Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном, шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що позивач являється власником квартири [ADDRESS]. Проте, з 02.12.2004 року за адресою вищевказаного житла зареєстрована відповідачка, яка фактично понад 6 років не проживає за вказаною адресою. Позивач неодноразово звертався до відповідачки з вимогою знятись з реєстрації, однак остання відмовляється це зробити в добровільному порядку. У зв'язку із реєстрацією відповідачки у квартирі позивача, останній змушений також нести додаткові витрати по оплаті за житлово-комунальні послуги, які відповідачка відмовляється сплачувати. Таким чином, своїми діями відповідачка заважає позивачеві належним чином володіти, користуватись та розпоряджатись об'єктом свої власності, що змусило позивача звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав зазначених у позові, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] до судового засідання не з'явилась із невідомих причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що представник позивача не заперечує, відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних міркувань. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач являється власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва, виданого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] 24.07.2012 року та зареєстрованого в реєстрі за №369 (а.с.9), а також зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 20.11.2012 року за реєстраційним номером 38246852, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» №36324186 від 20.11.2012 року (а.с.10). Як вбачається з матеріалів справи, а саме з довідок ТОВ «ЖЕО» вих. №5777 від 13.11.2013 року та вих. №180 від 14.01.2014 року, за адресою: [ADDRESS] з 02.12.2004 року зареєстрована відповідачка [PERSON], яка являється дочкою бувшого власника вищезазначеної квартири (а.с.11, 31). Згідно актів №208 від 20.11.2013 року та №300 від 22.01.2014 року, складених комісією в складі інспектора ТОВ «ЖЕО» Якубівської О.Г. та юриста ТОВ «ЖЕО» Міщенко А.Г. та затверджених директором ТОВ «ЖЕО» Гребенем В.В., встановлено, що відповідачка за вищевказаною адресою з жовтня 2006 року не проживає (а.с.12, 32). Таким чином, в судовому засіданні встановлено факт не проживання відповідачки [PERSON] за адресою: [ADDRESS], понад 6 місяців, однак остання залишається бути зареєстрованою за даною адресою. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, реєстрація відповідачки у квартирі [ADDRESS] порушує права позивача як власника житла. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України). Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, а такий строк встановлюється ст. 71 ЖК України та складає 6 місяців відсутності в житловому приміщенні без поважних причин, провадиться в судовому порядку. Поважні причини відсутності відповідачки в гуртожитку, які перелічені в ст.71 ЖК України, відсутні. З огляду на вищенаведене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовна вимога позивача про усунення перешкод в користуванні майном, шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved