Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики до відповідача [PERSON] Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що в кінці 2011 року до [PERSON], звернувся його знайомий по роботі - [PERSON] із проханням позичити йому грошові кошти. 16.11.2011 р. позивач уклав із відповідачем договір позики грошових коштів в сумі 470016 грн., який вони оформили розпискою, що була власноручно складена та підписана [PERSON] [PERSON] зобов'язався повернути позику до 31.12.2012 р., про що вказано у тексті розписки. В позовній заяві зазначено, що грошові кошти в сумі 470016 грн. він передав відповідачу повністю того ж дня в присутності [PERSON] та [PERSON], які також власноручно підтвердили це у розписці. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, а відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Проте, як вказує позивач, коли 31.12.2012 р. настав строк повернення коштів, позичальник дану умову договору не виконав. Спочатку відповідач вказував, що у нього недостатньо коштів для повернення боргу, обіцяв повернути гроші пізніше, а згодом він взагалі почав уникати спілкування зі позивачем. Крім того, статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якшо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, як у даному випадку, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, крім основної заборгованості в сумі 470016 грн., в позивача виникло право вимагати від відповідача проценти за користування позикою в розмірі облікової ставки НБУ за весь час користування грошовими коштами, що становлять 108463,51 грн. Крім того, позивач вважає, що він має право на стягнення інфляційних втрат, що розраховуються шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості. Індекс інфляції за період з 01.01.2013 р. по 20.10.2014 р. (період прострочення виплати заборгованості) становить 1,168 (116,8%), відповідно, 548978,69 грн. - сума боргу із врахуванням індексу інфляції у вересні 2014 року відносно грудня 2012 року. Інфляційне збільшення заборгованості складає 548978,69 грн. - 470016 грн. = 78962,69 грн. На основі викладеного позивач просить стягнути з відповідача на його користь - 470016 грн. заборгованості за договором позики, 108463,51 грн. процентів за користування грошовими коштами та 78962,69 грн. інфляційних втрат, а всього - 657442,20 грн., судовий збір в сумі 3654 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 1400 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, проте до початку судового засідання від його представника надійшла заява про розгляд даної справи в відсутності позивача, позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду даної справи в суді, у передбаченому законом спосіб через оголошення в пресі, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність та постановити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Судом встановлено, що 16.11.2011 року [PERSON] передав [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 470016 гривень зі строком повернення до 31.12.2012 року, що підтверджується розпискою [PERSON] від 16.11.2011 року ( а.с. 9, 16). Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Стаття 202 ЦК України вказує, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Щодо письмової форми правочину, то стаття 207 ЦК України надає таке тлумачення - правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно вищевказаних норм закону розписка [PERSON] від 16.11.2011 року відповідає вимогам цивільного законодавства. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, між сторонами існують договірні зобов'язання позики в сумі 470016 грн. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно договору позики [PERSON] взяв позику зі строком повернення до 31.12.2012 року. (а.с.9,16). Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідач [PERSON] в порушення вимог ст.ст. 530, 629, 1049 ЦК України не виконує покладений на нього обов'язок повернути грошові кошти отримані за договором позики, про що свідчить наявність у позивача оригіналу розписки, у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення суми позики підлягають до задоволення. Крім того, статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якшо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, як у даному випадку, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, крім основної заборгованості в сумі 470016 грн., з відповідача на користь позивача слід стягнути проценти за користування позикою в розмірі облікової ставки НБУ за весь час користування грошовими коштами, що становлять 108463,51 грн. Крім того, за змістом ст. 610 ЦК України несплата боржником суми боргу вважається порушенням зобов'язання. У цьому разі відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України - тобто сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення. Індекс інфляції за період з 01.01.2013 р. по 20.10.2014 р. становить 78962,69 грн. На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача заборгованість за договором позики в сумі 470016 грн., проценти за користування грошовими коштами в сумі 108463,51 грн. та інфляційні витрати в сумі 78962,69 грн., а всього 657442,20 грн., а також судовий збір та витрати на правову допомогу в сумі 1400 грн.

Outcome: approved