Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом з послідуючими доповненнями в порядку ст.31 ЦПК України до [PERSON], в якому просить встановити обставини, що відповідач ухилялася від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця [PERSON] та ухвалити рішення про усунення [PERSON] від права на спадкування після смерті [PERSON]. В тому числі не має права на обов'язкову частку. В обґрунтування позову посилається на ті обставини, що після смерті їх батька [PERSON] відкрилась спадщина. Позивач є спадкоємцем згідно заповіту, який склав [PERSON] 04.09.2013 р. та прийняв спадщину в установленому законом порядку, шляхом подачі заяви про прийняття спадщини. Відповідачка [PERSON] являється його рідною сестрою і яка вважає, що також має право на частку спадщини як спадкоємець після смерті [PERSON] Проте, остання всіляко ухилялася від надання допомоги батькові, який через похилий вік та тяжку хворобу був у безпорадному стані, а ще й умисно створювала конфліктні ситуації, принижувала честь і гідність батька, доводила його до такого стану, що він попадав в лікарню та боявся навіть заходити у власний будинок тому, на думку позивача, підлягає усуненню від спадкування. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та пояснили, що [PERSON] помер у віці 80 років. Внаслідок ставлення з боку відповідачки до батька останній змінив попередній заповіт та все майно заповів позивачеві, на це була його воля. [PERSON] жив зі сім'єю відповідачки, однак не мав належного догляду, так як відповідачка постійно знаходилася на роботі навіть тоді, коли помирала мати вона не була присутня, вона все від батька закривала, він не мав можливості помитися, одяг йому прав позивач, мив йому підлогу. Батько постійно жалівся на відповідачку, але на її неправомірну поведінку в правоохоронні органи не звертався, однак постійно тримав молоток для самооборони, закривався у своїй кімнаті, оскільки боявся чоловіка відповідачки, поведінка якого давала підстави для побоювання. Відповідачка жодного разу не відвезла батька в лікарню та не провідувала його там. Тому просять позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачка та її представник позов заперечили повністю та пояснили, що [INFO] помер її батько [PERSON] За життя батько проживав разом із нею та її сім'єю у будинку, який збудували разом її батьки та завжди при житті наголошував, що даний будинок залишиться після його смерті їй та її сім'ї, так як її братові [PERSON] батьки віддали будинок поряд та зробили там повністю капітальний ремонт. 18.06.2004 р. батько склав заповіт, яким все своє майно заповів їй та братові. Про існування заповіту від 04.09.2013 р. вона не знала, аж допоки не звернулася із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті батька. Відносно того, що вона всіляко ухилялася від надання допомоги батькові, який через похилий вік та тяжку хворобу був у безпорадному стані, та умисно створювала конфліктні ситуації, принижувала честь і гідність батька - позивач, тобто її брат говорить неправду, так як вона до дня смерті батька була поряд з ним, лише відвідувати у лікарні не змогла, так як позивач умисно не повідомив куди відвіз батька лікуватися. Вона ніколи не виганяла батька з будинку, а навпаки брат заставляв батька проживати разом з ним та перед смертю не пускав до будинку, де вона проживає із сім'єю, не зважаючи, що батько просився до своєї хати, забрав у батька телефон, щоб той не міг до неї додзвонитися. Створив такі умови, що батько віддав йому документи та змінив заповіт. Брат постійно лякав батька, змінив йому серцевину в замку до його кімнати та наказував закриватися. Поховання проводили з будинку, де вона проживала разом з батьком, вона замовляла священика, здійснювала всі приготування до похорон, замовляла службу на дев'ять днів, не зважаючи, що брат також замовляв службу окремо. На час смерті батька вона була пенсіонером, однак залишалася працювати. У її відсутності все, що потрібно було допомогти батькові, допомагали члени її сім'ї, її дочка, яка проживає разом з онуками з ними разом, тому батько був доглянутий, а відтак просять відмовити у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю. Суд, заслухавши сторони, їх представників, свідків, з'ясувавши обставини по справі та перевіривши їх доказами, приходить до наступного: Згідно із ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 смт.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідно до абзацу другого ч.3 ст.1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом повнолітні діти, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. В силу ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Ч.6 ст.1224 ЦК України передбачає, що положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині. Відповідно до роз'яснень п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 р. правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки. Виходячи зі змісту зазначених норм Закону, суд, при вирішенні такої справи, згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України, повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про смерть (а.с.10). [PERSON] є рідним сином померлого [PERSON], а [PERSON] являється рідною дочкою померлого [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на будинок за адресою: [ADDRESS]. 04 вересня 2013 року [PERSON] було складено заповіт на все належне йому майно на користь [PERSON], який посвідчено державним нотаріусом Буської державної нотаріальної контори Парфенюком О.В., реєстровий номер 499. (а.с.9). [PERSON] на час смерті спадкодавця [PERSON] проживала разом з ним, що підтверджено довідкою виданою Олеською селищною радою від 10.09.2015 р. за №909 (а.с.50) та була пенсіонером, що підтверджено довідкою управлінням ПФУ у Буському районі від 23.11.2015 р. №4066 (а.с.43). [PERSON] в силу положень ч.3 ст.1268 ЦК України прийняла спадщину, оскільки не заявляла по відмову від неї. Судом встановлено, що дійсно [PERSON] був особою похилого віку та помер у віці 81 рік. Проте, позивачем жодними належними та допустимими доказами не доведено перед судом факту перебування [PERSON] у безпорадному стані в силу похилого віку, чи тяжкої хвороби, внаслідок яких він не міг себе обслуговувати сам, а також того, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, остання мала можливість її надати, проте ухилялася від обов'язку щодо її надання. Навпаки, допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON], кожен зокрема, підтвердили той факт, що [PERSON] не ухилялася від утримання свого батька навпаки це була хороша родина, існували добрі відносини, вони часто бували у них в гостях, так як є родичами. Батько [PERSON] до смерті почувався добре, вів активний спосіб життя, співав у церковному хорі, був доглянутий, ніколи не скаржився на дочку з якою проживав в одному будинку. У відповідності до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України,доказами є будь-які фактичні дані , на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, [PERSON] не надав доказів і судом їх не здобуто, щодо знаходження [PERSON] у безпорадному стані, через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво. Судом встановлено, що померлий [PERSON] періодично хворів (а.с.49), однак доказів того, що за життя померлий потребував стороннього догляду суду не представлено. Крім цього, обов'язковою підставою для усунення від спадкування є ухилення спадкоємця від надання допомоги, тобто необхідно підтвердити належними доказами, що спадкодавець звертався до спадкоємця за допомогою у зв'язку із похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом та був у безпорадному стані, натомість спадкоємець відмовив у наданні допомоги (активне ухилення) або просто не вчинив дій для надання допомоги (пасивне ухилення). [PERSON] не надано доказів того, що спадкодавець звертався до відповідачки [PERSON] за допомогою, а вона такої допомоги не надавала. Навпаки, відповідач та свідки в судовому засіданні дали пояснення, що батько [PERSON] проживав разом з відповідачкою в одному будинку, був забезпечений всім необхідним, мав належний догляд, який у випадку її відсутності надавали члени її сім'ї, почувався добре, до смерті постійно співав у церковному хорі, жодним чином вона не ухилялася від утримання, надання допомоги та догляду. Стосовно відозапису, який був представлений позивачем, то слід зазначити наступне. Судом не встановлено об'єктивних, чітких та несуперечливих даних, які містяться у відеозаписі, які необхідні для встановлення об'єктивної істини в справі при винесенні законного та обґрунтованого рішення. На переконання суду вони не дають змогу зробити висновок про стосунки сторін, встановити зв'язок між поясненнями сторін і спірними правовідносинами, та фактично є неспроможними підтвердити чи спростувати наявні у справі письмові докази та пояснення сторін, а тому оцінюються судом критично. Оцінюючи в сукупності всі докази у справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про усунення від спадкування [PERSON] після смерті [PERSON] задоволенню не підлягають. На підставі ст.ст.1222, 1224 ч.5, 1241, 1268 ЦК України

Outcome: dismissed