Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно їх неповнолітніх дітей. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем вона проживала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано в 2018 році. Від спільного проживання в них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідач з позивачем та дітьми не проживає і діти знаходяться з позивачем на її повному утриманні. Після розірвання шлюбу [PERSON] життям дітей не цікавився, не виявляв бажання з ними спілкуватися та приймати участь у їх вихованні, матеріальної допомоги на утримання дітей не надавав і не надає по цей час, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не спілкується з ними взагалі, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». В судовому засіданні представник позивача адвокат Оксенюк Т.Ю. позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, до суду подано заяву, посвідчену приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Мурашко Л.О., згідно якої [PERSON] відмовляється від батьківських прав стосовно своїх дітей: [PERSON] та [PERSON] , не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Розгляд справи просить провести без його участі. Представник третіх осіб [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з метою захисту прав дітей, Корецька РДА, як орган опіки та піклування, врахувавши рекомендації комісії з питань захисту дитини, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його неповнолітніх дітей. Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу та дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Корецького районного суду Рівненської області 14 лютого 2018 року було розірвано. Від спільного проживання в них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 28.11.2019 року) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 28.11.2019 року). Як вбачається з висновку Корецької РДА, як органу опіки та піклування № 01-26/2588/20 від 30.07.2020 року з метою захисту прав дітей, Корецька РДА, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до заяви, посвідченої 27.02.2020 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Мурашко Л.О., [PERSON] відмовляється від батьківських прав стосовно своїх дітей: [PERSON] та [PERSON] , надає згоду і не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, причиною невиконання (ухилення) своїх батькіських обов`язків [PERSON] вказує, що в нього немає часу для виховання дітей, з моменту розірвання шлюбу з [PERSON] він фактично не піклується про здоров`я дітей, їхній фізичний та духовний розвиток, свідомо самоусунуся від виховання та утримання дітей, не провідує дітей за місцем їхнього проживання. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.150 СК України батьки зобовязані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоровя, фізичний і моральний розвиток. Згідно з п. 2 ч. 1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 №3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до Закону України ,,Про охорону дитинства,, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовна заява підлягає задоволенню, оскільки відповідач без поважних причин не виявляє щодо своїх дітей батьківського піклування, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, а тому [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав.

Outcome: approved