Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом 28.03.2017 року, просить суд: витребувати належний її автомобіль ВАЗ 21099, 1999 року випуску, номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] з чужого незаконного володіння [PERSON] та [PERSON] і повернути у власність законному власнику [PERSON] . Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що [PERSON] у 2004 році вирішила продати автомобіль та розмістила оголошення про продаж автомобіля ВАЗ 21099, 1999 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний знак [NUMBER] , зареєстрований Криворізьким МРЕВ ДАІ Дніпропетровської області 03.09.2003 року. До неї звернулась [PERSON] , яка просила продати їй автомобіль, однак повідомила, що розрахуватись за автомобіль не зможе, оскільки не має необхідної суми грошей. [PERSON] вмовила передати їй авто в оренду з подальшим викупом. 03.04.2004 року спірний автомобіль було передано в оренду на підставі довіреності її представника [PERSON] на ім`я [PERSON] . Вказаний правочин був укладений як Довіреність посвідченої приватним нотаріусом Дацко Я.О., яка була видана терміном до 04.11.2007 року на право керування без права розпорядження. На той час вона не знала та не могла знати, що [PERSON] її обдурила, щоб заволодіти автомобілем. Оформивши довіреність вона передала [PERSON] автомобіль та технічний паспорт на автомобіль ВАЗ 21099, реєстраційний номер [NUMBER] . Після чого [PERSON] поїхала на її автомобілі та більше з нею не спілкувалась. Вона шукала [PERSON] , однак не змогла знайти, остання перестала виходити на зв`язок і проживати за місцем реєстрації. [PERSON] не виплатила їй грошові кошти в сумі 2000 доларів США та не повернула автомобіль. Зрозумівши, що [PERSON] її обманула, вона звернулась до свого брата та попросила скасувати видану довіреність. На підставі заяви її представника [PERSON] довіреність була скасована приватним нотаріусом Дацко Я.О. Після скасування довіреності вони намагались розшукати автомобіль, однак так його і не знайшли 23.06.2016 року до неї приїхав громадянин [PERSON] з вимогою про зняття з обліку автомобіля ВАЗ 21099, 1999 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний знак [NUMBER] та переоформити на нього, оскільки [PERSON] без її волі продала йому автомобіль. Вона викликала поліцію. Після з`ясування обставин з працівниками поліції громадянин [PERSON] сказав, що він є працівником поліції та його відпустили і він поїхав в невідому напрямку на спірному автомобілі. 24.03.2016 року [PERSON] у телефонній розмові повідомив, що продав автомобіль , вимкнув телефон та на зв`язок більше не виходив. Зрозумівши, що [PERSON] злочинним шляхом заволоділа її майном вона написала до Саксаганського ВП повідомлення про злочин, однак справа була порушена лише на підставі ухвали суду. На теперішній час у провадженні слідчого Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області Слюсар С.В. знаходиться кримінальне провадження №12017040750000569 від 02.03.2015 року. [PERSON] незаконно утримує належний її автомобіль і тим самим порушує її права як власника, а тому вимушено звернутись до суду із позовною заявою про усунення перешкод в користуванні власністю та витребування майна з чужого незаконного володіння. Ухвалою суду від 21.06.2017 року провадження по справі відкрито (головуючий суддя Щеняєва І.Б., а.с.21). За результатами повторного автоматизованого розподілу на підставі розпорядження заступника керівника апарату суду №259 від 22.01.2018 року та протоколу матеріали справи передано судді Черновій Н.В. (а.с. 81, 82). За результатами повторного автоматизованого розподілу на підставі ухвали про відвід судді Чернової Н.В. матеріали справи передано судді Прасолову В.М. (а.с. 160). За результатами повторного автоматизованого розподілу на підставі розпорядження заступника керівника апарату суду №424 від 05.02.2019 року матеріали справи передано судді Гриню Н.Г. (а.с. 171-172). Відповідно до п.9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року, яка набрала чинності 15.12.2017 року), справи в суді першої інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 13.04.2020 року судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення. Враховуючи характер та предмет спору суд розглядає справу в порядку загального позовного провадження. Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, відповідач [PERSON] подав заперечення проти пред`явлених до нього [PERSON] вимог (а.с.24-25). Свою позицію мотивував тим, що вважає вимоги вказаної позовної вимоги незаконними та необґрунтованими. Як зазначає позивач у позовній заяві між та відповідачем був укладений договір оренди (найму) транспортного засобу, псля чого [PERSON] нібито незаконно заволоділа вказаним транспортним засобом не розрахувавшись за договором оренди. Жодного нотаріально посвідченого договору в якості доказу позивач до позову не додає, оскільки вказаного договору не існує, а отже таким чином вводить суд в оману надаючи недостовірну інформацію. Крім того, позивач вказує, що він керував вказаним транспортним засобом та зустрічався з нею в місті Кривий Ріг. Ця обставина ним не заперечується, проте зазначає, що крім того, що позивач бачила його один раз рік потому за кермом вказаного транспортного засобу жодних доказів на підтвердження того, що на теперішній час він володіє автомобілем ВАЗ 21099 днз [NUMBER] позивачем не надано. Отже, відсутні будь-які підстави вважати, що він тим чи іншим чином володіє вищевказаним транспортним засобом. Додатково пояснює, що він дійсно володів (шляхом керування) автомобілем ВАЗ 21099 в червні 2016 року, проте з того часу автомобіль вибув з його досить короткострокового володіння, його теперішнє місцезнаходження йому невідоме, отже вважає, що позовні вимоги в частині, що стосуються його є безпідставними та такими, що не підтверджується жодними доказами. Позивач та її представник [PERSON] , у судове засідання не з`явились, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання, в судове засідання не з`явилась без повідомлення причин, відзив на позовну заяву не подала. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин. Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в п.п.66-69 рішення у справі «Смірнова проти України» від 08.11.2005 року, «…сторони\~зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти повагу до інших учасників процесу та суду, вживати заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи протягом розумного строку.\~Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на\~складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції…». Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідачів, їх неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву відповідачем [PERSON] суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача проти заочного розгляду справи в загальному позовному провадженні, що відповідатиме п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України. Дослідивши\~ письмові докази по справі, вислухавши покази свідків, надавши оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін, дотримуючись принципів змагальності, диспозитивності, об`єктивності цивільного судочинства, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що транспортний засіб ВАЗ 21099, 1999 року випуску, номер кузова [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований на ім`я [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 05.12.2012 року. 04.11.2004 року [PERSON] було видано нотаріально посвідчену довіреність бути її представником на ім`я [PERSON] з правом передоручення. 03.12.2004 року [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності, видав нотаріальну посвідчену довіреність на право користування (експлуатації) та розпорядження вказаним автомобілем, на ім`я [PERSON] , довіреність посвідчена 03 грудня 2004 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О., реєстраційний № 16139 та цього ж дня автомобіль був переданий [PERSON] (а.с. 7). Як вказувала позивач, [PERSON] усну домовленість між ними не виконала та не віддала гроші за автомобіль, яким користувалась на підставі довіреності. 08.10.2005 року [PERSON] , який діє в імені [PERSON] подав заяву, якою повідомляв, що довіреність на керування автомобілем марки ВАЗ 21099, 1999 року випуску, кузов № [NUMBER] , реєстраційний номерний знак [NUMBER] , зареєстрований Криворізьким МРЕВ ДАІ Дніпропетровської області 03.09.2013 року що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] , довіреність посвідчена 03.12.2004 року ним нам ім`я [PERSON] , [PERSON] скасована. Ця заява посвідчена 08 жовтня 2005 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О., зареєстровано у реєстрі за № 14965. Відповідно до ч. 1\~ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно\~з ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У силу вимог \~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно з\~ст. 41 Конституції України\~передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У ст. 321 ЦК України вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~статті 387 ЦК України\~власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15 зроблено висновок, що «витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, - з підстав, передбачених частиною першою\~статті 388 ЦК України. До того ж одна з умов застосування віндикаційного позову - відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки в такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов`язально-правових способів». Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 37 - 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18) зроблено висновок, що «предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду». Як вказувала позивач спірний автомобіль ВАЗ 21099, реєстраційний номер [NUMBER] , який належить позивачу був переданий відповідачу [PERSON] , яка його до теперішнього часу не повернула законному власнику, спростування щодо вказаного [PERSON] суду не надано. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що останнім володільцем (користувачем) спірного автомобіля є [PERSON] , тому вона є належним відповідачем (співвідповідачем) за віндикаційною вимогою. Судом на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановлено, що відповідач [PERSON] незаконно володіє транспортним засобом, у зв`язку із чим право позивача підлягає захисту шляхом витребування спірного рухомого майна із чужого володіння [PERSON] як останнього власника. При цьому, щодо вимогу про витребування спірного майна у [PERSON] , суд виходить з наступного. Так обґрунтування позовних вимог щодо витребування майна у [PERSON] позивачем до надано копію ухвали слідчого судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.02.2017 року, якою були внесені відомості за заявою [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення від 03.02.2017 року (з приводу обставин зазначених у висновку ЖЕО 10779) (а.с.11 ). Згідно зфабули з витягу з ЄРДР, 01.03.2017 року до Саксаганського ВП КВП надійшла ухвала Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу №214/849/17 щодо зобов`язанні внесення відомостей до ЄРДР щодо недотримання умов договору по оренді автомобіля ВАЗ 21099,199 року випуску, кузов [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER] відповідно до якого [PERSON] у зазначений термін не повернула автомобіль заявникові [PERSON] (а.с. 12). Також з висновку за перевіркою матеріалу зареєстрованого в ЖЕО від 23.06.2016 року під №10779 від 09.07.2016 року, вбачається, що дійсно у [PERSON] та [PERSON] виник конфлікт з приводу переоформлення автомобіля ВАЗ 21099 д.з. [NUMBER] (а.с. 146-153). З письмових пояснень [PERSON] вбачається, що він у 2011-2012 році придбав автомобіль ВАЗ 21099, реєстраційний номер [NUMBER] у [PERSON] , 23.06.2016 року з метою переоформлення автомобіля звернувся до громадянки [PERSON] , яка є власником автомобіля, однак остання відмовила, оскільки їй за автомобіль не віддала гроші [PERSON] , про даний факт їй було невідомо. Після чого [PERSON] передала йому автомобіль до остаточного вирішення ситуація, так як зобов`язався з`ясувати ситуацію з [PERSON] та повернути решту несплачених грошей. Згідно наданих [PERSON] заперечень на теперішній час спірний транспортний засіб у нього відсутній, місцезнаходження невідоме. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення\~ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставини які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2018 року у справі № 703/5364/15-ц (провадження № 61-4812св18) вказано, що «застосовуючи положення\~статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Проте, позивачем не надано доказів знаходження спірного автомобіля безпосередньо у відповідача [PERSON] . \~ \~ \~ \~За таких обставин , враховуючи, що позивачем не надано доказів, що транспортний засіб знаходиться у [PERSON] , суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позивних вимог до [PERSON] про відмову в задоволенні позову. Беручи до\~уваги всі\~встановлені судом\~факти і\~відповідні їм\~правовідносини,\~належність,\~допустимість і\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~сукупності суд\~приходить до\~висновку,\~що позовні\~вимоги \~ [PERSON] \~підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, суд виходить з того, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 640,00 грн. (а.с. 20), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 640,00 грн. судового збору.

Outcome: partial