Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Міністерства Оборони України, в якому вимагає стягнути з відповідача грошову суму у розмірі 100000 гривень на відшкодування моральної шкоди. Як зазначив позивач у своїй позовній заяві, в період часу з травня 1996 року по листопад 1997 року він проходив військову службу у військовій частині № [NUMBER] м.Донецьк. Під час проходження військової служби він отримав захворювання: гіпертонічна хвороба друга стадія; гіпертензивне серце (гіпертрофія лівого шлуночку) без порушення загального кровообігу; ожиріння третього ступеню, аліментарно-конституційного ґенезу, стабільний перебіг; стеатгепатоз; викривлення перетинки носа, вазомоторний риніт з порушенням носового дихання; поширений остеохондроз хребта без порушення функції; хвороба Осгуд-Шляттера обох гомілок без порушення функції. Це захворювання пов`язано із проходженням військової служби, через нього йому була встановлена ІІІ група інвалідності. Позивач зазначив, що після проведених лікувань його стан здоров`я не відновився, внаслідок захворювання змушений тривалий час знаходитися на лікарняному, проходити медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури; через захворювання порушено його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, у нього постійно виникають складнощі у зв`язку із болем та постійними спазмами. Враховуючи ці обставини, позивач й звернувся до суду із зазначеними вимогами. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, але позивач подав заяву, згідно якої просить розглянути справу за своєї відсутності, наполягає на заявлених вимогах. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, пояснила суду, що позивачем не доведена обґрунтованість позовних вимог, не доведено, що йому були спричинені моральні страждання, та наявність вини у цьому Міністерства Оборони України. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши надані йому докази, не знаходить підстав для задоволення позову. Так, ґрунтуючи свій позов, позивач [PERSON] зазначив, що захворювання, пов`язане із проходженням військової служби, він отримав в період часу з травня 1996 року по листопад 1997 року, коли проходив військову службу у військовій частині № [NUMBER] м.Донецьк (а.с.6-9). Між тим, зі свідоцтва про хворобу № 80 від 22.08.2013 року (а.с.11), наданого позивачем в якості доказу, вбачається, що хвороба позивача почалася з 2007 року, тобто через 10 років після завершення військової служби у зазначеній військовій частині; факт наявності у нього захворювання, пов`язаного із проходженням військової служби, встановлений у серпні 2013 року. З послужного списку позивача (а.с.7-9) вбачається, що після військової частини № [NUMBER] він продовжив військову службу на різних посадах, та був звільнений у запас у грудні 2013 року. Згідно чч.1-3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до чч.5-7 цієї ж статті, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Заявляючи свій позов, позивач обмежив його підстави вказівкою на події, що сталися у період часу з травня 1996 року по листопад 1997 року. При цьому у даній справі позивач не надав суду доказів, що його захворювання пов`язано із проходженням військової служби саме у цей період часу, а не службою у більш пізній період, або ж що воно не було наслідком всього періоду військової служби; дослідити зазначені питання суд у даній справі не має можливості, оскільки вони виходять за межі заявлених вимог. Це не перешкоджає позивачу звернутися до суду повторно із вимогами про відшкодування моральної шкоди з тих підстав, що вона була завдана йому захворюванням, що виникло за інший період військової служби, або ж за увесь її час. Таким чином, у задоволенні позову має бути відмовлено. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed