Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Київського районного суду м. Харкова з вимогами до ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» про стягнення з відповідача суми внеску в розмірі 6000,00 доларів США, відсотків за користування депозитом в розмірі 92,71 доларів США, 3% річних в розмірі 23,17 доларів США, моральну шкоду в розмірі 10000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, між нею та ПАТ «[PERSON] та кредит» 10 листопада 2014 року укладено договір строкового банківського вкладу «Стандарт» на 5 місяців в іноземній валюті, за яким відповідач прийняв грошову суму в розмірі 6000,00 доларів США строком розміщення на 5 (пять) місяців (до 15 квітня 2015 року) з дня укладення договору, з щомісячною виплатою процентів за ставкою 12,00 % річних. Позивач зазначає, що 10.04.2015 року позивач звертався до відповідача з наміром забрати розміщені в банку кошти у звязку з закінченням терміну договору банківського вкладу, проте відповідачем було відмовлено у поверненні суми внеску без пояснення причини. За таких обставин, позивач зазначає, що відповідачем порушуються умови укладеного між ними договору, що призводить до порушення його прав у звязку з чим позивач вимушена звернутися до суду за захистом порушених її прав, свобод та законних інтересів. В судове засідання\~ позивач не зявилась, були належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити позов в повному обсязі на підставах, викладених в позовній заяві. В судове засідання\~ відповідач не зявився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, представник відповідача за довіреністю надав до суду письмові заперечення проти позовної заяви, просить залишити позов без задоволення. Зазначає, що неповернення строкових вкладів пов'язано з дією Постанови Правління Національного банку України від 01 грудня 2014р. №758 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному ринку та валютному ринках України», відповідно до якої уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України. Аналогічні норми містять постанови від 03 березня 2015 року № 160, що діяла з 04 березня 2015 року по 03 червня 2015 року та постанови від 03 червня 2015 року\~\~№ 354, яка діє з 04 червня 2015 року по 03 вересня 2015 року. Вимоги щодо стягнення нарахованих відсотків за ставкою 12,00% річних, а також стягнення 3% річних від простроченої суми внеску та моральної шкоди є необґрунтованими. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного. Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обовязків серед юридичних фактів, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), яка прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі па умовах та в порядку, встановлених Договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовується положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до\~ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладник)' відповідно до законодавства України та умов договору. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з доданих до справи документів, 15 листопада 2014 року між ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» та [PERSON] укладено договір-заяву № 300131/129839/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 5 місяців в іноземній валюті (арк. справи 4). Згідно п.1 укладеного між сторонами договору вбачається, що вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок у сумі 6000,00 доларів США на строк з 15.11.2014 року по 15.04.2015 року в порядку та умовах, визначених цим договором. Згідно копії меморіального валютного ордеру № 35741 від 10.11.2014 року грошові кошти зараховано на депозитний рахунок позивача, на підставі договору банківського вкладу «Стандарт» (арк. справи 9). Відповідно до\~ст. 526 Цивільного кодексу України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 Цивільного кодексу України\~передбачено, що у випадку, якщо в зобов'язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (дату). Статтею 525 Цивільного кодексу України\~визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 1060 Цивільного кодексу України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад ). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умов повернення, які встановлені договором. Згідно п. 5.1. Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит», затверджених Наказом № 630-о від 08.08.2013 року Голови Правління АТ «Банк «[PERSON] та Кредит» у випадку закінченню строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві, та умовами якого не передбачено можливості продовження строку розміщення Строкового вкладу після закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві, кошти з Строкового вкладного рахунку повертаються Вкладникові шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний проточний/картковий або інший вкладний рахунок, а дія Договору припиняється (арк. справи 17). Зі змісту копії заяви від 10.04.52015 року вбачається, що позивач зверталась до начальника відділення № 125 Слобожанського регіонального департаменту ПАТ «[PERSON] та кредит» з вимогою повернути банківський вклад в сумі 6000 доларів США на виконання умов укладеного між сторонами договору банківського вкладу (арк. справи 8). У відповідності до п. п. 1.6, 3.3 «Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних ) операцій з юридичними і фізичними особами», затвердженого\~постановою правління НБУ від 03.12.2003 року № 516, банк сплачує суму вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний ) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи національній валюті. Відповідно до п. 10.20 «Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженою\~постановою правління НБУ від 12.11.2003 р. № 492, кошти з вкладного (депозитного ) рахунку фізичної особи - резидента повертаються в іноземній валюті. Відповідно до статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, проаналізувавши надані сторонами докази та виходячи із норм чинного законодавства, судом встановлено що відповідач не виконує\~\~зобов'язання за\~договором банківського строкового вкладу та безпідставно не повертає позивачу належні йому грошові кошти по договору банківського вкладу, у звязку з чим приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми банківського вкладу та відсотків за користування грошовими коштами протягом строку дії укладеного між сторонами договору-заявки про банківський строковий вклад (депозит) підлягають задоволенню. Судом встановлено, що позивач зверталась до банку із заявою про повернення банківського вкладу в розмірі 6000,00 доларів США, чим засвідчила свій намір припинити дію укладеного між сторонами договору, що відповідає положенню п 5.1. Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит». У звязку з цим банк був зобовязаний повернути позивачу депозитні кошти в строк закінчення дії договору 15 квітня 2015 року. Проте відповідач кошти з строкового вкладного рахунку перерахував вкладникові на його власний поточний/картковий рахунок та припинив дію укладеного між сторонами основного договору. Відповідно до змісту статей 526 та 1058 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, при цьому зобовязання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд. За таких обставин, дії відповідача щодо перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, при цьому ненадання вкладнику реальної можливості використання цих коштів не може вважатися виконанням зобовязання банку з повернення вкладу, у звязку з чим до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобовязання, яка передбачена ч. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України. Незалежно від виду вкладу, банк зобовязаний видати суму вкладу або його частину на першу вимогу вкладника-фізичної особи і не може зменшувати суму вкладу шляхом застосування штрафних санкцій, невиплати процентів за вкладом чи інших можливих форм відшкодування збитків банку. За загальним правилом, банк не має права визначати та контролювати напрямки використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Посилання банку на Постанову НБУ від 27.02.2014р. №104 про обмеження видачі готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати банків у межах 15000 грн. на добу на одного клієнта є безпідставними, оскільки дане обмеження діє лише в обсязі 15000 грн. на добу, а не відмови у видачі вкладів у повному обсязі. За умовами пункту 1 укладеного між сторонами договору банківського вкладу, строк дії вкладу складає 5 місяців від дати внесення вкладу на відповідний рахунок, тобто до 15 квітня 2015 року. Як випливає із змісту укладеного між банком та вкладником договору, його автоматична пролонгація (без додаткового погодження між сторонами) та зміна умов в односторонньому порядку не передбачена. Відповідно, оскільки безпосередньо в договорі встановлено строк його дії 5 місяців з моменту укладання договору (15 листопада 2014 року), то по настанню визначеної в договорі дати повернення вкладу (15 квітня 2015 року), закінчується і дія укладеного між сторонами договору. Отже, аналіз зазначених вище правових норм та умов договору банківського вкладу дає підстави для висновку про те, що відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України зобовязання банку перед вкладником за договором банківського вкладу (депозиту) припинились у строк, встановлений договором банківського вкладу. При цьому закінчення строку дії договору і невиконання зобовязань не припиняє зобовязальні правовідносини, а трансформує їх в охоронні, що містять обовязок відшкодувати заподіяні збитки, які встановлені договором чи законом. Вказана правова позиція висловлена в ухвалі Верховного суду України при розгляді справи № 6-36цс15 від 10.06.2015 року. Так, відповідно до статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобовязаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (частини перша, друга статті 1067 Цивільного кодексу України). Згідно з положеннями частин першої, другої статті 1070 Цивільного кодексу України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, у розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу. Тому, ураховуючи, що у справі умов щодо встановлення іншого розміру процентної ставки після закінчення строку дії договору банківського вкладу від 15 листопада 2015 року сторони не визначили, суд враховуючи норми статей 1066, 1070 Цивільного кодексу України враховує, що стягненню з банку підлягають проценти за період від дня перерахування банком депозитного вкладу та процентів на вклад на поточний рахунок вкладника до дня фактичного звернення з заявою до суду про повернення банківського вкладу за процентною ставкою в розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу. Згідно п. 2 укладеного між сторонами договору за час користування коштами вкладу протягом строку, визначеного п.1 цього договору-заяви, банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 12,00% річних, нарахування процентів здійснюється банком в порядку, визначеному п.4.1.3 основних умов. Згідно із частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд частково погоджується із розрахунком позивача відносно сум процентів за період з 15.04.2015 року по 26.05.2015 року та 3% відсотків річних (арк. справи 3,). Так, проценти за користуванням банківського вкладу за період з 15.04.2015 року по 26.05.2015 року розраховуються наступним чином: 6000 (сума вкладу) х12,00 % (розмір процентів, передбачені умовами договору): 365х41 (кількість днів прострочення)=80 доларів США 88 центів. Розмір 3% річних вираховується наступним чином: 6000 (сума банківського вкладу) х 3% : 365 х 41= 20 доларів США 22 цента. Таким чином, проаналізувавши надані сторонами докази та виходячи із норм чинного законодавства, судом встановлено що відповідач не виконував\~зобов'язання за\~договором та безпідставно не повернув позивачу належні йому грошові кошти по договору банківського вкладу, у звязку з чим приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення процентів та 3 % річних є такими, що підлягають задоволенню. Відносно валюти грошових коштів, які необхідно стягнути на користь [PERSON] суд зазначає наступне. \~\~\~\~\~\~ Відповідно до положень ч. 2 ст. 192 Цивільного кодексу України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок та правила використання іноземної валюти на території України на сьогодні встановлені Декретом від 19 лютого 1993 р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Правилами використання готівкової іноземної валюти на території України (затверджено постановою Правління Національного банку України (далі НБУ) від 30 травня 2007 р. № 200; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 червня 2007 р. за № 656/13923), Положенням про порядок здійснення операцій з чеками в іноземній валюті на території України (затверджено постановою Правління НБУ від 29 грудня 2000 р. № 520; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 лютого 2001 р. за № 152/5343) та іншими документами. \~\~\~\~ Згідно зі ст. 524 Цивільного кодексу України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. \~\~\~\~\~ Відповідно до вказаних норм, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 Цивільного кодексу України, ч. 3 ст. 533 Цивільного кодексу України, Декрет № 15-93). \~\~\~\~ Суд вважає обґрунтованою необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суму вкладу за договором банківського вкладу, а також відсотки та 3% річних саме у валюті - долар, при цьому вважає, що вказані кошти повинні бути сплачені відповідачем у доларах США без конвертації у гривню. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди з відповідача суд приходить до наступного. Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 року № 4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Оскільки чинним законодавством України та умовами укладеного між сторонами договору про банківського вкладу відшкодування моральної шкоди не передбачено, приймаючи до уваги положення п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» на які посилається позивач, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, оскільки право на відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням договору банківського вкладу буде лише у разі, коли її відшкодування передбачене самим договором. У відповідності до ч. 2 ст. 88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду позивача звільнено від сплати судового збору відповідно до п. 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» тому враховуючи, що ціна позову дорівнює 6101,10 доларів США, що на день звернення з позовом до суду становить 1\~289,16 грн., тому вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного й

Outcome: partial