Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПП ЮФ «Східноукраїнський інститут судових експертиз», ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс», в якому просить визнати недійсним договір укладений між ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» та [PERSON]. Зобовязати ПП ФЮ «Східноукраїнський інститут судових експертиз» повернути [PERSON], кошти у сумі 1000,00 грн. за неякісно надані юридичні послуги. Представник позивача, [PERSON] в судові засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 46). Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи (а.с. 32, 34-37, 38, 39-41), причину неявки до суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надавали, у зв'язку з чим зі згоди представника позивача та на підставі ст.ст. 169 ч. 4, 224, 225 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки у судовому засіданні встановлено, що 16 листопада 2014 року позивачем у ПП ЮФ «Східноукраїнський інститут судових експертиз» було отримано юридичну консультацію, з приводу Лізингових компаній, які надають сільськогосподарську техніку у лізинг. В той же день, ПП ЮФ «Східноукраїнський інститут судових експертиз» рекомендував взяти сільськогосподарську техніку в лізинг саме в ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс». 17 листопада 2014 року виходячи з даних отриманих від ПП ЮФ «Східноукраїнський інститут судових експертиз», між позивачем та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» була досягнута усна домовленість про придбання у фінансовий лізинг сільськогосподарський технічний засіб МТЗ-892, вартістю 250000,00 грн. та про сплату комісії за організацію та оформлення договору №01/14-00156 в розмірі 10% вартості предмета лізингу. Згідно досягнутих домовленостей передбачалось здійснити авансовий платіж в розмірі 50% вартості предмета лізингу, сплатити комісію за організацію та оформлення договору в розмірі 10% вартості предмета лізингу та укласти відповідний договір фінансового лізингу строком на 5 років зі сплатою подальших лізингових платежів, що в загальній сумі не перевищувало 180000,00 грн.. в цей день позивач сплатив відповідачу 150000,00 грн., які складаються з 50% вартості предмета лізингу в сумі 125000,00 грн. та 10% вартості предмета лізингу у вигляді комісії за організацію та оформлення договору в сумі 25000,00 грн.. В подальшому, при ознайомленні з запропонованим відповідачем договором фінансового лізингу позивач встановив, що запропонований договір містить умови, які є несправедливими, які не відповідають принципу добросовісності, за наслідком яких у договорі буде існувати істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду позивача. А також встановив, що умови договору суперечать вимогам чинного законодавства України, щодо нотаріального посвідчення договорів, оскільки ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» повідомив, що договір який планувалось підписати, нотаріально посвідчуватися не буде. З ціллю повернути кошти позивач звернувся до Сахновщанского районного суду Харківської області, з позовом про повернення і безпідставно сплачених коштів. Вищевказаним судом у задоволенні позовних вимог було відмовлено (а.с. 21-22). У звязку з чим, єдиним правовим виходом з даної ситуації для захисту своїх прав та інтересів позивач вважає, визнання такого договору недійсним у звязку з тим, що він суперечив вимогам чинного законодавства на момент укладення. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною, (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті, 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принципу добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). За змістом статті 808 ЦК Укреши, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Отже, у даному випадку виходячи з вищевикладеного, навіть, якщо б спірний договір і укладався між відповідачем та позивачем, то такий договір повинен був бути нотаріально посвідчений. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідачів судовий збір у розмірі 1378,00 грн. на користь держави.

Outcome: approved