Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Іванопільської сільської ради Костянтинівського району Донецької області «про визнання права власності в порядку спадкування», посилаючись на те, що [INFO] року помер його батько [PERSON], який постійне проживав [ADDRESS]. Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається із земельної ділянки та житлового будинку, розташованих по [ADDRESS]. З приводу прийняття спадщини він звернувся до нотаріальної контори, однак, постановою державного нотаріуса Другої Костянтинівської державної нотаріальної контори від 29 грудня 2014 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадковий жилий будинок з надвірними будівлями, оскільки за спадкодавцем не було зареєстроване право власності на вказаний житловий будинок. Між тим, згідно з виписки з погосподарської книги за період з 1986-1990 року спірний будинок значився за його батьком [PERSON], відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на житловий будинок, розташований по [ADDRESS], тобто батько був власником спірного житлового будинку. Згідно технічного паспорту спадковий будинок було побудовано у 1973 році. На той час реєстрація житлових будинків здійснювалась у погосподарських книгах сільських рад. Після смерті батька він є єдиним спадкоємцем першої черги, який прийняв спадщину. Оскільки його право на спадщину не визнається і він не може надати правовстановлюючий документ на жилий будинок, просив визнати за ним право власності в порядку спадкування на жилий будинок ,розташований по [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав. Представник відповідача Іванопільської сільської ради Костянтинівського району Донецької області (сільський голова Лукичова Л.В.) у судове засідання надала заяву з проханням провести розгляд справи у відсутність представника, проти задоволення позову не заперечувала. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] року у м. Костянтинівка Донецької області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 7), який був батьком позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 6). Згідно з положенням ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що батько позивача працював у Костянтинівському райспілці, що підтверджується витягом з погосподарської книги (а.с. 11-12). Згідно довідки виконкому Іванопільської сільської ради Костянтинівського району Донецької області № 1868 від 16 грудня 2014 року, у 1960 році [PERSON] передавалася у безстрокове користування земельна ділянка для будівництва, розташована по [ADDRESS], та був укладений договір оренди № 02 від 15 лютого 1960 року (а.с. 10). У відповідності до записів у погосподарській книзі за 1986-1990 р.р. був відкритий особовий рахунок № [NUMBER] на громадянина [PERSON], який був власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS], постійно там мешкав та був зареєстрований по день смерті. Згідно витягу з особового рахунку № [NUMBER] погосподарської книги головою сім'ї та власником вищевказаного домоволодіння був гр. [PERSON] з 1960 року по день смерті (а.с. 11-12). Згідно технічного паспорту на вказаний жилий будинок по [ADDRESS], - він є кам'яним, збудований у 1973 році, літ. «А». До складу домоволодіння входить: літня кухня літ. «Б»; сіни літ. «б»; крильце літ. «б1»; гараж-сарай літ. «В»; огородження літ. «т». Дані про наявність самовільно збудованих приміщень відсутні (а.с. 13-17). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 30678508 від 09 грудня 2014 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером 1422482500:19:002:0001, на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 09 грудня 2014 року Другою Костянтинівською державною нотаріальною конторою, за реєстром № 894 (а.с. 9, 36). На час возведення спірного жилого будинку діюче на той час законодавство, в тому числі і цивільний кодекс УРСР, не вимагало обов'язкової реєстрації права власності, а тому записи у погосподарських книгах підтверджують право власності [PERSON] на спірний жилий будинок. Таким чином, суд доходить висновку про те, що спірний жилий будинок було збудовано на земельній ділянці, виділеної колгоспом для цієї мети із земель колгоспу у відповідності до діючого на той час законодавства. Також суд враховує інформаційний лист Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/04/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду справ про спадкування «в якому зазначено про те, що відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Як вбачається з постанови державного нотаріуса Другої Костянтинівської державної нотаріальної контори від 29 грудня 2014 року, свідоцтво про право на спадщину на ім'я позивача [PERSON] не може бути видано, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності спадкодавця [PERSON] на жилий будинок по [ADDRESS]. З вказаних підстав позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] (а.с. 18). Як вбачається з матеріалів справи, після смерті спадкодавця [PERSON], позивач [PERSON], як син померлого, у відповідності з положеннями ст. 1261 ЦК України, є спадкоємцем першої черги за законом, а тому він може претендувати на отримання спадщини після смерті спадкодавця. Згідно з положеннями ч.1 ст. 1266 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу. З матеріалів справи вбачається, що інших осіб, які б зверталися до нотаріальної контори та заявили свої права на спадкове майно, немає, а тому позивача [PERSON] слід вважати єдиним спадкоємцем за законом на спадкове майно , яке залишилося після смерті [PERSON] (а.с. 31-32). Представник Іванопільської сільської ради Костянтинівського району Донецької області в особі Сільського голови Лукичової Л.В. визнала право позивача [PERSON] на спадкове майно після смерті його батька [PERSON] (а.с. 27). Спадкове майно складається із жилого будинку та господарських споруд, розташованих по [ADDRESS]. Згідно технічного паспорту на вказане домоволодіння воно складається із жилого будинку літ «А» та господарських споруд: літньої кухні літ. «Б»; сіней літ. «б»; крильця літ. «б1»; гараж-сараю літ. «В»; огородження літ. «т». Таким чином, єдиною перешкодою для оформлення за позивачем [PERSON] права власності на спадкове майно є відсутність правовстановлюючого документу на право власності на спірний жилий будинок на ім'я спадкодавця [PERSON], який не отримав свідоцтво про власність та не зареєстрував його на той час в бюро технічної інвентаризації у відповідності з Інструкцією «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Разом з тим, суд вважає, що у даному випадку слід виходити із даних особового рахунку № [NUMBER] погосподарської книги за 1986-1990 роки, головою сім'ї та власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS], був гр. [PERSON] з часу зведення будинку по день його смерті. Також суд враховує, що на час забудови спірного жилого будинку законом не вимагалось оформлення права власності шляхом отримання свідоцтва про право власності та реєстрацію цього права. Вказані дані погосподарської книги є переконливим підтвердженням того, що власником спірного житлового будинку за вказаною адресою був спадкодавець [PERSON], а тому після його смерті вказане право як спадкоємець першої черги за законом успадкував [PERSON] Виходячи з наведеного суд вважає за можливе позовні вимоги [PERSON] задовольнити та визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON], який помер [INFO] року у м. Костянтинівка Донецької області, на домоволодіння по [ADDRESS], яке складається із жилого будинку літ «А», та господарських споруд: літньої кухні літ. «Б»; сіней літ. «б»; крильця літ. «б1»; гараж-сараю літ. «В»; огородження літ. «т».

Outcome: approved