Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] акціонерного товариства «УКРТРАНСНАФТА» про поновлення строку звернення до суду, визнання недійсною угоду про припинення трудового договору за угодою сторін, визнання незаконним і скасування наказу про звільнення за угодою сторін, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що у вересні 2001 року він, [PERSON], був прийнятий на роботу до ПАТ «УКРТРАНСНАФТА» (на той час Відкрите акціонерне товариство «УКРТРАНСНАФТА»), про що було видано наказ про прийняття на посаду начальника Служби транспорту Управління справами від 24 вересня 2001 року № 30-к. 10 травня 2011 року між ним і відповідачем було підписано строковий трудовий договір та прийнято його на посаду начальника транспортного відділу. Наказом від 15 січня 2016 року № 29-к з 16 січня 2016 року його було переведено на посаду начальника відділу організації транспортного обслуговування апарату управління Управління автотранспортного забезпечення. При цьому його контракт було продовжено до 31 березня 2016 року. У зв»язку з організаційними змінами на підприємстві його контракт було знову переукладено до 29 квітня 2016 року. 25 квітня 2016 року його запросив до себе начальник управління кадрів [PERSON] і попросив підписати заяву про звільнення з роботи, мотивуючи нагайною необхідністю, нічого не пояснюючи. При цьому, він запевнив, що контракт з ним буде продовжено, так як він був відповідальним працівником зі значним трудовим стажем на підприємстві, а також мав право на переважне залишення на роботі як інвалід другої групи та особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ої категорії. В силу того, що він пропрацював на даному підприємстві багато років і мав певний авторитет та довіру в колективі, відповідно, аналогічно, на довірливих відносинах ставився і до своїх колег. Так, ним була підписана заява про звільнення на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України від 25 квітня 2016 року та угода про звільнення від 25 квітня 2016 року. Таким чином, посадові особи ПАТ «УКРТРАНСНАФТА» навмисно ввели в оману його щодо його прав і обов»язків, пообіцявши подальшу трудову співпрацю. Він фактичної згоди на припинення трудових відносин загалом і звільнення з роботи не надавав. У зв»язку з цим підписання даного правочину було вільним, однак, враховуючи вчинений обман зі сторони працівників підприємства, вчинення даного правочину не відповідало його внутрішній волі. Враховуючи викладене, існує необхідність у визнанні недійсним правочину, а саме угоди про припинення трудового договору, укладеного між ним, [PERSON], і ПАТ «УКРТРАНСНАФТА», за угодою сторін від 25 квітня 2016 року. Першим робочим днем після відпустки був 16 травня 2016 року. Вийшовши в цей день на роботу його ні про що не попереджали і не повідомляли. В кінці робочого дня його запросив до себе начальник управління кадрів [PERSON], віддав трудову книжку і повідомив про звільнення з роботи нібито за угодою сторін, на підставі вимог п. 1 ст. 36 КЗпП України, про що видано наказ від 26 квітня 2016 року № 119-к, і також надав на ознайомлення вищевказаний наказ. Відповідно до довідки про доходи № 98 від 11 липня 2016 року загальна сума заробітної плати за березень-квітень 2016 року складає 66 664 грн. 90 коп. (21 700 грн. +44 964,90 грн.=66 664 грн. 90 коп.). Тому середньоденна заробітна плата складає 66 664,90 грн./40 днів=1 666,62 грн.. Час вимушеного прогулу з 16травня 2016 року до 28 листопада 2016 року складає 137 робочих днів. Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16 травня 2016 року складає 228 326 грн. 94 коп. (137 днівх1666,62 грн.). Також позивач [PERSON] зазначав, що 16 червня 2016 року його представником адвокатом [PERSON] була подана позовна заява від 16 червня 2016 року до Києво-Святошинського районного суду за позовом до ПАТ «УКРТРАНСНАФТА» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу. По даній справі було відкрито провадження і призначено розгляд, про що Києво-Святошинським районним судом була винесена ухвала від 17 червня 2016 року. На судові засідання по даній справ, які були призначені на 06 жовтня 2016 року і 18 листопада 2016 року, його представник не мав можливості з»явитись на розгляд справи у судові засідання з поважних причин. Крім того, з 05 жовтня 2016 року по 25 листопада 2016 року він перебував на амбулаторному лікуванні в медичному центрі «Здоров»я столиці», що підтверджується заключенням від 28 листопада 2016 року. Це стало перешкодою в його особистій явці в судові засідання, які були призначені по даній справі. Однак, 18 листопада 2016 року Києво-Святошинський районний суд виніс ухвалу від 18 листопада 2016 року, якою позовну заяву до [PERSON] акціонерного товариства «УКРТРАНСНАФТА» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу залишено без розгляду у зв»язку з неявкою його, як позивача, та його представника. Враховуючи поважність причин його відсутності і його представника адвоката [PERSON] на судових засіданнях 06 жовтня 2016 року та 18 листопада 2016 року, позивач [PERSON] вважав за необхідне просити суд поновити строк звернення до суду з даним позовом до [PERSON] акціонерного товариства «УКРТРАНСНАФТА» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просив поновити строк на звернення до суду з позовом до [PERSON] акціонерного товариства «УКРТРАНСНАФТА» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, визнати недійсною угоду про припинення трудового договору за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України від 25 квітня 2016 року, укладеної між [PERSON] і ПАТ «УКРТРАНСНАФТА», визнати незаконним та скасувати наказ від 15 січня 2016 року № 29-к про звільнення за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України [PERSON] з посади начальника відділу організації транспортного обслуговування апарату управління Управління транспортного забезпечення [PERSON] акціонерного товариства «УКРТРАНСНАФТА», поновити [PERSON] на посаді начальника відділу організації транспортного обслуговування апарату управління Управління транспортного забезпечення [PERSON] акціонерного товариства «УКРТРАНСНАФТА», стягнути з [PERSON] акціонерного товариства «УКРТРАНСНАФТА» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 228 326 грн. 94 коп.. В послідуючому позивач [PERSON] неодноразово подавав суду заяви про збільшення розміру позовних вимог, і в квітні 2017 року позивач [PERSON] подав суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, посилаючись на те, що відповідно до довідки про доходи № 98 від 11 липня 2016 року загальна сума заробітної плати за березень-квітень 2016 року складає 66 664 грн. 90 коп. (21 700 грн. +44 964,90 грн.=66 664 грн. 90 коп.), тому середньоденна заробітна плата складає 66 664,90 грн./40 днів=1 666,62 грн.. Час вимушеного прогулу з 16травня 2016 року до 03 травня 2017 року склав 244 робочих днів. Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16 травня 2016 року складає 406 655 грн. 28 коп. (244 днів х 1 666,62 грн.). Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просив визнати недійсною угоду про припинення трудового договору за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України від 25 квітня 2016 року, укладеної між [PERSON] і ПАТ «УКРТРАНСНАФТА», визнати незаконним та скасувати наказ від 26 квітня 2016 року № 119-к про звільнення за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України [PERSON] з посади начальника відділу організації транспортного обслуговування апарату управління Управління транспортного забезпечення [PERSON] акціонерного товариства «УКРТРАНСНАФТА, поновити [PERSON] на посаді начальника відділу організації транспортного обслуговування апарату управління Управління транспортного забезпечення [PERSON] акціонерного товариства «УКРТРАНСНАФТА», стягнути з [PERSON] акціонерного товариства «УКРТРАНСНАФТА» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 406 655 грн. 28 коп.. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав і просив його задовольнити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, викладені в заяві про збільшення розміру позовних вимог, яка подана до суду 11 квітня 2017 року, та просив вказані позовні вимоги задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «УКРТРАНСНАФТА» позов не визнав і заперечував проти його задоволення, і подав суду заяву, в якій просив застосувати строк позовної давності до позовних вимог [PERSON] та відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом голови правління Відкритого акціонерного товариства «Укртранснафта» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» [PERSON] від 24 вересня 2001 року № 30-к [PERSON] призначено з 26 вересня 2001 року на посаду начальника Служби транспорту Управління справами Відкритого акціонерного товариства «Укртранснафта» з посадовим окладом згідно з штатним розписом з випробувальним терміном два місяці. Наказом голови правління [PERSON] ПАТ «Укртранснафта» від 10 травня 2011 року № 76-К [PERSON] прийнято на роботу з 10 травня 2011 року на посаду начальника Транспортного відділу з посадовим окладом 8000 грн. на місяць за строковим трудовим договором до 11 травня 2012 року включно, встановивши доплату за інтенсивність праці в розмірі 30% від його посадового окладу. Наказом голови правління [PERSON] ПАТ «Укртранснафта» від 25 квітня 2012 року продовжено термін дії строкового трудового договору, укладеного з [PERSON]-начальником Транспортного відділу по 10 травня 2013 року включно у зв»язку з сімейними обставинами. Наказом голови правління [PERSON] ПАТ «Укртранснафта» від 29 квітня 2013 року продовжено термін дії строкового трудового договору, укладеного з [PERSON]-начальником Транспортного відділу, по 31 жовтня 2013 року включно у зв»язку з сімейними обставинами, із збереженням посадового окладу та встановлених надбавок. Наказом голови правління [PERSON] ПАТ «Укртранснафта» від 29 жовтня 2013 року продовжено термін дії строкового трудового договору, укладеного з [PERSON]-начальником Транспортного відділу, по 30 квітня 2014 року включно у зв»язку з сімейними обставинами, із збереженням посадового окладу та встановлених надбавок. Наказом голови правління [PERSON] ПАТ «Укртранснафта» від 23 квітня 2014 року продовжено термін дії строкового трудового договору, укладеного з [PERSON]-начальником Транспортного відділу, по 31 грудня 2014 року включно у зв»язку з сімейними обставинами, із збереженням посадового окладу та встановлених надбавок. Наказом голови правління [PERSON] ПАТ «Укртранснафта» від 17 грудня 2014 року продовжено термін дії строкового трудового договору, укладеного з [PERSON]-начальником Транспортного відділу, по 31 грудня 2015 року включно у зв»язку з сімейними обставинами, із збереженням посадового окладу та встановлених надбавок. Наказом генерального директора [PERSON] ПАТ «Укртранснафта» від 25 грудня 2015 року продовжено термін дії строкового трудового договору, укладеного з [PERSON]-начальником Транспортного відділу, по 31 березня 2016 року включно у зв»язку з сімейними обставинами, із збереженням посадового окладу та встановлених надбавок. [PERSON] з наказу генерального директора [PERSON] ПАТ «Укртранснафта» від 15 січня 2016 року № 29-К [PERSON], начальника Транспортного відділу, переведено з 16 січня 2016 року на посаду начальника відділу організації транспортного обслуговування апарату управління Управління автотранспортного забезпечення із збереженням посадового окладу та встановленої надбавки до посадового окладу за строковим трудовим договором по 29 квітня 2016 року включно. Наказом генерального директора [PERSON] ПАТ «Укртранснафта» від 26 квітня 2016 року № 78-ВП [PERSON], начальнику відділу організації транспортного обслуговування апарату управління Управління автотранспортного забезпечення надано щорічну відпустку за період роботи з 10 травня 2015 року по 09 травня 2016 року на 1 календарний день (всього на 14 календарних днів) з 28 квітня по 14 травня 2016 року включно, і виплатити одноразову матеріальну допомогу на оздоровлення відповідно до п. 5.15 Колективного договору ПАТ «Укртранснафта» від 18 грудня 2015 року. 25 квітня 2016 року [PERSON] подав заяву на ім»я Генерального директора ПАТ «Укртранснафта» [PERSON], в якій просив звільнити його з роботи 16 травня 2016 року відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України (угода сторін) у зв»язку з досягненням згоди з роботодавцем щодо припинення його трудового договору. В заяві вказано, що [PERSON] будь-яких фінансових, майнових та інших претенззій до роботодавця, пов»язаних з його працевлаштуванням та звільненням з роботи з товариства, не має. Матеріальні цінності (майно) роботодавця, що були видані йому під розпис, зобов»язується повернути в його останній робочий день. Остаточний розрахунок та виплату всіх сум, що належать йому у зв»язку з його звільненням, просив провести 23 травня 2016 року. В заяві вказано, що дана заява підписана ним власноручно без будь-якого примусу (в т. ч. психологічного тиску) з боку роботодавця. Наказом генерального директора [PERSON] ПАТ «Укртранснафта» від 26 квітня 2016 року № 119-К [PERSON], начальника відділу організації транспортного обслуговування апарату управління Управління автотранспортного забезпечення звільнено з роботи 16 травня 2016 року за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України. В наказі вказано, що головному бухгалтеру [PERSON] необхідно забезпечити проведення розрахунку по заробітній платі за фактично відпрацьований час та виплатити компенсацію за невикористану щорічну відпустку в кількості 19 календарних днів. 26 квітня 2016 року на підставі заяви позивача [PERSON] про надання відпустки було видано наказ ПАТ «Укртранснафта» № 78-ВП, яким [PERSON] було надано відпустку з 28 квітня 2016 року по 14 травня 2016 року. Як зазначав представник відповідача в своїх запереченнях, 25 квітня 2016 року [PERSON] було повідомлено відповідачем, що в нього 29 квітня 2016 року закінчувався термін дії строкового трудового договору, а тому відпустка на 14 днів та виплата матеріальної допомоги на оздоровлення є неможливою в межах дії вказаного вище строкового трудового договору. Адміністрація ПАТ «Укртранснафта», врахувавши той факт, що [PERSON] пропрацював на підприємстві багато років, пішла назустріч [PERSON] та запропонувала вихід з даної ситуації на користь позивача, і в той же день 25 квітня 2016 року позивачем [PERSON] була написана і подана заява до Управління по роботі з персоналом ПАТ «Укртранснафта» про звільнення його з роботи з 16 травня 2016 року відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України (угода сторін) у зв»язку з досягненням згоди щодо припинення трудового договору. Як вказував представник відповідача, вказана вище угода сторін про припинення трудового договору дала змогу позивачу отримати відпустку з 28 квітня 2016 року терміном на 14 календарних днів та матеріальну допомогу на оздоровлення, яка передбачена п. 5.15 Колективного договору від 18 грудня 2015 року. 27 квітня 2016 року [PERSON] у зв»язку з наступним звільненням були передані [PERSON] матеріальні цінності ПАТ «Укртранснафта», які зазначені в накладних-вимогах на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів від 27 квітня 2016 року № 2 та від 27 квітня 2016 року № 89. Після виходу з відпустки 16 травня 2016 року у зв»язку з звільненням [PERSON] були передані [PERSON] матеріальні цінності, які зазначені в Актах приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 16 травня 2016 року. Цього ж дня 16 травня 2016 року [PERSON] було звільнено з посади начальника відділу організації транспортного обслуговування апарату управління Управління автотранспортного забезпечення за угодою сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України), а також видано трудову книжку, про що свідчить особистий підпис [PERSON] в книзі обліку трудових книжок і вкладишів до них. [PERSON] вимог ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства. установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов»язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов»язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін. При домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Угода сторін є самостійною підставою для припинення трудового договору, яка відрізняється від припинення трудового договору з ініціативи працівника та з ініціативи власника тим, що у цьому разі потрібне вільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цих підстав. Заява позивача [PERSON] про звільнення за угодою сторін містить дату її складання-25 квітня 2016 року, підпис позивача та підпис відповідача в особі Генерального директора ПАТ «Укртранснафта» [PERSON], підставу звільнення-угода сторін і дату звільнення-16 травня 2016 року, тобто сторони досягли домовленості про дату та підстави припинення трудового договору. [PERSON] роз»яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 8 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9, при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється у строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Оскільки звільнення [PERSON] відбулось з дотриманням вимог чинного законодавства України, то суд не вбачає підстав для поновлення позивача [PERSON] на роботі, визнання недійсною угоду про припинення трудового договору за угодою сторін, визнання незаконним і скасування наказу про звільнення за угодою сторін і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, Посилання позивача [PERSON] в позовній заяві на те, що він фактичної згоди на припинення трудових відносин загалом і звільнення з роботи не надавав, не підтверджені ніякими доказами. Доводи позивача [PERSON], що був вчинений обман зі сторони працівників підприємства і вчинення даного правочину не відповідало його внутрішній волі, суд вважає необгрунтованими, оскільки дані твердження не підтверджені ніякими доказами в справі. [PERSON] вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. [PERSON] вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши дійсні обставини справи та давши оцінку зібраним у справі доказам, дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] акціонерного товариства «УКРТРАНСНАФТА» про визнання недійсною угоду про припинення трудового договору за угодою сторін, визнання незаконним і скасування наказу про звільнення за угодою сторін, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не підлягають задоволенню, оскільки позивачем [PERSON] в позовній заяві і представником позивача в судовому засіданні не доведено та не надано суду належних і допустимих доказів в їх обгрунтування. За таких обставин суд відмовляє у задоволенні позову.

Outcome: dismissed