Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності на квартиру, в обгрунтування якого вказав, що 23.04.2001 року він придбав у відповідачів за договором купівлі-продажу квартиру загальною площею 40,6 кв.м, в тому числі житловою 26,0 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS], яка належала відповідачам на підставі свідоцтва про право власності на житло. Оскільки відповідачі мали намір переїжджати в інше місто, вони запропонували йому оформити договір купівлі-продажу на регіональній товарній біржі «Юго-Восток» з причини тривалого нотаріального посвідчення угоди. Після передачі ним відповідачам коштів, обумовлених продажем квартири, та набувши членства на біржі, між ним та відповідачами було укладений договір, за умовами якого він набув права власності на вказану квартиру, яке було зареєстровано в Димитровському бюро технічної інвентаризації за № 20 від 18.06.2001 року. На даний час у нього виникла необхідність розпорядитися спірною квартирою, але зареєстрований товарною біржею договір не визнається нотаріусом, оскільки, як правовстановлюючий документ, не відповідає вимогам закону. Відповідачі обіцяли нотаріально посвідчити вказаний договір, однак згодом відмовились це робити. Укладаючи цей договір на регіональній біржі, він був впевнений, що ця угода є дійсною і не потребує нотаріального посвідчення, адже про це було вказано у ст.15 Закону України «Про товарну біржу». При укладенні спірного договору і ним і відповідачами були здійснені всі дії, що відповідали їх внутрішній волі і були спрямовані на встановлення цивільних прав і обовязків, будь-яких протиправних умов договір не містить. Тому позивач просить суд визнати угоду, укладену між ним та відповідачами дійсною, та визнати за ним право власності на квартиру. Позивач [PERSON] до суду не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, письмово повідомив суд про розгляд справи у його відсутність та про наполяганні на своїх позовних вимогах. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] до суду також не зявилися, про час і місце розгляду справи сповіщені відповідно до цивільно-процесуального законодавства. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що вимоги позивача підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 23.04.2001 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу, згідно якого відповідачі [PERSON], діючий від себе та від імені свого неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], на підставі рішення Димитровської міської ради за № 151 від 18.04.2001 року, та [PERSON], [PERSON] продали, а позивач [PERSON] купив квартиру, що складається з двох жилих кімнат, загальною площею 40,6 кв.м, в тому числі житловою 26,0 кв.м, розташовану за адресою: м.Димитров Донецької області, мікрорайон «Світлий», будинок двадцять, квартира пятдесят девять, за дві тисячі гривень. Дана угода була оформлена і зареєстрована на регіональній товарній биржі «Юго-Восток» 23.04.2001 року за реєстраційним № 824, що підтверджується копіями договору, технічного паспорту на квартиру (а.с.3-4, 5). Ця квартира належала відповідачам на підставі свідоцтва про право власності на житло № 2/19-583, виданого 19.05.1994 року виробничим обєднанням «Красноармійськвугілля» м. Димитрова, зареєстрованого в БТІ м.Димитров в реєстровій книзі № 9 за реєстровим № 20 від 11.08.1994 року, що встановлено на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23.04.2001 року (а.с.5). 18.06.2001 року вказана квартира зареєстрована за позивачем в Димитровському бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі № 9 за реєстровим № 20 стор.104, про що свідчить відповідне реєстраційне посвідчення БТІ (а.с.6). З угоди вбачається, що до її підписання сторони дійшли згоди з усіх суттєвих питань купівлі-продажу будинку, про що свідчать їх підписи у договорі (а.с.5). Правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами. Відповідно до ст.153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Відповідно до статті 227 ЦК Української РСР 1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК Української РСР 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Враховуючи вищенаведене та те, що угода купівлі-продажу вищевказаного житла не була нотаріально посвідчена через реєстрацію її на Регіональній товарній біржі «Юго-Восток», що є порушення зазначеної норми закону, та те, що ця угода була фактично здійснена, сторонами угоди були виконані вимоги ст.ст.153, 224 ЦК України 1963 року, досягнута згода за всіма істотними умовами договору, нотаріальному посвідченню правочину перешкоджає обставина, яка не залежить від волі позивача, оскільки відповідачі відмовляються від вчинення цієї дії, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.47, 71, 153, 203, 220, 224 ЦК України 1963 року,

Outcome: approved