внутрішніми правилами торгівельного магазину відвантаження не здійснювалось. П.7, п.18 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ). Продавець - суб'єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації. Згідно до вимог ст.2 Закону України «Про захист прав споживачів» законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів. Ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Таким чином, враховуючи викладене, позивач, як споживач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону саме від продавця, як суб'єкта господарювання, який згідно із укладеним договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації. Так, як встановлено в судовому засіданні позивач, як споживач послуг та товарів, будь-яких договорів на придбання чи поставку товару із відповідачем, як передбачено ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», не укладав, а тому відповідач є не особою продавцем по відношенню до позивача. Окрім цього, відповідно до вимог ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач в судовому засіданні не навів суду докази того, що саме з вини відповідача причинена йому матеріальна та моральна шкода. Згідно до вимог ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Ст.611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Ст.1166, ст.1167 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що посилання позивача на те, що з вини відповідача [PERSON] йому була спричинена матеріальна та моральна шкода є безпідставними. Крім цього, з наданої позивачем довідки з місця роботи від 16 листопада 2016 року ПОГ «Парус-Метиз» УТОГ, де зазначено, що позивач [PERSON] був відсутній на роботі 07 та 08 вересня 2016 року, не вказано з яких причин був відсутній та чи отримував він заробітну плату за цей період чи ні, а також відсутній відповідні документи, з яких можливо встановити причини його відсутності на робочому місці. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В п.23 Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» розяснено, що при вирішенні вимог споживачів про відшкодування на підставі ст.24 Закону моральної шкоди суди повинні виходити з роз'яснень, які Пленум Верховного Суду України дав у постанові від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Зокрема, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, яких споживач зазнав унаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії продавця, виготівника, виконавця або через їх бездіяльність. Розмір відшкодування моральної шкоди встановлюється судом і визначення його не ставиться в залежність від наявності матеріальної шкоди, вартості товару (робіт, послуг), суми неустойки, а має грунтуватися на характері й обсязі моральних і фізичних страждань, заподіяних споживачеві у кожному конкретному випадку. Так, позивачем не надано суду доказів того, що діями відповідача йому спричинена моральна шкода. Таким чином, відсутні підстави для задоволення позову [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed