Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «КЕРАМІК-ПЛЮС» про виплату працівникові заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та інфляційних втрат, який в процесі судового розгляду уточнив, мотивуючи свої вимоги тим, що з 09.01.2014 року позивача було прийнято на роботу на посаду завантажувача-вивантажувача сушарок до ТОВ «КЕРАМІК-ПЛЮС» в порядку переведення з ПП «Компанія «Володимирський масив», згідно наказу №1 від 09.01.2014 року. 12.08.2014 року позивача було звільнено з роботи за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України. В послідуючому, з 15.10.2015 року позивача знову було прийнято на роботу на посаду завантажувача-вивантажувача сушарок до ТОВ «КЕРАМІК-ПЛЮС», згідно наказу №73 від 15.10.2015 року. 26.10.2015 року позивача було звільнено з роботи за угодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України. Разом з тим, на час звільнення, а саме 12.08.2014 року та 26.10.2015 року, відповідач мав заборгованість по виплаті йому заробітної плати, однак остаточний розрахунок при звільненні проведений не був і не проведений до цього часу. Позивач неодноразово звертався усно та письмово за розрахунком до відповідача, однак отримував відмови. А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь 26\~181,62 грн., в тому числі: заробітну плату за період роботи з 09.01.2014 року по 12.08.2014 року в сумі 2\~067,59 грн.; заробітну плату за період роботи з 15.10.2015 року по 26.10.2015 року в сумі 436,37 грн.; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, тобто з 12.08.2014 року по 15.03.2016 року, в сумі 22\~402,51 грн. та інфляційні втрати в сумі 1\~275,15 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали та просили суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] уточнені позовні вимоги визнала повністю та не заперечувала проти задоволення останніх. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, дійсно, як вбачається з матеріалів справи, а саме з копії трудової книжки [PERSON] серії БТ-І №8203345 від 24.07.1981 року (а.с.4-6), з 09.01.2014 року позивача було прийнято на роботу на посаду завантажувача-вивантажувача сушарок до ТОВ «КЕРАМІК-ПЛЮС» в порядку переведення з ПП «Компанія «Володимирський масив», згідно наказу №1 від 09.01.2014 року. 12.08.2014 року позивача було звільнено з роботи за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України, згідно наказу №65 від 12.08.2014 року. В послідуючому, з 15.10.2015 року позивача було прийнято на роботу на посаду завантажувача-вивантажувача сушарок до ТОВ «КЕРАМІК-ПЛЮС», згідно наказу №73 від 15.10.2015 року, а 26.10.2015 року позивача було звільнено з роботи за угодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України, згідно наказу №75 від 26.10.2015 року. Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку, що правовідносини, що склались між сторонами, є трудовими, тому регулюються нормами КЗпП України, а саме главою VІІ в частині, що регулює оплату праці при звільненні працівника та відповідальності підприємства за затримку розрахунку при звільненні. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно довідки ТОВ «КЕРАМІК-ПЛЮС» вих.№13 від 15.03.2016 року вбачається, що позивач дійсно працював на даному підприємстві, кінцевий розрахунок перед позивачем за період роботи з 09.01.2014 року по 12.08.2014 року склав 2\~067,59 грн., в тому числі компенсація за невикористану відпустку 610,02 грн.; за період роботи з 15.10.2015 року по 26.10.2015 року склав 436,37 грн. Загальна заборгованість із заробітної плати відповідача перед позивачем становить 2\~503,96 грн. (а.с.25). А тому, з огляду на вищевикладене, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість із заробітної плати в загальному розмірі 2\~503,96 грн. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що у порядку, передбаченому ст.117 КЗпП України, позивач має право на середній заробіток за період з 12.08.2014 року по 15.03.2016 року за час затримки розрахунку при звільненні 12.08.2014 року, так як у вказаний період з вини відповідача перед позивачем існувала заборгованість із виплати заробітної плати. Пленуму Верховного Суду України у п.21 Постанови від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначив, що при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100. Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Пунктом 3 вказаного Порядку встановлюється, що при обчисленні середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад тощо). Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. \~\~\~\~ Згідно п.п. 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством на число календарних днів за цей період. Згідно довідки ТОВ «КЕРАМІК-ПЛЮС» про середню заробітну плату, нарахований дохід за 6 місяців, середньоденна заробітна плата (дохід) позивача становить 57,59 грн., кількість робочих днів за період з 12.08.2014 року по 15.03.2016 року становить 380 днів, а тому середній заробіток за період з 12.08.2014 року по 15.03.2016 року становить 22\~402,51 грн., який підлягає також стягненню з відповідача на користь позивача. Окрім того, згідно ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати»). Згідно довідки ТОВ «КЕРАМІК-ПЛЮС» вих.№14 від 15.03.2016 року про обчислення компенсації втрати частини заробітку позивачу вбачається, що загальна сума інфляційних нарахувань за червень-серпень 2014 року та жовтень 2015 року становить 1\~275,15 грн. (а.с.27). А тому, з огляду на вищевикладене, суд вважає, що позивач має право на компенсацію за затримку заробітної плати з урахуванням індексу інфляції у розмірі 1\~275,15 грн. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 26\~181,62 грн., з них: заборгованість із заробітної плати за період роботи з 09.01.2014 року по 12.08.2014 року в сумі 2\~067,59 грн.; заборгованість із заробітної плати за період роботи з 15.10.2015 року по 26.10.2015 року в сумі 436,37 грн.; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 12.08.2014 року по 15.03.2016 року в сумі 22\~402,51 грн. та інфляційні втрати в сумі 1\~275,15 грн., а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення на користь держави судові витрати, які складаються з 551,20 грн. судового збору, від сплати якого звільнено позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved