Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Територіальної громади в особі виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради м. Кривого Рогу про визнання права власності на земельну ділянку, площею: 0,1299 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд та розташованої за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом, після смерті її бабусі - [PERSON], яка померла [INFO] року. В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що [INFO] року померла її бабуся - [PERSON], яка заповідала все належне майно, усі майнові права та обов'язки, які належали їй на день смерті, [PERSON] З метою оформлення спадщини, 09 вересня 2015 року, вона звернувся в Другу Криворізьку державну нотаріальну контору за отриманням свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, але їй постановою державного нотаріуса Другої Криворізької державної нотаріальної контори Тімошиної О.В. від 09.09.2015, було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказану земельну ділянку та рекомендовано звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів. Позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає, посилаючись на ті підстави, що вказані в позові, не заперечує проти заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з'явилась, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила. Суд вважає можливим справу розглянути заочно. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. До даного висновку суд прийшов з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. За життя [PERSON] залишила заповіт, посвідчений державним нотаріусом Другої Криворізької державної нотаріальної контори Бикановим І.Р., 03 вересня 2014 року за реєстровим № 1-1293, яким, усе належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, усі майнові права та обов'язки, які належали їй на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обов'язки, які належатимуть їй на день її смерті, та на що вона за законом буде мати право та взагалі все те, що буде їй належати на день її смерті, та на що вона за законом буде мати право заповідала [PERSON]. Вказане підтверджується копією заповіту, яке знаходиться в матеріалах справи. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку А-1, загальною площею 54,2 кв.м., житловою площею 38,5 кв.м., літньої кухні Б, погребу В, вбиральні Д, сараїв Г.Е., гаражів Ж,З, водоколонки 1, замощення , паркан №1,2, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,1299 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] Спадкоємцем за заповітом є позивач [PERSON], з матеріалів спадкової справи убачається, що інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає. У встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний термін, позивач звернулась до нотаріату з заявою про прийняття спадщини Згідно, свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошиної О.В. від 09.09.2015, житловий будинок розташований за адресою Дніпропетровська область, [ADDRESS] перейшов у власність [PERSON], на підставі заповіту від 03 вересня 2014 року. Відповідно до технічної документації земельні ділянки площею 0,0299 га та 0,1000 га, за адресою [ADDRESS] Жовтневому районі належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю № [NUMBER] від 27 квітня 1999 року, які відповідно до договору дарування від 18.04.2001 № 1241 перейшли в право власності [PERSON]. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дії від 09.09.2012 виданою державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В., в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, яка розташована [ADDRESS] та яка належала померлій [INFO] року - [PERSON], в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Згідно ст. 182 Цивільного Кодексу України право власності на земельну ділянку підлягає державній реєстрації в Управлінні Держкомзему у м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Відповідно до ст. 1233 Цивільного Кодексу України заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни і іншим цивільно-правовими угодами, прийняття спадщини. Відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 1216 Цивільного Кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 Цивільного Кодексу України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, належні спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинені у наслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 Цивільного Кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Частиною 4 ст. 60 ЦПК України установлено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в сукупності. Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд погоджується з доводами позивача, оскільки вони узгоджуються з матеріалами справи, підтверджуються документально та не суперечать законодавству. Таким чином, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved