Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що 21 липня 2010 року шлюб між сторонами був розірваний, що підтверджується актовим записом №195. Від даного шлюбу сторони мають спільного сина [PERSON]. З січня 2010 року відповідач проживає окремо в іншій області, не цікавиться долею сина, участі у його вихованні не бере, не спілкується з ним, не цікавиться його здоров'ям та навчанням, матеріальної допомоги на його утримання не надає. Починаючи з вересня 2011 року за рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області відповідач повинен сплачувати аліменти, проте загальна сума заборгованості по сплаті аліментів станом на 31 травня 2016 року складає 20 401,34 гривні. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON], [INFO]. Відповідач, в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду справи судом повідомлений належним чином. Третя особа - Служба у справах дітей та сім'ї Виконавчого комітету Фастівської міської ради в судовому засіданні позов підтримала. Згідно зі статтею 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 2 статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно з частини 1 статті 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до частини 1 статті 170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Згідно до статті 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що 21 липня 2010 року шлюб між сторонами був розірваний, що підтверджується актовим записом №195 (а.с. 6). Відповідач є батьком неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Від даного шлюбу сторони мають спільного сина [PERSON]. З січня 2010 року відповідач проживає окремо в іншій області, не цікавиться долею сина, участі у його вихованні не бере, не спілкується з ним, не цікавиться його здоров'ям та навчанням, матеріальної допомоги на його утримання не надає. В судовому засіданні встановлено, що малолітній син [PERSON] проживає разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні. Відповідно до довідки Оратівського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Вінницькій області аліменти позивач не отримувала, заборгованість по аліментній платі за період з 30.03.2011 року по 31.05.2016 року становить 20 401,34 гривні (а.с. 11). Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків щодо виховання дітей. В судовому засіданні встановлено, що всі зазначені факти, як кожен окремо так і в сукупності, можливо розцінювати як ухилення відповідача від виховання дитини, свідомо нехтування нею своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги доведеними і обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved