Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до якого просив стягнути з відповідача на його користь 19088,80 грн. в якості страхового відшкодування , 15444,68 грн. в якості пені за прострочення строку виплати страхового відшкодування, 1317,91 грн. в якості 3% річних, а також 15551,21 грн. у якості інфляційних збитків, а всього 51402,60 грн., а також сплачений судовий збір. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 01.08.2013 року, приблизно о 15 год. 10 хвилин у Жовтневому районі міста Харкова поблизу будинку № 123 по вул. Полтавський шлях сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю вантажного автомобіля «МАЗ 5549» з номером держ. реєстрації 06488ХА під керуванням [PERSON], та автомобіля Hyundai accent з номером державної реєстрації АХ 5924 ВІ під керуванням [PERSON], який на праві власності належить позивачу. Внаслідок порушення водієм вантажного автомобіля «МАЗ 5549» п. 13.1 ПДР України, а саме необрання водієм з урахуванням дорожньої обстановки безпечної швидкості та дистанції руху, винним у ДТП було визнано [PERSON], що підтверджується постановою Жовтневого районного суду м. Харкова у справі номер № 639/6751/13-п від 09 вересня 2013 року. В результаті дорожньо-транспортної пригоди що сталася, автомобілем Hyundai accent були отриманні механічні пошкодження, що підтверджується довідкою виданою інспектором ДАЇ. Позивач вказує, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «МАЗ 5549» була застрахована в «Українській охоронно-страховій компанії». Зважаючи на те, що на момент ДТП автомобіль Hyundai accent з номером державної реєстрації АХ 5924 ВІ на підставі довіреності від 20.02.2010 р. знаходився у [PERSON], який надав право керування автомобілем для поїздки [PERSON], то заява про страхове відшкодування була подана до страхової компанії саме [PERSON] Заява про страхове відшкодування була направлена відповідачу 23.08.2013 p., на підставі чого у страховій компанії була відкрита страхова справа № 2471-13, на підставі якої відповідачем було прийнято рішення про виплату [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 19 088 грн. 80 коп. (девятнадцять тисяч вісімдесят вісім грн. 80 коп.), про що позивача за телефоном повідомили представники відповідача. Проте, по сьогоднішній день відповідачем сума страхового відшкодування позивачу не виплачена. У звязку з викладеним позивач і був змушений звернутися до суду з вказаним позовом. Належним чином повідомлений про дату , час та місце розгляду справи позивач у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Представник позивача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, посилаючись на зазначені в ньому обставини, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку за відсутності відповідача. Належним чином повідомлений про дату , час та місце розгляду справи відповідач, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло\~ заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, приходить до висновку про наявність підстав щодо відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 01.08.2013 року, о 15 год. 10 хв. у м. Харкові по вул. Полтавський шлях, буд 123 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю вантажного автомобіля «МАЗ 5549», державний номерний знак 06488ХА під керуванням [PERSON] та автомобіля Hyundai accent, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON], що підтверджується довідкою № 9240750 від 28.08.2013 року. Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення [PERSON] правил маневрування (п. 13.1. Правил дорожнього руху) (а.с.9). Внаслідок ДТП автомобіль Hyundai accent, державний номерний знак [NUMBER] отримав механічні пошкодження (а.с.8). Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АХС №129815, власником легкового седану Hyundai accent, реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON] (а.с.13). Відповідно довіреності, складеної 10.02.2010 року, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] уповноважив [PERSON], [PERSON] керувати, експлуатувати та розпоряджатися належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ, серія АХС №129815 автомобілем марки Hyundai Accent, реєстраційний номер [NUMBER], з правом поїздок за кордон та отримання тимчасового реєстраційного талону в органах ДАІ. Довіреність видана строком на сім років з правом часткової або повної передовіри та дійсна до десятого лютого 2017 року (а.с.12 ). 31 липня 2013 року між [PERSON] та відповідачем був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів АС/6109766, оформлений полісом АС/6109766, відповідно до якого, в період з 01.08.2013 року по 31.07.2014 року забезпечувалася цивільно-правова відповідальність водія, який керував автомобілем «МАЗ 5549», державний номер 06488ХА(а.с.14). Заява про страхове відшкодування була направлена відповідачу 23.08.2013 [PERSON] (а.с.11). Відповідно до ст.979 ЦК України та ст.16 Закону України «Про страхування» за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Частиною 1 ст. 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до пункту 22.1\~статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~«у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи». Статтею 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Згідно ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( далі Закон) , у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у\~ порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно ч. 35.1 ст.35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Відповідно до ч. 36.2 ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Відповідно до п. 33.1.4 ч.33.1 ст. 33 Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобовязаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватисяна припущеннях. Зокрема, згідно з ч. 1, 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а також обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Позивач посилається на постанову Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.09.2013 року, якою [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 124 КУпАП. Однак, додана до матеріалів справи постанова не містить відомостей про набрання нею законної сили. Згідно\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Проте, позивач в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надав достатніх , належних та допустимих доказів на підтвердження відкриття відповідачем страхової справи № 2471-13, як і не були надані жодні докази щодо рішення про виплату [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 19088,80 грн. Оригіналів чи належним чином посвідченої копії страхового акту або будь-яких інших допустимих доказів на підтвердження прийняття рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 19088,80 грн. суду також не було не надано. У судовому засіданні представник позивача пояснила, що з відповідною заявою про надання відповідачем доказів на підтвердження суми страхового відшкодування ні позивач, ні вона не зверталися, однак про суму страхового відшкодування позивачу стало відомо від [PERSON] Однак належні та допустимі докази щодо підтвердження вказаних обставин у представника позивача відсутні. Таким чином, вирішуючи спір щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, суд , враховуючи вказані вище обставини та досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, зазначає, що позивачем не доведено у судовому засіданні належними та допустимими доказами розміру страхового відшкодування в сумі 19088,80 грн., а відповідно і 15444,68 грн. в якості пені за прострочення строку виплати страхового відшкодування, 1317,91 грн. в якості 3% річних, а також 15551,21 грн. у якості інфляційних збитків, що є підставою для відмови у задоволенні необґрунтованого позову. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у звязку з їх недоведеністю.

Outcome: dismissed