Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувшись в суд з позовом 21.02.2019 р. до відповідачки [PERSON] , просить розірвати шлюб, зареєстрований 15.07.1996 р. Виконавчим комітетом Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області, актовий запис № 14 та стягнути з відповідачки судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що їх сім`я розпалась остаточно. Попередню позовну заяву про розірвання шлюбу на прохання відповідачки він залишив без розгляду. Однак обіцянки відповідачки виявилися марними і його рішення про звернення до суду з позовом є виваженим та остаточним. Ухвалою суду від 22.04.2019 р. було відкрито загальне провадження у справі. Ухвалою суду від 02.07.2019 р. було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 15.10.2019 р. було ухвалено заочне рішення суду. 13.12.2019 р. заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення суду від 15.10.2019 р. залишено без руху. 03.03.2020 р. прийнято заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення суду від 15.10.2019 р. Ухвалою суду від 12.06.2020 р. заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення суду задоволено; скасовано заочне рішення суду від 15.10.2019 р. та призначено підготовче судове засідання на 12.08.2020 р. о 09 год. 00 хв. 12.08.2020 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 12.08.2020 р. о 09 год. 30 хв. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, просить його задоволити. Категорично відмовляється він надання судом строку на примирення, вважаючи, що у відповідачки було достатньо часу вжити заходів щодо примирення, вони перебувають у вкрай неприязних відносинах. Відповідачка фактично з серпня 2017 р. перебувала за кордоном у Польщі та час-від-часу навідувалася в Україну. На даний час відповідачка перебуває за місцем реєстрації. Крім того, пояснює, що у 2018 р. відповідачка повідомила йому, що не бажає з ним жити, оскільки має іншого чоловіка. Позивач категорично заперечує проти примирення, йому погрожує інший чоловік відповідачки, він боїться за своє життя; позивач проживає за іншою адресою та знімає квартиру в м.Рівне. Пояснює, що за період їх окремого проживання з відповідачкою, його життя значно покращилося; налагодилися відносини з його дітьми та онуками. Відповідачка умисно затягує розгляд справи, а збереження шлюбу з відповідачкою спричинює йому страждання. Підтримує позов та просить його задоволити. Відповідачка [PERSON] не з`явилася в судове засідання жодного разу, була належним чином повідомлена про дату, час та місце його проведення, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Згідно письмової заяви вх. ЕП-1357 від 26.05.2020 р. просить справу розглядати без її участі. Відзиву на позов не подано. Вислухавши пояснення позивача [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Як вбачається з матеріалів справи, шлюб між сторонами був зареєстрований 15.07.1996 р. у Виконавчому комітеті Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області, актовий запис № 14, (свідоцтво серія [NUMBER] ). Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка. При з`ясуванні фактичних взаємин подружжя встановлено, що їхня сім`я розпалась остаточно, оскільки вони не проживають разом протягом тривалого часу, спільного господарства не ведуть, спільних дітей не мають, отже шлюб існує формально, суперечить інтересам позивача. Судом встановлено, що наміру відновлювати подружні стосунки сторони не мають. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Положеннями частин 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статей 111, 112 СК України застосування судом заходів примирення подружжя є правом, а не обов`язком суду і в разі встановлення того, що подальше сумісне життя і збереження шлюбу суперечить таким, що мають суттєве значення інтересам будь-кого з подружжя, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Позивач [PERSON] категорично наполягав у судовому засіданні на розірванні шлюбу, заперечував протягом усього часу розгляду справи проти надання сторонам строку на примирення, так як наміру повертатися до родинних, подружніх відносин з відповідачкою не має, вказуючи про зраду відповідачки, погрозм його життю, а тому строк на примирення сторонам не надавався. Крім того, відповідачка, просила розгляд справи проводити у її відсутність. Протягом усього часу перебування позову на розгляді в суді з лютого 2019 р. примирення між сторонами не відбулося, а тому доводи, викладені у заяві відповідачки вх.18610 від 03.12.2019 р. про перегляд заочного рішення щодо не вжиття заходів судом щодо їхнього примирення спростовуються поясненнями самого позивача щодо наявності достатнього часу для можливості примирення, що свідчить про голослівність її намірів, тому посилання відповідачки щодо можливості збереження сім`ї є безпідставними. За змістом ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. В силу ст. 111 СК України, суд зобов`язаний вживати заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Враховуючи те, що відповідачка проживає протягом тривалого періоду часу з 2018 року окремо від позивача, з пояснень позивача перебуває у відносинах з іншим чоловіком, до суду відповідачка не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, і позивач категорично заперечував проти надання строку на примирення, суд вважає, що надання строку на примирення буде суперечити інтересам позивача та моральним засадам суспільства, а тому підстави для задоволення клопотання відповідачки відсутні. З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу, оскільки подальше його збереження суперечить вимогам закону про право позивача на добровільність шлюбу. Відповідачкою не наведено переконливих доказів, які свідчили б про можливість відновлення сімейних стосунків з позивачем. У зв`язку з наведеним, встановлено, що сім`я розпалася остаточно, її збереження неможливе. Доказів про те, що між сторонами відбулося примирення або вжиття ними заходів щодо такого примирення в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов задоволено, тому з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути понесені ним документально підтверджені судові витрати на сплату судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу.

Outcome: approved