Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду міста Харкова із позовом до ПАТ «ОТП Банк», третя особа ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки недійсними. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 26 травня 2006 року [PERSON] та АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір за № CNL700/391/2006, згідно з яким Позивачу було надано кредит у розмірі 33400,00 (тридцять три тисячі чотириста Доларів США), з фіксованою відсотковою ставкою 14% річних строком до 25.05.2016 року. В якості забезпечення виконання боргових зобов`язань за кредитним договором № CNL700/391/2006 від 26 травня 2006 року між [PERSON] та АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір іпотеки за № РCNL700/391/2006 від 26 травня 2006 року. Відповідно до умов вказаного договору іпотеки [PERSON] надала АКБ «Райффайзенбанк Україна» в іпотеку нерухоме майно - трикімнатну квартиру, загальною площею 96,1 кв. м, житловою площею 39,8 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В якості забезпечення виконання боргових зобов`язань за кредитним договором № CNL700/391/2006 від 26 травня 2006 року між [PERSON] та АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір поруки № SCNL700/391/2006 від 26 травня 2006 року. За приписами ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредити на придбання житл, забезпечених іпотекою, є споживчі. Укладений сторонами кредитний договір є споживчий кредит, а тому для нього встановлено особливий порядок укладання. З аналізу та вивчення матеріалів кредитного договору № CNL700/391/2006 від 26 травня 2006 року, вбачається що в його змісті є відсутніми встановлені законодавством обов`язкові умови, які необхідні для його укладання, а саме відповідач, при укладанні спірного кредитного договору з позичальником: - не здійснив детальний, достовірний та об`єктивний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача, тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту згідно вимог п. 2 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»; - не визначив належно реальну процентну ставку; - не визначив та не вказав належно про абсолютне значення подорожчання кредиту в грошовому вигляді, шляхом підсумовування всіх платежів здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту; - банк не встановив застереження, щодо попередження позичальника про настання валютних ризиків; - не зазначив про всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв`язку з отриманням кредиту, його обслуговування і погашенням. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, причину неявки суду не повiдомила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином. Представник ПАТ «ОТП Банк» в судове засiдання не з`явилася, до суду було подано заяву про проведення судового засiдання за її вiдсутностi, у наданих письмових поясненнях проти задоволення позову заперечувала, зазначивши, що в 2011 році під час розгляду Дзержинським районним судом м. Харкова справи № 2-1331/11 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» за Кредитним договором № CNL700/391/2006 від 26.05.2006 року - у розмірі 366 554,10 грн. [PERSON] не порушувалось перед судом питання щодо недійсності кредитного договору, договору іпотеки та поруки. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Представник відповідача також наголошувала на тому, що [PERSON] пропущений строк позовної давності на звернення до суду та клопотання про поновлення строку позовної давності позивачем не надано і тому просила відмовити у позові про визнання недійсним кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки. Дослiдивши матерiали справи, суд вважає позовну заяву [PERSON] такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що 26 травня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № CNL700/391/2006, відповідно до умов якого позивачу було надано 33 400,00 дол. США кредиту, за сплатою 14,00 % річних на строк до 25 травня 2016 року. В якості забезпечення виконання боргових зобов`язань за кредитним договором № CNL700/391/2006 від 26 травня 2006 року між [PERSON] та АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір іпотеки за № РCNL700/391/2006 від 26 травня 2006 року. Відповідно до умов вказаного договору іпотеки [PERSON] надала АКБ «Райффайзенбанк Україна» в іпотеку нерухоме майно - трикімнатну квартиру, загальною площею 96,1 кв. м, житловою площею 39,8 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В якості забезпечення виконання боргових зобов`язань за кредитним договором № CNL700/391/2006 від 26 травня 2006 року між [PERSON] та АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір поруки № SCNL700/391/2006 від 26 травня 2006 року. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.10.2011 року у справі № 2-1331/11 з [PERSON] та [PERSON] була стягнена заборгованість на користь ПАТ «ОТП Банк» за Кредитним договором № CNL700/391/2006 від 26.05.2006 року - у розмірі 366 554,10 грн. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 23.10.2014 року у справі № 2-1331/11 - апеляційна скарга відхилена, рішення суду залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2014 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою [PERSON] на рішення та ухвалу першої та апеляційної інстанції у справі № 2-1331/11 про стягнення боргу. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст.627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст.628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду а також: усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» у ньому встановлені загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг. Його метою є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні. Так, ч. ч. 1, 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати детальнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Матеріали справи свідчать про те, що спірний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх його істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав необхідні документи, які передували укладенню кредитного договору. У анкеті-заяві фізичної особи на отримання кредиту № CNL700/391/2006, яка підписана позивачем, зазначено про надання їй в письмовій формі та в повному об`ємі інформації передбаченої п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Спірний договір укладений між сторонами за їх взаємною згодою та відповідно до вимог чинного законодавства. При його укладенні між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних його умов, про що свідчать підписи сторін у кредитному договорі. При цьому, кредитний договір не містить несправедливих умов договору, а тому правові підстави для визнання недійсним кредитного договору відсутні. Позивач не була позбавлена можливості звернутися за правовою допомогою під час або безпосередньо після укладення спірного кредитного договору. Крім того матеріали справи не містять відомостей, що позивач звертався до банку з пропозиціями про внесення змін до умов договору, зокрема, щодо збільшення розміру відповідальності банку, можливості внесення змін та доповнень до даного договору, що свідчить про його згоду з умовами спірного договору. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивач звернувся з позовом у 2018 році після закінчення встановленого законодавством трирічного строку (договори були укладені в 2006 році). З огляду на викладене суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] про визнання кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки недійсними, повинно бути відмовлено, оскільки на момент укладення спірних договорів права Позивача порушені не були, крім того, позивач пропустив строк позовної давності зі зверненням до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, клопотання про відновлення цього строку позивач до суду не подавав На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed