Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся із даною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 26 червня 2014 року слідчим СВ Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області [PERSON] було оголошено підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.162 та ч.3 ст.189 КК України, а 27 серпня 2014 року відносно останнього по вищевказаному кримінальному провадженні було обрано міру запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 21 жовтня 2014 року відносно [PERSON] було змінено міру запобіжного заходу з домашнього арешту на утримання під вартою з одночасним оголошенням в розшук. На виконання даної ухвали суду 24 листопада 2014 року позивача було затримано та поміщено до слідчого ізолятору до 5 грудня 2014 року. 06 травня 2015 року Житомирським районним судом Житомирської області задоволено клопотання прокурора про обрання [PERSON] міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою з одночасним оголошенням в розшук, якого 27 червня 2015 року було затримано та поміщено до СІЗО №1 м.Житомира. 16 травня 2016 року вироком Житомирського районного суду Житомирської області [PERSON] повністю виправдано за недоведеністю. Таким чином, в результаті протиправних дій органу досудового слідства та суду на протязі 2 років та 5 місяців (з 26.06.2014 р. по 02.12.2016 р.) [PERSON] незаконно перебував під слідством та судом та внаслідок незаконних ухвал Житомирського районного суду Житомирської області про обрання міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та його неодноразового продовження, на протязі 11 місяців і 2 днів (з 24.11.2014 р. по 05.12.2014 р., та з 27.06.2015 р. по 16.05.2016 р.) останній незаконно був позбавлений волі. В наслідок перебування під слідством та в період розгляду кримінальної справи позивач зазнав почуття принизливості, образи повної незахищеності перед діями органів розслідування та суду, а тому просить відшкодувати йому моральну шкоду в грошовому еквіваленті, що становить 1 000 000 гривень. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити з підстав викладених у позові та з урахуванням доказів наявних у справі стягнути з державного бюджету України 1 000 000 гривень моральної шкоди у зв'язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, незаконним обранням міри запобіжного заходу та незаконного утримання під вартою. Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав до суду письмові заперечення та просив розглядати справу у його відсутність (а.с.32-34). Представник прокуратури Житомирської області, як представник третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог, в судовому засіданні, дав пояснення за якими не погодився із заявленим позов. Заслухав пояснення учасників розгляду, проаналізував наявні у справі докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи. 26 червня 2014 року слідчим СВ Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області [PERSON] оголошено підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.162 та ч.3 ст.189 КК України. Ухвалою слідчого судді від 27 серпня 2014 року відносно [PERSON] у вищевказаному кримінальному провадженні було обрано міру запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 21 жовтня 2014 року [PERSON] змінено міру запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою з одночасним оголошенням в розшук. 24 листопада 2014 року [PERSON] затримано та поміщено до слідчого ізолятору по 05 грудня 2014 року (ухвала суду про зміну міри запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт). 06 травня 2015 року Житомирським районним судом Житомирської області [PERSON] обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з одночасним оголошенням в розшук. 27 червня 2015 року [PERSON] було затримано та поміщено до СІЗО. Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 16 травня 2016 року [PERSON] виправдано за обвинуваченням за ч.2 ст.162, ч.3 ст.189 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України у звязку з не доведенням вчинення злочинів обвинуваченим зі звільненням його з-під варти в залі суду (а.с.20-23). Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 02 грудня 2016 року апеляційна скарга прокурора була залишена без задоволення, а виправдувальний вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 16 травня 2016 року без змін (а.с.24-27). Зазначеними копіями судових рішень та рішень органів досудового слідства, на переконання суду, підтверджується факт незаконного кримінального переслідування позивача в період часу з 26 червня 2014 року по 02 грудня 2016 року, яке тривало 29 місяців 6 днів, враховуючи день предявлення обвинувачення та день винесення ухвали Апеляційного суду Житомирської області. Окрім того позивач перебував під вартою в період з 24 листопада 2014 року по 05 грудня 2014 року та з 27 червня 2015 року по 16 травня 2016 року, яке тривало 325 днів. Слід зауважити, що позивач був притягнутий як обвинувачений за постановою слідчого і тому, на переконання суду, саме з даного дня відповідно до згаданих норм закону, чинних на день виникнення правовідносин, слід починати відлік незаконного кримінального переслідування. Стосовно стягнення на користь позивача моральної шкоди суд вирішує наступне. Нормами матеріального права визначено наступне. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (абзац 4, 5 ст. 4 Закону від 01.12.1994 року № 266/94-ВР). Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (ч. ч. 2, 3 ст. 13 Закону від 01.12.1994 року № 266/94-ВР). Передбачене частиною 5 ст.4 Закону від 01.12.1994 року № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Питання відшкодування моральної шкоди, що передбачено частиною 1 ст. 13 Закону, за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною 1 ст. 12 Закону від 01.12.1994 року № 266/94-ВР. Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом згідно з частиною 3 ст. 13 Закону провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відшкодування моральної шкоди відповідно до частини 1 ст.4 Закону провадиться за рахунок коштів державного бюджету (п. 17 порядку). Нормами ЦК України, в свою чергу, визначено наступне. Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її, серед іншого, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу досудового розслідування та прокуратури, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом (ст.1176 ЦК України). Враховуючи встановлені фактичні обставини справи та норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову в зазначеній частині і стягнення з державного бюджету України на користь позивача 229709,10 гривень направлених на відшкодування моральної шкоди, якої, на переконання суду, буде достатньо для відновлення перенесених страждань, заподіяних громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань і інших негативних наслідків морального характеру, яких зазнав позивач в зв'язку з незаконним притягнення до кримінальної відповідальності і що були встановлені та зазначені вище у даному судовому рішенні. Суд вирішує стягнути саме зазначену суму, яку на переконання суду, буде достатньо для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. Законом визначено мінімальний розмір компенсації за спричинення моральної шкоди виходячи з одного розміру мінімальної заробітної плати за один місяць перебування під слідством або судом. Судом встановлено, що [PERSON] перебував під слідством та судом з 26 червня 2014 року (день оголошення підозри) по 02 грудня 2016 року (по день постановлення ухвали судом апеляційної інстанції), тобто 29 місяців 6 днів, то розмір відшкодування моральної шкоди становить 108711 гривень 60 копійок (мінімальна заробітна плата/кількість місяців). Таким чином, з огляду на період перебування позивача під слідством і судом на протязі 29 місяців та 6 днів розмір відшкодування моральної шкоди, який підлягає стягненню на її користь, не може бути меншим 108711 гривень 60 копійок (3723 грн. х 29 міс. = 107967 гривень + 744 грн. 60 коп. (із розрахунку 3723 : 30 дн. х 6 дн. = 744 грн. 60 коп.). Враховуючи наведені позивачем негативні наслідки спричинені незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури, суд вирішує стягнути на користь позивача по три мінімальні заробітні плати за кожен день перебування під вартою, враховуючи показники мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2018 року, позивач перебував під вартою в період часу з 24 листопада 2014 року по 05 грудня 2014 року, та з 27 червня 2015 року по 16 травня 2016 року, тобто 325 днів, то розмір відшкодування моральної шкоди становить 120997 гривень 50 копійок (3х (мінімальна заробітна плата/кількість днів)). Крім наведених мотивів часткового задоволення даної вимоги, на переконання суду, моральна шкода у більшому розмірі представником позивач наведена та доведена належними та допустимими доказами не була. Крім цього, суд підкреслює, що відповідно до положень ч.5 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть справі. Суд забезпечує докази шляхом їх витребування лише в тому випадку, коли у сторін є перешкоди щодо надання певних доказів та в порядку визначеному законом, а саме ст.84 ЦПК України. Докази, які б спростовували доводи позивача і представника, в судовому засіданні суду не надавались та в тому числі в строки визначені законом і суд позбавлений можливості їх витребувати за власною ініціативою, враховуючи в тому числі положення ч.1 ст.13 ЦПК України за якими суд розглядає справу, серед іншого, на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому слід зауважити, що суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, що визначено положеннями ст.12 ЦПК України, в тому числі шляхом роз'яснення прав до початку слухання справи по суті та роз'яснюючи наслідки не подання доказів у визначені законом строки. Всім учасникам розгляду були надані рівні можливості, в порядку визначеному процесуальним законом, змагатись та доводити перед судом переконливість доказів (ч.ч.2, 3, 4 ст.12 ЦПК України). Згідно до вимог ст.25, п.9 розділу VІ Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного Кодексу України, п.35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року №845, виконання судових рішень, які передбачають відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів здійснюється Державним казначейством України за вимогою органів державної виконавчої служби України за черговістю їх надходження, за рахунок і в межах бюджетних асигнувань, затверджених у Державному бюджеті України на цю мету. Такий порядок передбачений й п. 1.3 Порядку, затвердженого наказом Державного казначейства України від 04.02.2008 року №39. Тобто, виконання судових рішень, які передбачають відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, здійснюється Державною казначейською службою України, за рахунок коштів державного бюджету.

Outcome: partial