Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом та просить стягнути з відповідача [PERSON] на її утримання аліменти в розмірі 1/4 частки його заробітку до досягнення сином [PERSON], [INFO], трьох років. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах. Від спільного проживання мають малолітню дитину сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач. Дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні, оскільки відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини та на її утримання не надає, хоч інших утриманців не має. Коштів на належне утримання дитини та на своє утримання в неї не вистачає, вона потребує матеріальної допомоги від відповідача, який має можливість надавати таку допомогу. У судове засідання належним чином повідомлена позивач не зявилась, надала суду заяву, про розгляд справи за її відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримує повністю, просить задовольнити. З врахуванням думки відповідача судом ухвалено про розгляд справи за відсутності позивача. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, категорично заперечував факт їх тривалого проживання з позивачем, пояснив, що вони разом мешкали тільки декілька тижнів, спільного майна не мають. Крім того, пояснив, що він працює неофіційно, завжди допомагає дитині, яку вважає своєю, також допомогу позивачу надають його батьки, за необхідності купують ліки, одяг та інші речі. Вислухавши відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини. В судовому засіданні встановлено, що сторони певний період перебували у фактичних шлюбних відносинах, чого не заперечував відповідач. Від спільного відносин мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач /а.с.5/. Дитина проживає разом з позивачем, чого також відповідач не заперечував. Позивач не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, окрім соціальної допомоги на дитину, інших доходів не має (а.с.6), потребує матеріальної допомоги від відповідача. Згідно ст.91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до ч.2-4 ст.84 СК України. Відповідно до ч.2 ст.84 Сімейного Кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно з приписами ч.4 ст.84 СК України право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положеннями ч.7 цієї статті суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Суд приймає до уваги, що відповідач не надав суду переконливих доказів того, що вони з позивачем проживали нетривалий час, як і позивач не довела зворотнього. Також відповідач не надав доказів того, що він допомагає позивачу добровільно. Водночас, позивач також не скористалася своїм правом на доведення обставин у справі, до суд не зявилася, будь-яких доказів відсутності допомоги з боку батька дитини суду не надала. Домовленості між сторонами щодо стягнення аліментів на утримання жінки не досягнуто. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, \~материнства та стягнення аліментів», \~вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, \~непрацездатних чоловіка, \~дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд приймає до уваги, що позивач не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, має матеріальні труднощі, а відповідач працює, має регулярний дохід, інших утриманців, крім малолітнього сина, не має. Посилання відповідача на те, що він вже допомагає дитині, суд не вважає доказом неможливості сплати ним аліментів на утримання непрацездатної матері малолітньої дитини, оскільки він є працездатним, інших неповнолітніх дітей не має. Втім, визначаючи розмір аліментів, суд виходить із засад розумності та справедливості, враховує також, що позивач, яка хоч і не працює, але отримує допомогу по народженню дитини у розмірі 860,00 грн. (а.с.6). Отже, суд приходить до висновку, що позивач потребує матеріальної допомоги, а відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання матері дитини в розмірі - 1/8 частки всіх видів його заробітної плати (доходу), та вважає, що стягнення аліментів на утримання позивача саме у такому розмірі буде справедливим та обґрунтованим. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Встановленим у справі обставинам відповідають правовідносини, передбачені ч.2 ст.91 СК України, відповідно до якої жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, до досягнення дитиною трьох років. Отже, суд приходить до висновку, що позивач потребує матеріальної допомоги, а відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання матері дитини в розмірі 1/8 частки всіх видів його заробітної плати (доходу), тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України у разі звільнення позивача, на користь якого ухвалено рішення, від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. При цьому суд враховує, що позовні вимоги задовольняються частково, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача в розмірі, пропорційному розміру задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial