Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання спільною сумісною власністю майна подружжя та визнання права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] - загальною площею 45,10 кв. м., жилою площею 26,10 кв. м. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 03 серпня 1996 року було укладено шлюб між ним та відповідачем. 12 грудня 2012 року шлюб розірвано, про що Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено рішення. За час спільного проживання як одна сім»я та ведення господарства після реєстрації шлюбу він та відповідач на праві спільної сумісної власності набули нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] - загальною площею 45,10 кв. м., жилою площею 26,10 кв. м. Зазначив, що він не може реалізувати власні права щодо володіння, користування та розпорядження вказаною нерухомістю на власний розсуд, оскільки відповідач чинить перешкоди для проживання в квартирі, не надає нотаріальної згоди на реалізацію нерухомості та поділ майна у добровільному порядку. Загальна вартість спірної квартири складає 640 370,00 грн. Отже, 1/2 цього майна становить 320185,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених в позові. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги з приводу визнання майна спільною сумісною власністю, та визнання за позивачем 1/2 частини квартири [ADDRESS], визнала в повному обсязі, однак заперечила проти стягнення з неї суми судового збору у розмірі 3 201,85 грн., з тих підстав, що вона мала намір здійснити поділ майна на умовах укладення мирової угоди. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, 03 серпня 1996 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб у Вінницькому Відділі реєстрації актів громадянського стану про що зроблено актовий запис №1413. (а.с. 4) Відповідно до рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 28 травня 2013 р. шлюб між сторонами розірвано. (а.с. 5) Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 03 листопада 2006 р. на ім»я позивача придбано двухкімнатну квартиру [ADDRESS]. (а.с. 6-7) Вказаний договір посвідчено нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за № 2943, та зареєстрований у реєстрі прав власності за № 315, що підтверджується реєстраційним посвідченням № 021389. (а.с. 9) Згідно технічного паспорту квартира [ADDRESS] є квартирою посімейного, спільного заселення, розташована на 2 поверсі 17 поверхового будинку та складається з 2 кімнат. (а.с. 33-36) Судом відкладався судовий розгляд та надавалась можливість сторонам вирішити питання щодо поділу майна подружжя в добровільному порядку, однак сторони до згоди не дійшли. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна - частки дружини та чоловіка є рівними. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у п. 22 зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що загальна вартість спірної квартири складає 640 370,00 грн. (а.с. 10-32) Таким чином, 1/2 цього майна становить 320 185,00 грн. Враховуючи наведене, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] щодо визнання майна спільною сумісною власністю, та визнання за позивачем 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Згідно ч. 2 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні відповідач визнала позовні вимоги та не заперечила проти їх задоволення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Тому, встановивши, що придбання спірної квартири відбулось на праві спільної сумісної власності сторін із визначенням рівності частки позивача у цьому майні, суд, вирішуючи спір, дійшов висновку, що спірна квартира [ADDRESS] є спільним майном подружжя, а тому право власності має бути визнане за позивачем в 1/2 його частині. Відповідач у судовому засіданні просила не стягувати з неї на користь позивача суму сплаченого ним судового збору у розмірі 3 201,85 грн., у зв'язку з тим, що вона мала намір здійснити поділ майна на умовах укладення мирової угоди, однак дана обставина не є підставою для звільнення відповідача від сплати судового збору у випадках передбачених статтею 5 Закону України «Про судовий збір», а тому з відповідача на користь позивача, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3201,85 грн.

Outcome: approved