Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, якою просила ухвалити рішення про позбавлення [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно [PERSON], [INFO] та стягнення на її користь судових витрат. Свої вимоги мотивувала тим, що з 2012 року батько її дитини [PERSON] - відповідач [PERSON] не спілкується з дитиною, не проявляє до неї батьківської турботи, не цікавиться та не відвідує дитину, не турбується про її фізичний та духовних розвиток, не надає матеріальної допомоги на її виховання, ухиляється від сплати аліментів на утримання доньки. У зв'язку з викладеним позивач вважає, що [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, тому вона була вимушена звернутись до суду з позовом про позбавлення останнього батьківських прав. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Самойленко М.О. проти задоволення позову заперечували, при цьому відповідач пояснив, що на даний час позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком, остання пропонувала йому відмовитись від дитини, у зв'язку з чим між ними виникла сварка, після якої [PERSON] перешкоджає спілкуванню відповідача з донькою. На підтвердження надання матеріальної допомоги на утримання дитини відповідачем були надані квитанції, згідно яких останній протягом кінця 2011-2013 років перераховував грошові кошти на картковий рахунок позивача, одночасно в судовому засіданні відповідач визнав факт заборгованості по аліментам, зазначивши, що остання утворилась після його звільнення з попереднього місця роботи і в подальшому зобов'язується погасити останню. Представник третьої особи Служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Сидорова А.Ю. в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, вважала недоцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] Вислухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до наступного. Згідно ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;жорстоко поводяться з дитиною;є хронічними алкоголіками або наркоманами;вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що з 18.09.2009 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Крюківсьокого районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16.07.2012 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 01.03.2010 року Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області. Згідно довідки ДНЗ №1 Кременчуцької міської ради Полтавської області №143 від 13.10.2015 року, дитину [PERSON], [INFO], яка відвідує заклад з 01.09.2014 року, приводять та забирають з закладу мати [PERSON] та її чоловік [PERSON] Разом з тим, відповідач [PERSON] за рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30.11.2011 року по справі №2-538/11 має заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 29.09.2015 року складає - 42 019 грн. 71 коп., на підтвердження чого позивачем було надано Розрахунок заборгованості по аліментам №57619, виданий державним виконавцем Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ [PERSON] Як вбачається з Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради щодо недоцільності від 09.03.2016 року, орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Згідно квитанцій: №08052013114059 від 08.05.2013 року, №22022013221027 від 22.02.2013 року, 27082012172652 від 27.08.2012 року, №14052012113633 від 14.05.2012 року, №01062012135414 від 01.06.2012 року, №09062012141557 від 09.06.2012 року, №26112012112152 від 26.11.2012 року, №14122012125613 від 14.12.2012 року, №29112011102335 від 29.11.2011 року; №06042013133223 від 06.04.2013 року; №22062013125402 від 22.06.2013 року; 08102011094834 від 08.10.2011 року; №05112011103526 від 05.11.2011 року; 051220111255825 від 05.12.2011 року, №22092013094809 від 22.09.2013 року; №1 від 24.11.2011 року, №3072013224001 від 23.07.2013 року; 25082013101216 від 25.08.2013 року; №05082013211932 від 05.08.2013 року; №12012012150853 від 12.01.2012 року; №17012012105718 від 17.01.2012 року, №14082012123102 від 14.03.2016 року; №18102013181532 від 18.10.2013 року; №28102012093042 від 28.10.2012 року; №27092012142730 від 27.09.2012 року; №11112013221042 від 11.11.2013 року; №06062012092643 від 06.06.2012 року, відповідачем на картковий рахунок позивача перераховувались грошові кошти, цільовим призначення яких, згідно пояснень наданих [PERSON], було утримання доньки [PERSON] Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної ради Української РСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч.3 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної ради Української РСР № 798 від 27.02.1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (CASE OF SAVINY v. UKRAINE) №39948/06, п. 49-50) наголосив на такому: хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу «Ньяоре проти Франції» (Gnahore v. France), № 40031/98, п. 59, ECHR 2000 -IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава - відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу «Скоццарі та Дж'юнта проти Італії» (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], №№ 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000 -VIII). Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.ч.1,3,4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінивши надані сторонами докази, враховуючи висновок органу опіки і піклування, який вважає недоцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], суд прийшов до висновку про те, що виняткові обставини, необхідні для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні. Оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, та для його застосування повинні існувати виняткові обставини, наявність яких, під час розгляду справи позивачем не доведено, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed