Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів і просив стягнути на його користь у відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, з: - ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» заборгованість по щомісячних виплатах відшкодування втраченого заробітку за період з 01 вересня 1996 року по 01 серпня 2001 року у розмірі 2304 грн. 29 коп.; - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення заборгованість по щомісячних виплатах втраченого заробітку за період з 01 серпня 2001 року по 15 лютого 2016 року в розмірі 54775 грн. 82 коп.; - ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» компенсацію (суму інфляції) за період з 01 серпня 1996 року станом на 01 січня 2020 року в розмірі 20952 грн. 70 коп.; - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення компенсацію (суму інфляції) за період з 01 серпня 2001 року по 14 лютого 2019 року в розмірі 124803 грн. 80 коп.; - ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» моральну шкоду в розмірі 10000 грн.; - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення моральну шкоду в розмірі 20000 грн. В обґрунтування позову [PERSON] посилався на те, що під час роботи шліфувальником у кульковому цеху «Харківського підшипникового заводу» 25 грудня 1980 року він отримав виробничу травму, яка спричинила втрату ним 40 % професійної працездатності та встановлення інвалідності ІІІ групи. Розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 1197 ЦК України визначається у відсотках від середнього (місячного) заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності загальної працездатності. На виконання вимог законодавства з часу отримання професійної травми ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» здійснював йому щомісячне відшкодування у зв`язку з каліцтвом за рахунок коштів підприємства. З часом на підприємстві відбувалося підвищення коефіцієнту тарифної ставки та тарифної часової ставки шліфувальника 4-го розряду, починаючи з 01 травня 1992 року і до 01 жовтня 2000 року. Внаслідок цього, відповідач - ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» мав здійснити перерахунок розміру відшкодування шкоди виходячи з середнього заробітку, помноженого на відсоток втрати працездатності та помножений на коефіцієнт підвищеної тарифної ставки. Починаючи з вересня 1996 року ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» не застосував коефіцієнт підвищення тарифних ставок та не здійснив йому перерахунок розміру відшкодування шкоди. З 01 квітня 2001 року набув чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», відповідно до якого обов`язок відшкодування шкоди потерпілому внаслідок трудового каліцтва був переданий від підприємства до Фонду соціального страхування. На виконання вимог законодавства 16 липня 2001 року ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» до Орджонікідзевського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань разом з особовою справою позивача було надано довідку про розмір втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат на дату передачі його особової справи. Сумою відшкодування втраченого позивачем заробітку визначено 70 грн. 19 коп. Розмір щомісячного відшкодування був розрахований ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» невірно, оскільки не було застосовано коефіцієнти підвищення тарифних ставок, які відбувалися на підприємстві. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова № 644/1261/18 від 15 лютого 2019 року зобов`язано відповідача - ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» передати відповідачу Фонду соціального страхування України в Харківській області довідку про розмір втраченого заробітку, витрати на медичну та соціальну допомогу стосовно [PERSON] станом на 01 квітня 2001 року з сумою відшкодування втраченого заробітку в розмірі 149 грн. 49 коп. Згідно з розрахунком, сума недоплаченого відповідачем - ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» відшкодування шкоди за період з 01 вересня 1996 року по 01 серпня 2001 року складає 2304 грн. 29 коп., компенсація (інфляційні виплати) становлять 20952 грн. 70 коп. За період з 01 серпня 2001 року по 15 лютого 2016 року недоплачені відповідачем - Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області позивачу суми страхових виплат загалом складають 54775 грн. 82 коп. і компенсація (інфляційні виплати) становить загалом 124803 грн. 80 коп. Позивач вважав, що Фонд неправомірно здійснив йому доплату щомісячного страхового відшкодування лише за три останні роки, оскільки в його випадку належні йому виплати страхового відшкодування, які є предметом спору, відповідачами своєчасно не визначалися, були незаконно занижені та не виплачені. Також позивач просив вважав, що діями відповідачів йому заподіяно моральну шкоду, розмір відшкодування якої становить 10000 грн. і 20000 грн. відповідно. В обґрунтування моральної шкоди позивач посилався на те, що внаслідок отриманої ним виробничої травми і каліцтва стан його здоров`я погіршився, він втратив можливість повноцінного життя та реалізації професійних можливостей. Недотримання з вини відповідачів відшкодування шкоди протягом тривалого часу не дає йому змоги для повноцінного лікування та профілактичних заходів та спричиняє йому додаткові душевні страждання. Ухвалою суду від 02 березня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Представник ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» (АТ «ХАРП») подав суду відзив на позовну заяву [PERSON] , згідно з яким проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі виходячи з наступного… Позивачем до позову додано копію довідки № 2160/011 від 16 липня 2001 року про розмір втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат на дату передачі його особової справи до Фонду соціального страхування України в Харківській області. Згідно із зазначеною довідкою «сума заборгованості потерпілому, що накопичилася до 01 квітня 2001 року, становить 287 грн. 87 коп.». Ця заборгованість була виплачена позивачу в 2001 році, що останнім не заперечується. 23 вересня 1999 року ВРУ ухвалила Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», відповідно до якого роботодавець зобов`язаний своєчасно та повністю сплачувати у встановленому порядку страхові внески до Фонду соціального страхування від нещасних випадків. Відповідно до п. 3 Прикінцевих Положень Закону уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної ушкодження здоров`я, виплачується цими підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника Фондом соціального страхування від нещасних випадків. Саме ця заборгованість була зазначена у довідці № 2160/011 від 16 липня 2001 року. Інших виплат з боку роботодавця на користь потерпілих на виробництві Закон не передбачає. Згідно із Законом України № 2272 від 22 лютого 2001 року «Про страхові тарифи на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» встановлено відповідно до класів професійного ризику виробництва страховий тариф у відсотках до фактичних витрат на оплату праці найманих працівників. Згідно із Законом підприємство сплачує страхові внески щомісячно, а розподіл даних коштів регулює Фонд. Відповідно до п. 2 ст. 7 Прикінцевих Положень Закону № 2272 (в редакції від 22 лютого 2001 року) Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 01 квітня 2001 року, з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому порядку Фонду документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку. Закон не передбачає виплат з боку роботодавця на користь застрахованих осіб після передачі Фонду документів, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі страхові та соціальні послуги. Таким чином, у зв`язку з тим, що заборгованість АТ «ХАРП» перед [PERSON] станом на 01 квітня 2001 року була зафіксована довідкою від 16 липня 2001 року № 2160/011, яка долучена до позовної заяви самим позивачем, а у подальшому чинне законодавство України не передбачало обов`язку роботодавця здійснювати будь які нарахування потерпілим на виробництві, позовні вимоги [PERSON] у частині наявності заборгованості по щомісячним виплатам відшкодування втраченого заробітку за період з 01 вересня 1996 року по 01 серпня 2001 року у розмірі 2304 грн. 29 коп. є безпідставними та необґрунтованими. Діючий Цивільний Кодекс України, а саме ст. 268 ЦК України, діє з 2004 року, і на момент набрання чинності новою редакцією Цивільного Кодексу всю відповідальність за нарахування та виплату відшкодування шкоди у зв`язку з каліцтвом несе Фонд. Редакція Закону, а саме ст. 83 ЦК Української РСР, яка діяла до 2004 року та яка встановлювала перелік відносин, на які не поширювалася позовна давність, не передбачає предмет спору такий як відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок трудового каліцтва, пов`язаного з виконанням трудових обов`язків, та відповідно до ст. 75 ЦК Української РСР, позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Аналогічна правова позиція щодо застосування строків позовної давності викладена Верховним Судом України у Постанові Пленуму № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди». Отже, у позивача сплив строк позовної давності, який має бути застосований судом. Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Цей Закон набрав чинності з 01 січня 2001 року. До 2001 року виплата компенсації у зв`язку з відшкодуванням шкоди, завданої каліцтвом, не була передбачена законодавством України та не проводилася. Також позивачем не наведеного жодного обґрунтування та підтвердження наявності моральних страждань, не визначено у зв`язку з якою саме подією нещасним випадком на виробництві чи неправильними, на думку позивача, нарахуваннями відшкодування, ці страждання завдані. Одночасно \~26\~березня 2020\~року представник\~ПрАТ «ХАРП» звернувся до суду з запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження та з клопотанням про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області подало суду відзив на позов, в якому вказало, що правила щодо загальнообов`язкового державного страхування містяться у Основах законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Законі України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105 (далі Закон № 1105). Закон № 1105, на підставі якого почав працювати Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, набув чинності з 01 квітня 2001 року. У період з 01 травня 1992 року до 01 жовтня 2000 року Фонду взагалі не існувало. Згідно з Прикінцевими положеннями Закону № 1105 передача документів, що підтверджують право працівника на страхову виплату, інші соціальні послуги внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, а також розміри цієї виплати та послуг здійснюється підприємствами Фонду соціального страхування від нещасних випадків по акту. Форма акту, перелік документів, а також строк передачі встановлюються Фондом. З 01 квітня 2001 року порядок проведення перерахунку розміру щомісячних страхових виплат було визначено статтею 29 Закону № 1105, згідно з якою перерахування сум щомісячних страхових виплат і витрат на медичну та соціальну допомогу провадиться у разі зміни ступеня втрати професійної працездатності, зміни складу сім`ї померлого, підвищення розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян і мінімальної заробітної плати в порядку, визначеному законодавством, підвищення тарифних ставок (посадових окладів) працівників підприємств. У цьому разі перерахунок суми щомісячної страхової виплати у зв`язку з втраченим заробітком (у разі повної втрати професійної працездатності) здійснюється виходячи із середньомісячного заробітку, визначеного за три повних календарних місяці роботи працівника відповідної професії (посади) після підвищення тарифних ставок (посадових окладів). При цьому визначена раніше сума страхової виплати зменшенню не підлягає. Фонд у повному обсязі та з чітким дотриманням вимог ст. 29 Закону № 1105 проводив позивачу перерахунок розміру щомісячних страхових виплат, і жодних порушень з боку Фонду щодо несвоєчасності або неповноти виплат [PERSON] не було. Розмір щомісячних страхових виплат був змінений на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2019 року за новою довідкою ПАТ «ХАРП» про розмір втраченого заробітку, на виконання якого ПАТ «ХАРП» передало до Відділення нову довідку про розмір втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу потерпілому станом на 01 квітня 2001 року в розмірі 149 грн. 49 коп. Інформаційними листами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04 квітня 2003 року № 33 та від 22 березня 2007 року № 6 передбачено, що робочі органи виконавчої дирекції Фонду зобов`язані приймати нові довідки про розміри щомісячних страхових виплат у разі, коли ці суми перераховані підприємствами самостійно, за заявами потерпілих, на вимогу державних інспекторів праці, за рішенням судів через порушення законодавства з питань відшкодування шкоди у період до 01 квітня 2001 року за вимогами нормативних документів, що були чинними в той період. На підставі нових довідок Відділення зобов`язані приймати рішення, оформлювати їх новими постановами та проводити щомісячні страхові виплати у новому розмірі. Ситуація, що склалася у зв`язку з неузгодженістю питання перерахунку та доплати має ознаки спору, що виникає із правовідносин за цим Законом і вирішується у передбаченому статтею 17 Закону № 1105 порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону № 1105 спори щодо розміру шкоди та прав на її відшкодування, накладення штрафів та з інших питань вирішується в судовому порядку. За бажанням заінтересована особа може звернутися з питань вирішення спору до спеціальної комісії Фонду. До складу цієї комісії на громадських і паритетних засадах входять представники держави, застрахованих осіб і страхувальників. Протоколом № 1 від 16 квітня 2019 року Комісія прийняла рішення про проведення [PERSON] доплати страхових виплат на підставі нової довідки підприємства за час, що не перевищує трьох років. Відділення 23 квітня 2019 року, отримавши витяг з протоколу № 1 від 16 квітня 2019 року, прийняло наступні рішення, які оформлені: -постановою № 2057/71009/71009/26 про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати (коригуючи) з 15 лютого 2019 року в розмірі 2542 грн. 56 коп. (з дня ухвалення судового рішення); -постановою № 2057/71009/71009/27 про призначення потерпілому перерахованої щомісячної страхової виплати з 01 березня 2019 року відповідно до частини другої статті 37 Закону № 1105 в розмірі 2669 грн. 69 коп.; -постановою № 2057/71009/71009/28 про призначення доплати за період з 15 лютого 2016 року по 14 лютого 2019 року в розмірі 29595 грн. 16 коп. Таким чином, Відділення прийняло рішення та оформило його постановою та провело перерахунок розміру щомісячних страхових виплат за період з 01 квітня 2001 року по 01 квітня 2019 року. Доплата проведена за рішенням Комісії за період з 15 лютого 2016 року по 14 лютого 2019 року, що не перевищує три роки. Жодним нормативно правовим актом не передбачено проведення доплати розміру щомісячних страхових виплат у разі зміни їх розміру за новою довідкою роботодавця. Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ (далі Закон № 2050-ІІІ) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до ст. 2 Закону № 2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом… Згідно із зазначеними нормами компенсації підлягають суми, які нараховані, але несвоєчасно виплачені, і тому вимога про стягнення заборгованості за період з 01 серпня 2001 року по 15 лютого 2016 року є необґрунтованою. Відповідно до Постанови Відділення № 2057/71009/71009/28 доплата позивачу призначена 23 квітня 2019 року та виплачена 14 травня 2019 року, тобто у строки, передбачені п. п. 3.2.2 п. 3.2. розділу 3 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування України від 19 липня 2018 року № 11. Щодо стягнення моральної шкоди, Фонд зазначає, що ті страждання, які [PERSON] зазнав за наслідками нещасного випадку на виробництві, який стався 28 грудня 1980 року, не мають відношення до стягнення коштів доплати. 01 квітня 2020 року [PERSON] подав суду відповідь на відзив ПрАТ «Харківський підшипниковий завод», в якій вважав інформацію, викладену у відзиві, непереконливою та викладену з перекручуванням дійсних подій і фактів. Заборгованість станом на 01 квітня 2001 року в сумі 287 грн. 74 коп. була вказана ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» у липні 2001 року при передачі його справи до Фонду з сумою відшкодування страченого заробітку в сумі 70 грн. 19 коп. На підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова № 644/1261/18 від 15 лютого 2019 року ПАТ «ХАРП» передав Харківському міському відділенню управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області нову довідку про розмір втраченого заробітку з визначеною судом сумою в розмірі 149 грн. 49 коп. У новій довідці ПАТ «ХАРП» знову вказав, що сума заборгованості станом на 01 квітня 2001 року складає 287 грн. 74 коп., тим самим ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» не зробив правильного розрахунку заборгованості, виходячи зі скорегованого розміру втраченого заробітку. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 2 ст. 261 ЦК України). Наприкінці 2017 року після спілкування з колишніми співробітниками заводу позивач став підозрювати, що виплата з відшкодування шкоди, яку він отримує, є занижено, а заниження виникло ще у 90-х роках. Згідно з абз. 1 п. 43 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених Постановою КМУ від 23 червня 1993 року № 472, якщо потерпілому або особам, які мають право на відшкодування шкоди, з вини власника своєчасно не визначено або не виплачено суми відшкодування шкоди, то ця сума виплачується без обмеження протягом будь якого терміну і підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги у порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці» (108/95-ВР). Відповідно до абз. 5 п. 22 діючої на той час Постанови Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6, в редакції Постанови Верховного Суду № 11 від 30 вересня 1994 року, за вимогами про продовження платежів або стягнення недовиплачених сум відшкодування у зв`язку з помилковим заниженням його розміру з вини власника підприємства, установи, організації виплата провадиться за весь попередній час, протягом якого належало відшкодувати шкоду, без обмеження будь яким строком. 01 квітня 2020 року [PERSON] подав суду відповідь на відзив Фонду, згідно з яким норми спеціальних законів, зокрема Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на які він посилається у позові, не вступають у протиріччя з нормами Цивільного Кодексу і КЗпП, отже цілком можуть бути застосовані до спірних правовідносин. Фонд соціального страхування розпочав працювати з 01 квітня 2001 року. У липні 2001 року особову справу позивача разом з довідкою з невірно визначеним розміром страхової виплати ПАТ «Харківський підшипниковий завод» передав Фонду. Саме з цього часу у Фонду виникли зобов`язання щодо правильного визначення, нарахування і здійснення позивачу страхових виплат. Позовні вимоги про відшкодування заборгованості зі страхових платежів за період з 01 вересня 1996 року по 01 серпня 2001 року, тобто до моменту переходу зобов`язань за страхових виплат до Фонду, позивачем заявлені до АТ «ХАПР». Посадові особи Фонду нав`язали свою думку стосовно періоду, за який необхідно доплатити позивачу страхові виплати на підставі нової довідки комісії. Приймаючи рішення про обмеження належних позивачу страхових виплат періодом у 3 роки, Фонд не врахував і не аргументував не застосування положень наразі чинної ч. 7 ст. 47 Закону України № 1105, у якій зазначено, що якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, то ця сума виплачується без обмеження протягом будь якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку зі зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці». Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова № 644/126/18 встановлено, що порушення роботодавцем обумовлених законодавством прав позивача почалося з липня 1996 року. Згідно з абз. 5 п. 22 чинної на той час Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 в редакції Постанови Верховного Суду № 11 від 30 вересня 1992 року, за вимогами про продовження платежів або стягнення недовиплачених сум відшкодування у зв`язку з помилковим заниженням його розміру з вини власника підприємства, установи, організації виплата провадиться за весь попередній час, протягом якого належало відшкодувати шкоду, без обмеження будь яким строком. До матеріалів справи додані докази отримання позивачем виробничої травми, встановленої у зв`язку з цим безстрокової інвалідності, що само по собі є беззаперечними доказами фізичних і душевних страждань позивача. Ухвалою суду від 01 квітня 2020 року задоволено клопотання ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 13 квітня 2020 року представник Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області подав суду заперечення на відповідь на відзив, згідно з якими ними від [PERSON] було отримано два різні за змістом відповіді на відзив. Щодо відповіді на відзив, що надійшов 02 квітня 2020 року, жодних аргументів щодо відзиву Управління [PERSON] не наводить. Позивач в обґрунтування своєї відповіді надає копії його звернення до АТ «ХАРП». Це свідчить про те, що [PERSON] у листопаді 2017 року вперше поцікавився яким чином проводилось нарахування йому виплат за період з 1990 року по 2001 рік. Позивач посилається на Постанову Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 в редакції, що втратила чинність у травні 1998 року (пункт 22 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму ВСУ № 15 від 25 травня 1998 року). В той час як період, за який було проведено розрахунок, нового розміру щомісячних виплат проведено за період 1996-2001 роки. Норма п. 22 Пленуму мала зміст «В інших випадках вимоги про перерахунок сум щомісячних платежів, раніше визначених судом або адміністрацією, підлягають задоволенню за час, що не перевищує трьох років». Первинний спір щодо перерахунку розміру виплат розглядався у 2018-2019 роках. Позивач, не розрізняючи поняття заборгованість та окремого змісту поняття сум, які взагалі не нараховувалися за період з 1996 року по 2019 рік, вважає, що відповідачі мають перед ним заборгованість. Щодо відповіді на відзив, що надійшов 08 квітня 2020 року, то позиція щодо обов`язку правильного визначення страхових виплат не узгоджується з прямою нормою Прикінцевих положень Закону № 1105 «Передача документів, що підтверджують право працівника на страхову виплату, інші соціальні послуги внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, а також розміри цієї виплати та послуг здійснюється підприємствами Фонду соціального страхування від нещасних випадків по акту. Управління не визначає розмір щомісячного відшкодування шкоди особам, документи яких були передані підприємством. Розмір втраченого заробітку визначався до 01 квітня 2001 року роботодавцем з урахуванням Постанови КМУ «Про перерахунок розміру відшкодування шкоди, заподіяної працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків» № 391 від 31 грудня 1992 року, Постанови КМУ «Про заходи щодо виконання постанови ВРУ від 29 квітня 1992 року про підвищення соціальних гарантій для населення» № 276 від 26 травня 1992 року, Указу Президента «Про грошову реформу» від 25 серпня 1996 року та Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою КМУ від 23 червня 1993 року № 472. Обов`язок Фонду продовжити раніше призначені виплати відшкодування втраченого заробітку. Не вчинення позивачем будь яких дій, направлених на оскарження первинних документів рішень Фонду у спосіб, встановлений для рішень суб`єктів владних повноважень, свідомо ускладнює процес розгляду справи у порядку цивільного судочинства, оскільки рішення Фонду залишаються чинними, а позивач намагається стягнути кошти без скасування постанов. 23 квітня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з відповіддю на заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, згідно з якою вважав свої позовні вимоги обґрунтованими з посиланням на законодавчі і нормативні акти. З моменту створення Фонду саме цей орган отримав відповідні повноваження після прийняття документів (особових справ) від роботодавця. Після отримання від Фонду часткової оплати позивач почав звертатися з письмовими заявами, вимагаючи здійснення оплати за весь період, але після надходження заяв. За результатами перевірки письмових звернень [PERSON] , останній отримував письмові відповіді у формі листів, які не були оформлені як постанови чи рішення цього органу. 30 червня 2020 року ПрАТ «ХАРП» звернувся до суду з запереченнями на відповідь на відзив, згідно з якими АТ «ХАРП» була видана нова довідка та зазначена у ній сума заборгованості станом на 01 квітня 2001 року у розмірі 287 грн. 74 коп. не змінилася, оскільки згідно з чинною редакцією Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 24 жовтня 2003 року «В інших випадках виплати, призначені, але своєчасно не одержані потерпілим або особою, яка має право на їх одержання, а також вимоги про перерахунок сум щомісячних платежів, раніше визначених судом або роботодавцем, підлягають задоволенню за час, що не перевищує 3 років». Таким чином, заборгованістю є кошти, які нараховані, але не виплачені, а сума, яку позивач вважає заборгованістю, взагалі не нараховувалася. У зв`язку з тим, що заборгованість АТ «ХАРП» перед [PERSON] станом на 01 квітня 2001 року була зафіксована довідкою від 16 липня 2001 року № 2160/011, яка долучена до позовної заяви, а у подальшому чинне законодавство України не передбачало обов`язку роботодавця здійснювати будь які нарахування потерпілим на виробництві, позовні вимоги [PERSON] у частині наявності заборгованості за період з 01 вересня 1996 року по 01 серпня 2001 року в розмірі 2304,29 грн. є безпідставними. Щодо позовної давності, то позивач був працевлаштований на підприємстві та ніколи не цікавився яким чином проводилося нарахування йому виплат за період з 1990-2001 роки, але точно знав розмір виплат, які отримував. Таким чином, позивач має можливість та знав про підстави та порядок проведення нарахування по щомісячній виплаті відшкодування, але не звертався з даним питанням ані до підприємства, ані до Фонду. Також позивачем не наведено жодного обґрунтування та підтвердження наявності моральних страждань. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали і просили його задовольнити, вточнили вимоги: в частині стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області просили стягнути заборгованість по щомісячних виплатах втраченого заробітку за період з 01.08.2001 до 14.02.2016; в частині відшкодування моральної шкоди вточнили підстави позову і пояснили, що неналежним виконанням рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова № 644/1261/18 від 15 лютого 2019 року і не здійсненням у відповідності до нової довідки про розмір втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу своєчасного перерахунку та виплати у встановленому законодавством розмірі грошових сум у відшкодування заподіяної здоров`ю позивача шкоди, останньому були спричинені відповідачами моральні страждання, але які саме та в чому вони виявилися, пояснити не змогли, обґрунтованого розрахунку сум відшкодування суду не повідомили. Представники відповідачів у судовому засіданні позов не визнали і надали суду пояснення, які цілком збігаються з їх запереченнями, викладеними у відзивах та запереченнях на відповідь. Просили в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Вислухавши позивача та його представника, представників відповідачів, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного… Судовим розглядом встановлено, що під час роботи шліфувальником у кульковому цеху «Харківського підшипникового заводу» 25 грудня 1980 року позивач отримав виробничу травму, яка спричинила втрату ним 40% професійної працездатності та встановлення інвалідності ІІІ групи. На виконання вимог законодавства з часу отримання професійної травми ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» здійснювало позивачу щомісячне відшкодування втрати частини заробітку у зв`язку з каліцтвом за рахунок коштів підприємства. Починаючи з 01 травня 1992 року та до 01 жовтня 2000 року на підприємстві відбувалося підвищення коефіцієнтів тарифної ставки та тарифної часової ставки шліфувальника 4-го розряду, внаслідок чого позивачу проводився перерахунок щомісячного відшкодування, який здійснювався після кожного такого підвищення виходячи з середнього заробітку, помноженого на відсоток втрати працездатності та помножений на коефіцієнт підвищеної тарифної ставки. У вересні 1996 року ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» не застосував коефіцієнт підвищення тарифних ставок та не здійснив позивачу перерахунок розміру відшкодування шкоди, що призвело до необґрунтованого заниження розміру щомісячного відшкодування. З 01 квітня 2001 року набув чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», відповідно до якого обов`язок відшкодування шкоди потерпілому внаслідок трудового каліцтва був переданий від підприємства до Фонду соціального страхування. На виконання вимог законодавства 16 липня 2001 року ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» до Орджонікідзевського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань разом з особовою справою позивача надав довідку про розмір втраченого ним заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат на дату передачі особової справи. Сумою відшкодування втраченого позивачем заробітку було визначена сума у 70 грн. 19 коп. Розмір щомісячного відшкодування був розрахований ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» неправильно, оскільки не було застосовано усі коефіцієнти підвищення тарифних ставок, які відбувалися на підприємстві. Наведені обставини встановлені рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова № 644/1261/18 від 15 лютого 2019 року, яким зобов`язано відповідача - ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» передати відповідачу Фонду соціального страхування України в Харківській області довідку про розмір втраченого заробітку, витрати на медичну та соціальну допомогу стосовно позивача [PERSON] станом на 01 квітня 2001 року з сумою відшкодування втраченого заробітку в розмірі 149 грн. 49 коп. Розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 1197 ЦК України визначається у відсотках від середнього (місячного) заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності загальної працездатності. 01 квітня 2001 року вступив в дію Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105, відповідно до якого роботодавець зобов`язаний своєчасно та повністю сплачувати у встановленому порядку страхові внески до Фонду соціального страхування від нещасних випадків. Відповідно до п. 3 Прикінцевих Положень Закону уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної ушкодження здоров`я, виплачується цими підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника Фондом соціального страхування від нещасних випадків. Сума недоплаченого відповідачем - ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» позивачу відшкодування шкоди за період з 01 вересня 1996 року по 01 серпня 2001 року становить 2304 грн. 29 коп. і підлягає примусовому стягненню на користь останнього. З 01 квітня 2001 року порядок проведення перерахунку розміру щомісячних страхових виплат визначено статтею 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі за текстом - Закон № 1105), згідно з яким перерахування сум щомісячних страхових виплат і витрат на медичну та соціальну допомогу проводиться у разі зміни ступеня втрати професійної працездатності, зміни складу сім`ї померлого, підвищення розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян і мінімальної заробітної плати в порядку, визначеному законодавством, підвищення тарифних ставок (посадових окладів) працівників підприємств. У цьому разі перерахунок суми щомісячної страхової виплати у зв`язку з втраченим заробітком (у разі повної втрати професійної працездатності) здійснюється виходячи із середньомісячного заробітку, визначеного за три повних календарних місяці роботи працівника відповідної професії (посади) після підвищення тарифних ставок (посадових окладів). При цьому визначена раніше сума страхової виплати зменшенню не підлягає. На підставі переданої 16 липня 2001 року ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» до Орджонікідзевського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань особової справи позивача та довідку про розмір втраченого ним заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат на дату передачі особової справи у сумі 70 грн. 19 коп. Фонд у повному обсязі та з дотриманням вимог ст. 29 вищевказаного Закону проводив позивачу перерахунок розміру щомісячних страхових виплат, і жодних порушень з боку Фонду щодо несвоєчасності або неповноти виплат [PERSON] не було. Суд зазначає, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків самостійно не визначає розмір щомісячного відшкодування шкоди особам, документи яких були передані підприємством. Фонд лише зобов`язаний продовжити раніше призначені виплати відшкодування втраченого заробітку. Розмір щомісячних страхових виплат позивачу був змінений Фондом на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2019 року за новою довідкою ПАТ «ХАРП» про розмір втраченого заробітку, на виконання якого ПАТ «ХАРП» передало до Відділення нову довідку про розмір втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу потерпілому станом на 01 квітня 2001 року в розмірі 149 грн. 49 коп. Інформаційними листами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04 квітня 2003 року № 33 та від 22 березня 2007 року № 6 передбачено, що робочі органи виконавчої дирекції Фонду зобов`язані приймати нові довідки про розміри щомісячних страхових виплат у разі, коли ці суми перераховані підприємствами самостійно, за заявами потерпілих, на вимогу державних інспекторів праці, за рішенням судів через порушення законодавства з питань відшкодування шкоди у період до 01 квітня 2001 року за вимогами нормативних документів, що були чинними в той період. На підставі нових довідок Відділення зобов`язані приймати рішення, оформлювати їх новими постановами та проводити щомісячні страхові виплати у новому розмірі. Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону № 1105 спори щодо розміру шкоди та прав на її відшкодування, накладення штрафів та з інших питань вирішується в судовому порядку. За бажанням заінтересована особа може звернутися з питань вирішення спору до спеціальної комісії Фонду. До складу цієї комісії на громадських і паритетних засадах входять представники держави, застрахованих осіб і страхувальників. Протоколом № 1 від 16 квітня 2019 року спеціальна Комісія Фонду прийняла рішення про проведення [PERSON] доплати страхових виплат на підставі нової довідки підприємства за час, що не перевищує трьох років. 23 квітня 2019 року, отримавши витяг з протоколу № 1 від 16 квітня 2019 року, Фондом соціального страхування від нещасних випадків прийнято наступні рішення, які оформлені: -постановою № 2057/71009/71009/26 про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати (коригуючи) з 15 лютого 2019 року в розмірі 2542 грн. 56 коп. (з дня ухвалення судового рішення); -постановою № 2057/71009/71009/27 про призначення потерпілому перерахованої щомісячної страхової виплати з 01 березня 2019 року відповідно до частини другої статті 37 Закону № 1105 в розмірі 2669 грн. 69 коп.; -постановою № 2057/71009/71009/28 про призначення доплати за період з 15 лютого 2016 року по 14 лютого 2019 року в розмірі 29595 грн. 16 коп. Таким чином, Фондом соціального страхування від нещасних випадків прийнято рішення про призначення позивачу доплати страхового відшкодування за період з 01 серпня 2001 року по 14 лютого 2019 року в межах останніх трьох років, а саме, з 15 лютого 2016 року по 14 лютого 2019 року в розмірі 29595 грн. 16 коп., яке було оформлено постановою № 2057/71009/71009/28, яка позивачем у спосіб, встановлений для оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, оскаржена не була, на теперішній час є чинною і обов`язковою для виконання. За рішенням Спеціальної комісії Фонду, оформленим протоколом № 1 від 16 квітня 2019 року, та у відповідності до постанови № 2057/71009/71009/28 Фонд 23 квітня 2019 року призначив позивачу доплату щомісячних страхових виплат за останні три роки, а саме, за період з 15 лютого 2016 року по 14 лютого 2019 року в загальній сумі 29595 грн. 16 коп., яку виплатив позивачу 14 травня 2019 року, тобто у строки, передбачені п. п. 3.2.2 п. 3.2. розділу 3 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування України від 19 липня 2018 року № 11. Таким чином, доводи позивача про порушення Фондом строків здійснення нарахування та виплати відшкодування шкоди, заподіяної його здоров`ю, свого підтвердження не знайшли. Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ (далі Закон № 2050-ІІІ), який набрав чинності 01.01.2001 року, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до ст. 2 цього Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Таким чином, компенсації підлягають суми, які нараховані, але несвоєчасно виплачені громадянину. Відповідно до статті 5\~\~ЦК\~України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Оскільки на час звернення позивача до суду з позовом жодні спірні грошові суми відшкодування шкоди його здоров`ю відповідачами нараховані не були і виплаті не підлягали, то вимоги про стягнення компенсації (суми інфляції) з ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» за період з 01 серпня 1996 року до 01 січня 2020 року в розмірі 20952 грн. 70 коп. і з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення за період з 01 серпня 2001 року по 14 лютого 2019 року в розмірі 124803 грн. 80 коп. задоволенню не підлягають. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Статтею 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, спричинена фізичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її спричинила, при наявності її вини. \~ \~ \~ \~Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. \~ \~ \~ \~Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. \~ \~ \~ \~Враховуючи наведені в судовому засіданні позивачем та його представником обставини заподіяння позивачу моральної шкоди, а саме: не здійсненням відповідачами у відповідності до нової довідки своєчасного перерахунку та виплати відшкодування заподіяної здоров`ю позивача шкоди, та оцінивши надані ними докази в підтвердження цих обставин, суд вважає, що позивачем не надано суду належних і допустимих доказів в підтвердження факту заподіяння йому діями чи бездіяльністю відповідачів моральної шкоди, її характеру та розміру її відшкодування, вини відповідачів у її заподіянні, а тому вимоги про її відшкодування, суд оцінює як не доведені та такі, що задоволенню не підлягають. Посилання позивача на те, що Фондом соціального страхування не враховані положення ч. 7 ст. 47 Закону України № 1105, у якій зазначено, що якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, то ця сума виплачується без обмеження протягом будь якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку зі зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці», суд до уваги не приймає, оскільки вина Фонду у виплаті позивачу страхового відшкодування у заниженому розмірі судовим розглядом не встановлена. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача - ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» підлягають стягненню на користь держави судові витрати по справі, які складаються з судового збору в розмірі 2102 грн. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. ст. 12 - 19, 141, 265 268, 354 ЦПК України, ст. ст. 23, 268, 1167 ЦК України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Законом України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», суд -

Outcome: partial