Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Правобережного об»єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відшкодування шкоди. В обгрунтування позову зазначив, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17.12.2010 року, було визнано дії Управління Пенсійного фонду Укроаїни у Голосіївському районі м. Києва протиправними та зобов»язано здійснити перерахунок пенсії особі, яка постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС. Вказане рішення Київським апеляційним адміністративним судом було залишено без змін. 22.07.2011 року державним виконавцем ВДВС Головного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження та зобов»язано виконати рішення суду. 30.12.2011 року у відповідності до повідомлення Управління пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва від 29.12.2011 року, рішення виконане та постановою державного виконавця виконавче провадження закінчено. 20.08.2014 року Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва повідомило, що по матеріалам пенсійної справи проведено перерахунок основної та додаткової пенсії у відповідності до рішення суду. Різниця недоотриманої пенсії по рішенню суду склала 75085,27 грн. Було повідомлено, що зазначену різницю буде виплачено за умови відповідного фінансового ресурсу. Однак, дану суму не виплачено та рішення суду не виконано в повному обсязі. Враховуючи положення ст.ст. 611, 623, 625 ЦК України та порушення відповідачем грошових зобов»язань, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні збитки в сумі 69543,73 грн. та три проценти річних від суми заборгованості в розмірі 15107,57 грн. Крім того, позивач вважає, що у зв'язку з грубими порушеннями відповідачем його прав, він переніс моральні страждання, які полягають в тому, що він розлучився із дружиною, не мав змоги належно утримувати сім»ю, а тому просив стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 160000 грн. Позивач в судовому засіданні просив позов задовольнити в повному обсязі з викладених в ньому підстав. Представник відповідача в судове засідання не з»явився. Подав суду письмові заперечення та просив в задоволенні позову відмовити. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за наведеної явки сторін. Вислухавши пояснення позивача дослідивши матеріали справи, суд вважає,що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 17.12.2010 року, позов [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України у Голосіївському районі м. Києва про визнання дій протиправними та зобов»язання здійснити перерахунок пенсії особі, яка постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС задоволено частково. Визнано дії протиправними та зобов»язано Управління Пенсійного фонду України здійснити [PERSON] перерахунок основної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи з урахуванням проведених відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 22.05.2010 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с.6-8). Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.05.2011 року, апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва залишено без задоволення, а постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 17.12.2010 року - без змін (а.с.9-11). Постановою старшого державного виконавця ВДВС Головного управління юстиції у м. Києві від 22.07.2011 року, було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2а-1852 від 19.07.2011 року про зобов»язання Управління Пенсійного фонду України здійснити [PERSON] перерахунок основної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи з урахуванням проведених відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 22.05.2010 року (а.с.14-15). Постановою старшого державного виконавця ВДВС Головного управління юстиції у м. Києві від 30.12.2011 року, виконавче провадження з примусового виконання за виконавчим листом № 2а-1852 від 19.07.2011 року про зобов»язання Управління Пенсійного фонду України здійснити [PERSON] перерахунок основної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи з урахуванням проведених відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 22.05.2010 року, - закінчено, оскільки відповідно до повідомлення Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва від 29.12.2011 року № 13819/07, рішення суду виконано (а.с.16-17). Відповідно до листа Правобережного об»єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 20.08.2014 року № 14038, позивачу було повідомлено, що по матеріалам пенсійної справи встановлено, що різниця недоотриманої пенсії в результаті проведеного перерахунку пенсії по рішенню суду склала - 75085,27 грн. (а.с.18-19). В ході розгляду справи позивач наполягав на тому, що вказана сума в розмірі 75085,27 грн. є недоплаченим грошовим зобов»язанням відповідача, рішення суду в повному обсязі не виконане, а тому його законні права порушені та стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних є законним. Відповідно до листа Правобережного об»єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 14.07.2017 року № 1294/03/11-1083, позивачу було повідомлено, що на управління покладено функцію обліку одержувачів пенсійних виплат, ії первинного призначення та перерахунку, прийому громадян. Різницю недоотриманої пенсії по рішенню суду буде виплачено за умови відповідного фінансового ресурсу. Крім того, позивачу роз»яснено, що повідомлення про прийняття на облік рішення з управління ДВС ГУ Юстиції у м. Києві до Правобережного об»єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві не надходило та позивачу слід звернутись до управління ДВС ГУ юстиції у м. Києві із рішенням суду для написання заяви встановленого зразка щодо взяття на облік по погашенню заборгованості (а.с.20-21). Відповідно до ст. 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», фінансування витрат пов»язаних з реалізацією Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, а не бюджету Пенсійного фонду України. Частиною 2 ст. 72 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України. Відповідно до ст. 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов»язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Згідно із ст. 116 Бюджетного кодексу України, взяття зобов»язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України, є порушенням бюджетного законодавства. З метою реалізації п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», постановою КМУ від 03.09.2014 року № 440 було затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання, яких гарантується державою. До відповідача, у відповідності до вказаного Порядку, надійшло повідомлення про прийняття до обліку рішення, виконання якого гарантується державою, а саме постанови Голосіївського районного суду м. Києві від 17.12.2010 року по справі № 2а-1852/10, - лише 07.09.2017 року. Судом встановлено, що позивач в установленому законом порядку постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження не оскаржив, а також до 07.09.2017 року не вживав заходів щодо звернення до відповідача із заявою про взяття на облік по погашенню заборгованості, що передбачено вказаним Порядком. За змістом статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які б особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки;4) відшкодування збитків та моральної шкоди. У разі порушення боржником негативного зобов'язання кредитор незалежно від сплати неустойки та (або) відшкодування збитків і моральної шкоди має право вимагати припинення дії, від вчинення якої боржник зобов'язався утриматися, якщо це не суперечить змісту зобов'язання. Така вимога може бути пред'явлена кредитором і в разі виникнення реальної загрози порушення такого зобов'язання. Відповідно до ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач в частині виконання постанови суду діяв в межах своєї компетенції та покладених на нього зобов»язань, та доказів зворотному позивачем суду в ході розгляду справи надано не було. Враховуючи наведене, з огляду на те, що позивач не оскаржував нарахування йому пенсії за постановою суду, з урахуванням того, що виконавче провадження, закінчено та всі відповіді відповідача стосувались саме закінченого виконавчого провадження, зважаючи на те, що спірні правовідносини виникли у зв»язку з виконанням судового рішення, а тому недоплачена позивачу сума пенсії, яку пенсійний орган зобов'язаний виплатити останньому за судовим рішенням, та відповідно нараховані позивачем інфляційні збитки та три проценти річних, не можуть вважатися майновою шкодою, або збитками в розумінні статей 22, 611, 623, 625, 1166 ЦК України, а є сумою нарахованої пенсії, яка підлягає виплаті позивачу в порядку виконання постанови суду, а відтак зазначені норми права не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, в зв»язку з чим в задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних слід відмовити, в зв»язку з безпідставністю та необгрунтованістю В частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 160000, суд враховує наступне. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Згідно із ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті, а саме моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров?я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. У зазначених нормах права встановлена єдина підстава цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди - правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправність заподіювача шкоди, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Враховуючи наведене, зважаючи на те, що позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження розміру завданої моральної шкоди та глибини його страждань, а також приймаючи до уваги те, що відповідачем у справі безпосередньо права позивача не були порушені, оскільки судом встановлено, що відповідач діяв правомірно, а тому суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди є безпідставними, необґрунтованими та недоведеним, в зв»язку з чим в їх задоволенні слід відмовити. На підставі ст.ст. 22, 23, 611, 623, 625, 1167, ЦК України, та

Outcome: dismissed