Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому зазначила, що вона, згідно Розпорядження Голови районної державної адміністрації від 16.09.2016 за № 421 призначена опікуном над малолітньою [PERSON], яка поставлена на первинний облік дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування служби у справах дітей Сватівської райдержадміністрації 02.06.2016 року, як дитина, яка залишилася без батьківського піклування. Розпорядженням голови Сватівської райдержадміністрації від 15 червня 2016 року № 287 [PERSON] наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Виконавчий комітет Сватівської міської ради рішенням № 24 від 13.04.2017 р. поклав на позивача обов'язок зберегти житлове приміщення по [ADDRESS], в якому має право проживати малолітня [PERSON], [INFO]. Позивач та дитина проживають разом у вказаному житловому приміщенні. Матір дитини - [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Просить суд позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] по відношенню до її неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] на позові наполягають з підстав, зазначених у ньому. Проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'являлась, не повідомивши про причини неявки. Судом неодноразово вживались заходи щодо її виклику належним чином, однак до суду поверталися конверти з відміткою «за невимогою». Таким чином суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. Представник третьої особи - Виконавчого комітету Сватівської міської ради Луганської області до суду не з'являвся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона являється бабусею відповідача [PERSON] Її онука [PERSON] зареєстрована з нею за однією адресою, але вже майже три роки не з'являється вдома. Їй відомо, що вона виїхала до Російської Федерації в 2014 році, але до цього часу відомостей про неї немає. Жодних дзвінків, листів, або допомоги від неї не надходить. Зі згоди позивача та її представника суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши позивача [PERSON] та її представника [PERSON], свідка [PERSON], дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно копії свідоцтва про народження, відповідач [PERSON] записана матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO] року народження (а.с.5). Розпорядженням № 421 від 16.09.2016 року, позивач [PERSON] призначена опікуном над малолітньою [PERSON], [INFO] року народження (а.с.7). В судовому засіданні знайшов підтвердження факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, а саме. Даний факт підтвердила позивач [PERSON], яка являється бабусею та опікуном малолітньої [PERSON], свідок [PERSON], яка являється бабусею відповідачки [PERSON] та яким відомий такий факт. Окрім того, факт ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов'язків підтверджується також наданими в матеріали справи доказами - актом обстеження житлово - побутових умов (а.с.49), згідно якого за місцем реєстрації відповідачки - відсутні умови для навчання та виховання дитини, оскільки майже чотири роки [PERSON] за вказаною адресою не проживає; листом управління соціального захисту населення Сватівської районної державної адміністрації (а.с.29), згідно якого в період з 01.01.2017 по 30.06.2017 [PERSON] не перебувала на обліку в УСЗН Сватівської РДА. Так, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно з ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Так, ст. 164 СК України визначено підстави для позбавлення батьківських прав батьків, а саме: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. При цьому відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. п. 16, 18 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, відповідно до положень п. 2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України однією з підстав для позбавлення мати, батька батьківських прав в судовому порядку є їх ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від здійснення своїх батьківських прав по відношенню до свого неповнолітнього сина, не здійснює належного догляду за ним, не забезпечує необхідного медичного догляду, а також не спілкується з ним в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не піклуються про фізичний і духовний розвиток, його навчання, не забезпечує необхідним харчуванням. Судом також встановлено, що на час розгляду справи малолітня [PERSON] проживає, виховується та перебуває на повному утриманні своєї бабусі, яка призначена опікуном, а її мати [PERSON] своїх батьківських обов'язків не виконує, не займається її вихованням, що в свою чергу свідчить про умисне ухилення її від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, що не відповідає принципам Конвенції ООН про права дитини та вимогам ст. ст. 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». За таких обставин, суд оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, вважає, що позов є обґрунтований та підлягає задоволенню, оскільки в ході судового розгляду знайшли своє повне підтвердження доводи позивача про те, що [PERSON] умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не займається вихованням та розвитком дитини, що свідчить про наявність підстав для позбавлення її батьківських прав. Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, і в разі, якщо змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, суд може постановити рішення і поновити зазначену особу в батьківських правах. Ураховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача, що у разі зміни обставин, що слугували підставами для позбавлення її батьківських прав, вона не позбавлена права звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved