Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона є одноосібним власником квартири [ADDRESS], яку набула на підставі договору купівлі-продажу від 19.09.2018. У відповідності до п.3.1.6 даного договору продавець зобов'язався забезпечити зняття з реєстрації місця проживання зареєстрованих осіб за адресою згаданої квартири до 23.09.2018. Однак, станом на дату подання позову в придбаній нею квартирі залишається зареєстрованим відповідач, який не являється членом її сім'ї та не має жодних прав на належну їй на праві власності квартиру. Звертає увагу на те, що відповідач [PERSON] не проживає в спірній квартирі протягом досить тривалого часу, а будь-якої домовленості про збереження за відповідачем житлової площі за період його відсутності не існує. Реєстрація місця проживання відповідача в належній їй квартирі порушує її прав власника вільно користуватись, розпоряджатись та володіти своїм майном, при цьому рахунки по квартплаті приходять з врахуванням прописаної особи [PERSON], а тому вважає, що останній втратив право користування спірною квартирою, у зв'язку з чим просить ухвалити відповідне судове рішення. Ухвалою судді Сихівського районного суду м.Львова від 24.10.2018 даний позов прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] подала до суду заяву за змістом якої позов підтримала та просить такий задоволити, а розгляд справи здійснювати у відсутності позивача та його представника, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча згідно вимог ст.ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, в т.ч. в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причин неявки не повідомив, жодних заяв, клопотань та/або відзиву на позов не поступало, а тому, згідно ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу заочно, у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку з неявкою сторін та з врахуванням поданої представником позивача заяви фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Статтями 316, 317, 319 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд незалежно від волі інших осіб. Право користування чужим майном може бути встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. В силу ст.156 Житлового кодексу, ст.405 Цивільного кодексу України право користування жилим приміщенням члена сім'ї власника житла пов'язується з правом власності останнього, відтак, припинення права власності власника житла припиняє право членів сім'ї (в т.ч. і колишні, при відсутності договірних відносин) на користування цим житлом. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 19 вересня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сліпеньким Л.Р. (реєст.№2192), набула право приватної власності на квартиру [ADDRESS], що також стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [NUMBER] від 19.09.2018. Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки виданої 26.09.2018 ОСББ «Зубрівська 32» за №4/09/18 в квартирі [ADDRESS] зареєстрований відповідач [PERSON], [INFO] Суд звертає увагу, що право користування чужим майном може бути встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Будь-які правочини, на підставі яких відповідач був би наділений правом на користування спірним житлом (найм, оренда, позичка, тощо) не вчинялись, відомості про таке відсутні. Інших передбачених чинним законодавством підстав для збереження за відповідачем спірного жилого приміщення судом не встановлено, оскілки чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Відповідно до положень ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Виходячи із порівняльного аналізу статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 64, 150, 156 ЖК УРСР, слід дійти висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру від будь-яких осіб, у тому числі і тих, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 64, 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі № 6-709цс16). Згідно п.34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. В силу положень ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши всі зібрані по справі докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що відповідач втратив право на користування спірною квартирою, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.319, 391-321, 401, 405 ЦК України та

Outcome: approved