Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Харківський підшипниковий завод», в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 45\~881,86 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні в розмірі 46\~800 грн. з 23 березня 2020 року по день винесення судом рішення, моральну шкоду в розмірі 10\~000 грн. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 28.09.2020 року провадження по справі відкрито, ухвалено проводити розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що з 1968 року позивач [PERSON] працював у ПАТ «Харківський підшипниковий завод» шліфувальником. 23.03.2020 року позивача [PERSON] було звільнено із займаної посади за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію на підставі ст.38 КЗпП України. Згідно розрахункового листа про розмір заборгованості із заробітної плати, виданого ПАТ «Харківський підшипниковий завод», заборгованість по заробітній платі [PERSON] станом на травень 2020 року складає 45\~881,86 грн. Відповідачем в добровільному порядку заборгованість із заробітної плати позивачу не виплачена. У зв`язку з чим позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача, окрім заборгованості по заробітній платі, середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні за період з 23.03.2020 року по день ухвалення рішення судом у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого КМУ № 100 від 08.02.1995 року, а також моральну шкоду в розмірі 10\~000 грн. Від генерального директора ПАТ «Харківський підшипниковий завод» Хміль С.І. до суду надійшло заперечення проти розгляду справи у спрощеному провадженні за вихідним № 218/54 від 22.10.2020 року. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 30 листопада 2020 року у задоволенні зазначеного клопотання відмовлено. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 12 січня 2021 року витребувано докази з ПАТ «Харківський підшипниковий завод». Від генерального директора ПАТ «Харківський підшипниковий завод» Хміль С.І. до суду надійшов відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на не наведення позивачем жодних належних доказів, які б свідчили про існуючу заборгованість відповідача перед позивачем по виплаті заробітної плати та її розміру, а наведені позивачем розрахунки щодо заборгованості по виплаті заробітної плати не відповідають дійсним обставинам справи. Крім того, жодних доказів, які б підтверджували заподіяння позивачу відповідачем моральної шкоди, ступінь страждань позивачем не надано. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи встановив наступні факти та відповідні їх правовідносини. Позивач [PERSON] з 23.09.1968 року працював в ВАТ «Харківський підшипниковий завод» (на теперішній час ПАТ «Харківський підшипниковий завод»). 23.03.2020 року на підставі наказу № 85/19 від 23.03.2020 року [PERSON] було звільнено з ПАТ «Харківський підшипниковий завод» за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію на підставі ст.38 КЗпП України. Викладене підтверджується копією трудової книжки [PERSON] (а.с.7-9). З розрахункового листа на ім`я позивача [PERSON] за травень 2020 року вбачається, що заборгованість відповідача ВАТ «Харківський підшипниковий завод» складає 45 881,86 грн. Крім того, з розрахункового листа вбачається розмір заробітної плати позивача [PERSON] за січень 2020 року 7\~171,45 грн., за лютий 2020 року 7\~920,33 грн.(а.с. 15). За приписами ст.47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1 ст.117 КЗпП). В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100. Відповідно до п. 2 Порядку № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Відповідно до п. 5 розділу ІV Порядку нарахування виплат у всіх\~\~випадках\~\~збереження середньої заробітної\~\~плати\~\~провадиться\~\~виходячи\~\~з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати, яка згідно із пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані\~\~протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а\~\~у випадках передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Пунктом 8 розділу ІІІ Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна)\~заробітна плата\~визначається діленням\~заробітної плати\~за фактично\~відпрацьовані протягом\~двох місяців\~робочі (календарні)\~дні на\~число відпрацьованих\~робочих днів\~(годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Враховуючи наведені законодавчі приписи та встановлені обставини спірних правовідносин, за відсутністю доказів на підтвердження того, що затримка розрахунку сталася не з вини відповідача, суд доходить висновку, що оформивши звільнення позивача [PERSON] та видавши йому трудову книжку, відповідач ВАТ «Харківський підшипниковий завод» свій обов`язок із проведення з позивачем повного розрахунку в день звільнення не здійснив, а тому є підстави як для стягнення заборгованості із заробітної плати в розмірі 45\~881,86\~грн., так і для застосування до відповідача ВАТ «Харківський підшипниковий завод» відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст.117 КЗпП України. Вирішуючи питання\~розміру середнього\~заробітку за\~весь час\~затримки,\~що підлягає\~стягненню з\~відповідача на\~користь позивача,\~суд виходить\~з розміру\~середньоденного заробітку\~позивача відповідно\~до розрахункового\~листа за\~травень 2020\~року (а.с.10),\~який розрахований\~відповідно до\~вимог Порядку\~обчислення середньої\~заробітної плати,\~затвердженого постановою\~КМУ від\~08.02.1995\~№100,\~та дорівнює\~ 419,22 грн. Розрахунок проведений судом наступним чином: 7 171,45 грн. (заробітна плата за січень 2020 року) + 7 920,33 грн. (заробітна плата за лютий 2020 року) = 15 091,78 грн.- сума заробітної плати, нарахованої позивачу [PERSON] за два місяці, що передували звільненню. 15 091,78 грн. : 36 днів (кількість фактично відпрацьованих робочих днів у січні та лютому 2020 року) = 419,22 грн. середньоденна заробітна плата за два календарних місяці, що передували звільненню. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді. На день постановлення даного рішення (12.03.2021 року) час затримки розрахунку із позивачем дорівнює 243 робочих днів (з 23.03.2020 року по 12.03.2021 року включно). Розрахунок проведений судом наступним чином: 2020 рік: березень 6 робочих днів, квітень - 21 робочій день (без врахування святкового дня 20.04.2020 року), травень 19 робочих днів (без врахування святкових днів 01.05.2020 року та 11.05.2020 року) , червень 20 робочих днів (без врахування святкових днів 08.06.2020 року та 29.05.2020 року), липень 23 робочих дня, серпень 20 робочих днів (без врахування святкового дня 24.08.2020 року), вересень 22 робочих дні, жовтень 21 робочий день (без врахування святкового дня 14.10.2020 року), листопад 21 робочий день, грудень - 22 робочих дня; 2021 рік: січень - 19 робочих днів (без врахування святкових днів 01.01.2021 року та 07.01.2021 року), лютий 20 робочих днів, березень 9 робочих днів (без врахування святкового дня 08.03.2021 року),. Загальна кількість робочих днів дорівнює 243. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку, непроведеного при звільненні та по день постановлення рішення, в сумі 101 870,46 грн. Розрахунок проведений судом наступним чином: 243 робочих дні (час затримки розрахунку) х 419,22 грн. (середньоденна заробітна плата за два календарних місяці, що передували звільненню) = 101 870,46 грн. Позивач обґрунтовує завдану йому моральну шкоду моральними та фізичними стражданнями внаслідок порушення його законних прав, втрати нормальних життєвих зв`язків, які полягали у постійному страху залишитись без засобів існування та стресі, що позбавляло його стану внутрішньої рівноваги та сенсу соціального буття і завдало почуття незахищеності перед непоґрунтованими діями відповідача. Крім того, позивач страждає рядом захворювань, в тому числі серцево-судинні, тромбофлебіт, очаги гліозу головного мозку і за станом здоров`я потребує постійного лікування, яке потребує багато коштів. У зв`язку з відсутністю грошей не було можливості проходити курс лікування. Все це призвело до сильних душевних страждань, що вимагало неабияких додаткових зусиль для організації свого життя за захисту свого порушеного права, наслідком яких стало погіршення фізичного та духовного стану. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом поновлюються законні права позивача, які порушені відповідачем, у зв`язку з чим відповідачем повинно бути відшкодовано моральну шкоду працівнику, наявність якої доведено позивачем й розмір такої шкоди суд визначає в розмірі 3 000 грн., виходячи із глибини фізичних та душевних страждань повивача, характеру правопорушення, враховуючи вимоги розумності і справедливості, відповідно до ст.23 ЦК України. Таким чином, позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України в пункті 6 Постанови № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначення сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Таким чином, відповідач як податковий агент згідно вимог Податкового кодексу України зобов`язаний виплатити позивачеві середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, утримавши з нього при виплаті законодавчо встановлені податки та збори. На підставі до п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1 п.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати. Враховуючи правила ст.141 ЦПК України, сума в розмірі 1681,60 грн. (судовий збір за заявлену вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі та судовий збір за заявлену вимогу про стягнення середнього заробітку) підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial