Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Прокуратури Тернопільської області, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено в позові та заяві про уточнення підстав та предмету позову обставини, що 24 січня 2014 року розпочато кримінальне провадження № 12014210010000251, правова кваліфікація - ч. 1 ст. 125 КК України про те, що 21 січня 2014 року близько 20.30 годин біля магазину «Продукти», що по вул. Сагайдачного, 2, в м. Тернополі двоє працівників охоронної фірми «Максима» [PERSON] та [PERSON] поби\-ли його в результаті чого заподіяли йому фізичну біль. З 24 січня 2014 року по теперішній час Головне управління Націона\-льної поліції в Тернопільській області та прокуратура Тернопільської обла\-сті щоб прикрити кримінальні правопорушення, які вчинені відносно мене: приховують від нього розслідування кримінального провадження №12014210010000251; вчиняють незаконні дії, що викликають сумнів в об'єктивності, неупередженості та незалежності у його розслідуванні; необґрунтовано зволікають з розглядом його звернень та клопо\-тань; приймають передчасні незаконні та протиправні рішення у справі; викривляють внесені відомості у Єдиному реєстрі досудових роз\-слідувань щодо кримінального провадження №12014210010000251 щоб уникнути контролю та не розслідувати його, щоб прикривати протиправні діяння [PERSON] та [PERSON] щодо нього. Порушення його прав та інтересів було встановлено судовими рішеннями про незаконність рішення в результаті йому заподіяно моральну шкоду, яка настала в результаті зневаги його відповідачами прийнятими протиправними рішенням та протиправною бездіяльністю, а також протиправними діями, направленими на їх вчинення, що скривдило його і принизило його честь, гідність, ділову репутацію, від чого зазнав утиску та обмеження у визнанні, реалізації та користуванні своїми правами і свободами у формі прямої та непрямої дискримінації його за ознакою меншовартості. Розмір відшкодування моральної шкоди визначає характером правопорушень, ступенем ви\-ни відповідачів, глибиною душевних та фізичних страждань. Він втратив довіру до прокуратури, не\-визначеністю ситуації, стурбованістю і тривогою через те, що ситуація три\-ває довго, змушений був звертатися до суду для поновлення своїх прав. Глибоким відчуттям несправедливості Зазнав розчарування та страждання, що призвело до зміни звичного способу життя, що негативно відобразилась на його самопочутті та здоров'ї. У зв'язку з не досягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та стягнення солідарно з відповідачів заподіяну моральну шкоду в розмірі 2 000 000,00 грн. та судові витрати. У судовому засіданні позивач та його представник зміст позовних вимог підтримав з підстав та обґрунтувань викладених у позові та просить його задовольнити. Представником відповідача Прокуратурою Тернопільської області подано відзив на позов у якому позовні вимоги не визнав повністю і заперечує щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Виходячи з того, що не відповідає вимогам матеріального та процесуального права заявлена позивачем вимога про стягнення моральної шкоди солідарно із відповідачів. Відтак прокуратура області є неналежним відповідачем, а тому позовні вимоги до неї не підлягають задоволенню. Всі доводи позивача зводяться лише до незгоди з процесуальними рішеннями, які приймалися слідчим у кримінальному провадженні, отже у правовідносинах, що склалися між [PERSON] та прокуратурою, відсутній факт заподіяння моральної шкоди, а спірні правовідносини взагалі врегульовані виключно кримінальним процесуальним законодавством України. Реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень, не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. Можливість прийняття стороною кримінального провадження процесуального рішення і подальше скасування цього рішення у встановленому порядку передбачена нормами КПК України і свідчить про реалізацію сторонами кримінального провадження конституційного права на доступ до правосуддя. Будь-яких протиправних дій стосовно позивача під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №12014210010000251 посадовими особами органів прокуратури не вчинено. Дії, що вчинялися слідчим, процесуальними керівниками у вказаному кримінальному провадженні, самі по собі не можуть бути незаконними, оскільки не обмежують прав позивача, а навпаки спрямовані на забезпечення їх реалізації, проводяться за ініціативою позивача з дотриманням вимог кримінально-процесуального законодавства. Процесуальні рішення, на які посилається позивач, є предметом оскарження відповідно до правил ст. 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль у порядку кримінального судочинства за діяльністю осіб, що проводять досудове розслідування. На даний час досудове розслідування триває та відсутні будь-які судові рішення або висновки компетентних органів, окрім іншого, прокурора вищого рівня, до компетенції якого згідно ст. 308 КПК України відноситься розгляд скарг щодо недотримання слідчим (прокурором) розумних строків або допущення будь - яких інших процесуальних порушень, якими б встановлено факт невиконання або неналежного виконання своїх службових обов'язків уповноваженими особами прокуратури під час досудового розслідування у кримінальному провадженні. У разі незгоди з прийнятим рішенням, яке винесено слідчим або прокурором, ст.ст. 303-307 КПК України передбачено процедуру оскарження, чим і скористався позивач, звертаючись до суду зі скаргами на прийняття відповідних рішень. Водночас Позивач не надав жодних доказів того, що йому завдано моральної шкоди працівниками прокуратури, а також доказів того, що їх діяння були протиправними внаслідок неналежного виконання ними покладених на них трудових чи службових обов'язків. Посилання позивача на те, що сам факт скасування постанови про закриття кримінального провадження є доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для її стягнення є безпідставними та не обґрунтованими. При цьому Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження перенесених ним розчарувань, душевних страждань, що призвело до зміни звичного способу життя, погіршення стану здоров'я, протиправність діяння посадових осіб відповідача, наявність причинного зв'язку між ними та вини останніх. У судовому засіданні представник відповідача підтримав відзив на позов і просить з мотивів та підстав викладених у відзиві на позов, відмовити у задоволенні позову. Представником відповідача Головного управління Національної поліції в Тернопільській областіподано відзив на позов у якому позовні вимоги не визнав повністю і заперечує щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Виходячи з того, що вони жодних дій по відношенню до позивача не вчиняло та не проводило, а ухвалою суду скасовано постанову Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області, яке є окремою юридичною особою, має власний рахунок в Державній казначейській службі, та може виступати в суді в якості відповідача зі всіма правами, наданими законом. Також слідчі, що проводять досудове розслідування у відповідності до вимог КПК України та приймають процесуальні рішення виконують не владні управлінські функції, а здійснюють процесуальну діяльність, тому до суб'єктів зазначених у ст.ст.1173,1174 не відносяться. Отже, доводи позивача зводяться до незгоди з процесуальним рішенням, які прийняті слідчим у кримінальному провадженні, тому відсутній факт заподіяння моральної шкоди позивачу, а спірні правовідносини врегульовані виключно КПК України та в його межах свої права позивачем вже були реалізовані. Реалізація права позивача на оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого під час досудового розслідування не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, а скасування постанови про закриття кримінального провадження не свідчить про протиправність дій співробітників поліції та прокуратури. При цьому позивач просить стягнути солідарно з відповідачів моральну шкоду на суму 20 000 грн. та водночас зазначає, що суб'єктом відповідальності в даних справах являється держава, а не конкретний підрозділ поліції чи прокуратури, тому і слід стягувати кошти із держави, а не солідарно з відповідачів. У судовому засіданні представник відповідача підтримав відзив на позов і просить з мотивів та підстав викладених у відзиві на позов, відмовити у задоволенні позову. Представником Державної казначейської служби Україниу судове засідання не з'явився, з невідомої суду причини, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки у судове засідання відповідач суду не повідомив та не подав клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Правом на подання відзиву на позов відповідач не скористався. Позивачем подано відповідь на відзив відповідачів, в якому викладено свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачами у відзиві заперечень і мотиви їх відхилення. Вказавши, що факти порушення його прав, вчинені протиправними рішеннями та протиправною бездіяльністю відповідачів доведені ухвалами слідчого судді. Він має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення його прав та компенсацію негативних наслідків втрат немайнового характеру, що виникли в результаті протиправних рішень та протиправної бездіяльності відповідачів під час розслідування кримінального провадження. Тому він просить суд захистити його честь, гідність та ділову репутацію не від поширення неправдивої інформації про нього чи наклепу, а від вчинення образливих, принизливих, протиправних дій відповідачами відносно нього під час розслідування кримінального провадження, яка щоб прикрити кримінальні правопорушення, що вчинені відносно нього. Крім того, держава самостійно виступає в цивільному обороті через свої органи, які взагалі не мають або мають права юридичної особи. Дії цих органів вважаються діями самої держави. Збитки, спричинені відповідачем - прокуратурою Тернопільської області, компенсуються за рахунок державного бюджету, а відповідне рішення суду виконується органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Звідси випливає, що наявні самостійні підстави щодо притягнення як відповідача відповідний орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, без установлення яких ухвалити законне й обґрунтоване рішення неможливо. Державна казначейська служба виступає відповідачем у справі, пов'язану з виплатою з Державного бюджету України певних коштів як особа, на яку законодавством покладено відповідальність за виконання державою відповідних бюджетних зобов'язань, а не як особа, відповідальна від імені держави за неправомірні рішення та бездіяльність, а тому у справі є три належні солідарні відповідачі. Представник відповідача Прокуратурою Тернопільської області подав заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив, що позивачем не обґрунтовано факт наявності щодо нього дискримінації у тому значенні, яке використовується у Законі України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні». Ні у позовній заяві, ні у наданих суду показах не навів жодних даних, які б свідчили про те, що дії прокурора, постанови про закриття кримінального провадження тощо ґрунтуються чи пов'язані саме із будь-якою конкретно визначеною ознакою дискримінації. Разом з тим, скасування судом постанов слідчого в даному випадку не свідчить про наявність у них ознак дискримінації. При розгляді справи судом учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Позивачем подано клопотання про витребування доказів та допит свідків. Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши об'єктивно та оцінивши зібранні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що слідчим Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014210010000251 за фактом того, що 20 січня 2014 року близько 20 год. 30 хв. працівники охоронної фірми «Максима» поблизу магазину «Продукти» по вул. Сагайдачного, 2 в м. Тернополі спричинили тілесні ушкодження [PERSON] Постановою слідчого СВ Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області від 28 березня 2015 року кримінальне провадження № 12014210010000251 від 24 січня 2014 року закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.09.2015 у справі №607/15329/15-к, скасовано постанову слідчого СВ Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області від 28 березня 2014 року про закриття кримінального провадження № 12014210010000251 від 24 січня 2014 року та направлено для продовження досудового розслідування. Постановою старшого слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області [PERSON]від 30 грудня 2015 року, кримінальне провадження за №12014210010000251 від 24 січня 2014 року, закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.09.2015 у справі №607/15329/15-к, скасовано постанову старшого слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області від 30 грудня 2015 року, про закриття кримінального провадження №12014210010000251 від 24 січня 2014 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 126 КК України. Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.09.2015 у справі №607/15329/15-к, задоволено заяву [PERSON] про відвід старшого слідчого відділу Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області, прокурорів у кримінальному провадженні №42014210010000251, внесеному в ЄРДР від 24 січня 2014 року та направлено копію ухвали начальнику слідчого відділу Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області та прокурору Тернопільської місцевої прокуратури для визначення іншого слідчого у кримінальному провадженні №42014210010000251, внесеному в ЄРДР від 24 січня 2014 року та здійснення досудового розслідування. Постановою слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області від 22.01.2018 р. закрито кримінальне провадження №12014210010000251 від 24 січня 2014 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.03.2018 у справі №607/1133/18, скасовано постанову слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області від 22.01.2018 р. про закриття кримінального провадження №12014210010000251 від 24 січня 2014 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. На даний час проводиться досудове розслідування кримінального провадження №12014210010000251 від 24 січня 2014 року, що не заперечується учасниками справи. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], суду дали показання, що з часу початку проведення досудового розслідування у [PERSON] пригнічений стан, він нервується і звертається до лікаря та психолога за допомогою. Суд погоджується з аргументами позивача про заподіяну йому моральну шкоду, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним. Відповідно до статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Судом з'ясовано, що підставою для відшкодування шкоди є бездіяльність посадових осіб органу досудового розслідування в частині невиконання своїх службових обов'язків, а тому відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-440 цс16. Відповідно до статті 1174 ЦК України обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Статтею 2 ЦК України передбачено, що держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах. Реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Казначейство України, яке здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011). Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 . Згідно з пунктом 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6-3014цс16. Судом встановлено, що ухвалами слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області задоволено скарги [PERSON] та скасовано постанову слідчого СВ Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області від 28 березня 2014 року про закриття кримінального провадження № 12014210010000251 від 24 січня 2014 року та направлено для продовження досудового розслідування; постанову старшого слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області від 30 грудня 2015 року, про закриття кримінального провадження №12014210010000251 від 24 січня 2014 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 126 КК України; задоволено заяву [PERSON] про відвід старшого слідчого відділу Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області, прокурорів у кримінальному провадженні №42014210010000251, внесеному в ЄРДР від 24 січня 2014 року та направлено копію ухвали начальнику слідчого відділу Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області та прокурору Тернопільської місцевої прокуратури для визначення іншого слідчого у кримінальному провадженні №42014210010000251, внесеному в ЄРДР від 24 січня 2014 року та здійснення досудового розслідування; скасовано постанову слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області від 22.01.2018 р. про закриття кримінального провадження №12014210010000251 від 24 січня 2014 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Оскільки судовими рішенням, які набрали законної сили, встановлено неправомірність бездіяльності та рішення посадових осіб відповідачів, суд приходить до висновку, що [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, що виразилась у душевних стражданнях, завданих неправомірною бездіяльністю та рішеннями, а тому з врахуванням вимог розумності та справедливості, тривалість кримінального досудового розслідування більше чотирьох років, суд частково задовольняє вимогу [PERSON] про компенсацію моральної шкоди в розмірі 4000,00 гривень. За таких обставин, слід стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди в розмірі 4 000,00 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовити. Доводи відповідачів про відсутність будь-яких доказів протиправності діянь їх працівників під час досудового розслідування у кримінальному провадженні не спростовують висновку суду, оскільки протиправна бездіяльність та рішень встановлена слідчими суддями із викладенням мотивів в ухвалах суду. На підставі наведеного,

Outcome: partial