Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Підгірненської сільської ради Тарутинського району Одеської області, про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивує тим, що 05 січня 2009 року померла його мати [PERSON], про що видане відповідне свідоцтво про смерть. Проте, в свідоцтві про її народження в графі «мати» зазначено прізвище імя по батькові як «Дімовчі Лариса Миколаївна», що ускладнює позивачу отримання спадщини після смерті матері. Крім цього, позивач просить в судовому порядку визнати за ним право власності на земельну ділянку загальною площею 8,46 га, розташованої на території Підгірненської сільської ради Тарутинського району Одеської області та яка належала померлій [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЯГ № 925053 виданого Тарутинською районною державною адміністрацією 30 липня 2007 року. В судове засідання позивач не зявився. Надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов підтримує в повному обсязі. Представник позивача не з`явився. Надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився. Надав суду заяви про розгляд справи за його відсутності, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 158 ЦПК України. Позов визнав повністю. У звязку з цим в силу положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. 05.01.2009 року померла [PERSON]. Відповідно свідоцтва про смерть 1-ЖД № 164543 виданого Підгірненською сільською радою Тарутинського району Одеської області 09.01.2009 року прізвище померлої значиться як «[PERSON]М.» проте, згідно свідоцтва про народження позивача в графі «мати» вказано прізвище «Дімовчі». (а.с.12,14). Той факт, що [PERSON] є рідним сином [PERSON] підтверджується довідкою Підгірненської сільської ради Тарутинського району Одеської області № 212 від 15.05.2017 року (а.с. 17), показами свідків, мешканців с. Підгірне Тарутинського району Одеської області [PERSON],[PERSON], (а.с. 21, 23). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення даної вимоги. Стосовно позовних вимог позивача щодо визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], суд зазначає наступне. Так, з матеріалів справи вбачається, що 30 липня 2007 року за життя [PERSON] належала земельна ділянка площею 8,46 га, розташованої на території Підгірненської сільської ради Тарутинського району Одеської області та яка належала їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЯГ № 925053 виданого Тарутинською районною державною адміністрацією 30 липня 2007 року на підставі розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області від 25 липня 2006 року № 286/А-2006 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 83 (а.с. 13). При зверненні до державного нотаріуса Тарутинської державної нотаріальної контори Одеської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, позивачу було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно (а.с. 16). Як встановлено судом та не оспорюється сторонами оригінал державного акту серії ЯГ № 925053 виданого на ім'я [PERSON] втрачено про що надано оголошення в газеті «Знамя труда». Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України «Про нотаріат», «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Статтею 1216 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 3, 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у випадку відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Положеннями ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а спадкування за законом є однією з підстав набуття права власності. На підставі ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Таким чином, суд доходить до висновку, що право позивача на отримання в спадщину за законом спадкового майна підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно - земельну ділянку. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved