Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що йому на праві приватної власності належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. На сьогоднішній день у даній квартири зареєстрований відповідача [PERSON] , але з 02 лютого 2012 року останній за місцем реєстрації не мешкає. Фактичне місце проживання відповідача йому не відоме. За місцем реєстрації відсутні будь які речі відповідача. Позивач стверджує, що з моменту придбання квартири він сплачує платежі за надання житлово-комунальних послуг, утримує у належному технічному стані квартиру. В зв'язку з тим, що відповідача зареєстрований в квартирі, він позбавлений можливості оформити субсидію на сплату житлово-комунальних послуг, оскільки для її оформлення необхідна довідка про доходи відповідача, яку надати він не в змозі. Також, позивач зазначає, що він неодноразово намагався розшукати відповідача з метою добровільного його зняття з реєстраційного обліку у квартири, однак його зусилля виявились марними. Позивач [PERSON] до зали судового засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений, про дату, місце та час розгляду справи до зали судового засідання не з'явися, причини неявки суд не повідомив. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про задоволення позову за таких підстав. Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] на праві приватної власності, на підставі договору дарування належить об'єкт нерухомого майна, а саме квартира розташована за адресою: [ADDRESS]. ( а.с. 7) Згідно акту складеного 25.11.2018 року [PERSON] [INFO] не мешкає за адресою реєстрації - [ADDRESS] з 02 лютого 2012 року ( а.с.8) Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Разом з тим, положенням ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено юридичну підставу втрати членом сім'ї власника (у тому числі колишнім членом сім'ї власника) права на користування житлом власника, а саме - відсутність члена сім'ї власника житла без поважних причин понад один рік за таким місцем проживання (у житлі), якщо інше не встановлено домовленістю із власником або законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідний правовий висновок, викладено ВСУ у постанові від 15.05.2017 року по справі № 6-2931цс16. Крім того, відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, в разі виникнення спору між власником житла і членами його сім'ї суди повинні врахувати, що право члена сім'ї на користування житлом є сервітутним, у зв'язку із чим його припинення повинно відбуватися відповідно до вимог ст. ст. 405, 406 ЦК України. На переконання Верховного Суду України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника за наявності обставин, які мають істотне значення, або через відсутність без поважних причин члена сім'ї, понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо іншого не встановлено домовленістю між ними і власником житла. Таким чином, при вирішенні питання про втрату права користування житлом члена сім'ї власника житла з'ясуванню підлягає як термін його відсутності, так і поважність причин такої відсутності. Отже, суд на підставі наданих письмових доказів, приходить до висновку, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира розташована за адресою: [ADDRESS]. Позивач, як власник вищезазначеної квартири, в зв'язку з наявністю в ній зареєстрованих осіб, які не проживають в спірній квартирі без поважних причин понад один рік, а саме з 02 лютого 2012 року, позбавлений можливості реалізувати своє право як власника майна. Судом встановлено, що відповідач не проживає у зазначеній квартирі без поважних причин понад один рік (а.с. 8) та не сплачує за комунальні послуги. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, позовні вимоги позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки єдиним способом захисту цивільного права - права на користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд, є визнання останнього таким, що втратила право користуватись житловим приміщення, яке належить позивачу на праві приватної власності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved