Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеною заявою та просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 26.10.2020, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г., який зареєстровано в реєстрі під №1126, про стягнення з неї невиплаченої в строк заборгованості за кредитним договором від 20.10.2019 року у розмирі 7610,37 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у листопаді 2020 року не змогла отримати заробітну палату, і, перевіряючи реєстр боржників виявила інформацію щодо відкриття виконавчого провадження №63664251 приватним виконавцем Табінським О.В. Підставою для відкриття слугував виконавчий напис нотаріуса КМНО Григорян Д.Г. Звернувшись до бухгалтера за місцем роботи АТ «ПівдГЗК», вона з`ясувала, що підприємство отримало постанову про звернення стягнення на заробітну плату від приватного виконавця і на підставі цієї постанови здійснюються відрахування із її заробітної плати на користь ТОВ «Українські фінансові операції». З вказаним виконавчим написом не погоджується, вважає його незаконним, оскільки він вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема всупереч вимогам ст.88 Закону України «Про нотаріат», без впевненості приватного нотаріуса у безспірності заборгованості. Зазначила, що не погоджується із сумою боргу, кредитний договір було укладено 20.10.2019, а тому строк по нарахуванню неустойки пропущений. Також просила врахувати, що ніяких повідомлень від відповідача про наявність заборгованості вона не отримувала, як і не отримувала копії виконавчого напису та постанов приватного виконавця. Посилаючись на правовий висновок Верховного Суду України, викладений в постаові від 05.07.2017 у справі № 754/9711/14-ц, згідно з яким безспірність заборгованості боржника - це обов`язкова умова вчинення виконавчого напису нотаріусом, просить визнати цей виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою від 22 січня 2021 року після усунення недоліків відкрито провадження у справі, підготовче засідання у справі призначено на 22 лютого 2021 року, в подальшому продовжено. Ухвалою від 22 січня 2021 року задоволено заяву про забезпечення позову, зупинено стягнення у виконавчому провадженні ВП № 663664251 від 23.11.2020. Ухвалою суду від 05 квітня 2021 року за клопотанням позивача було витребувано докази - у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. належним чином засвідчену копію виконавчого напису та матеріали нотаріальної справи, у відповідача - належним чином засвідчені копії кредитної справи за кредитним договором від 20.10.2019, в тому числі документів, на підставі яких відповідачем отримано право вимоги за вказаним кредитним договором. Ухвалою суду від 02 червня 2021 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Належним чином повідомлені відповідач та треті особи, в судове засідання не з`явились, жодних клопотань не надали, правом на подання відзиву та пояснень не скористались. Від приватного нотаріуса будь-яких клопотань не надходило, на виконання ухвали надійшла засвідчена копія нотаріальної справи щодо вчинення оспорюваного виконавчого напису. В судове засідання, призначене на 02.08.2021, позивач не з`явився, від його представника надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. За таких обставин суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності учасників та ухвалив про заочний розгляд справи, що положенням ст.ст. 280-282 ЦПК України. У відповідності до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши надані позивачем та витребувані судом докази у їх сукупності, судом встановлено наступне. 26.10.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. видано виконавчий напис № 1126 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованості за кредитним договором № 12-25200 від 20.10.2019 року, укладеним з ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», за період з 03.11.2019 по 10.10.2020 у розмірі 7110,37 грн., що складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту 800,00 грн., простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 6310,37 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом стягнуто плата в розмірі 500,00 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню з Боржника на користь Стягувача становить 7 610,37 грн. У виконавчому написі зазначено, що строк платежу за Кредитним договором № 12-25200 від 20.10.2019 року настав. Боржником допущено прострочення платежів /а.с.77/. 23.11.2020 на підставі вказаного виконавчого напису № 1126 від 26.10.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Табінським О.В. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, в якій зазначено, що боржниця [PERSON] працює в АТ «Південний ГЗК» та отримує дохід, на який звернуто стягнення у розмірі 20 % виплати загальної суми 9181,40 грн., з яких борг за виконавчим написом - 7610,37 грн., основна винагорода приватного виконавця - 761,03 грн. та витрати на проведення виконавчих дій - 810,00 грн., і на підставі цієї постанови здійснюються відрахування із її заробітної плати на користь ТОВ «Українські фінансові операції» відповідно до кредитного договору від 20.10.2019 /а.с. 8/. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із факту вчинення нотаріусом виконавчого напису. Згідно зі ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою КМУ від 29.06.99 № 1172. Згідно з п.2 цього Переліку, зі змінами та доповненнями, для одержання виконавчого напису щодо кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Підпунктами 1.1.,1.2 п.1 гл.16 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012, встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більш ніж 3 роки, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більш ніж рік. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається в межах цього строку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Аналіз зазначеної норми Закону свідчить про те, що відповідне право стягувача, по захист якого він звернувся до нотаріуса, повинне існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Отже відповідно до норми цієї статті Закону, обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису є безспірність заборгованості боржника, у тому числі й унаслідок цивільно-правової відповідальності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору щодо заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», суд вважає, що захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Для правильного застосування положень ст.ст 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 №6-887цс17. На підставі ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи. Дослідивши надані позивачем та витребувані судом докази, суд встановив, що надані стягувачем нотаріусу документи, на підставі яких вчинено виконавчий напис, не були достатніми для підтвердження безспірності заборгованості позивача перед ТОВ «Українські Фінансові Операції» на день вчинення напису. При цьому суд керується наступним. Так, з надісланих приватним нотаріусом матеріалів нотаріальної справи видно, що стягувачем до заяви про вчинення виконавчого напису крім статутних документів додавався оригінал кредитного договору №12-25200 від 20.10.2019, виписка з рахунка [PERSON] із зазначенням суми заборгованості та строків погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за вказаним кредитним договором, копія повідомлення про порушення основного зобов`язання, докази надіслання такого повідомлення, довідка про відсутність спору. Водночас, суд критично ставиться до тієї обставини, що заявником до заяви про вчинення виконавчого напису нотаріусу додавався оригінал кредитного договору, оскільки суду належним чином засвідчену копію такого договору ані відповідач, ані приватний нотаріус не надали. Відповідно до п.4.10 Положення «Про організацію операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою НБУ № 254 від 18.06.2003 первинні документи складаються на бланках форм, затверджених відповідно до законодавства України. Документування операцій може здійснюватися з використанням бланків, виготовлених банками самостійно, які повинні містити обов`язкові реквізити чи реквізити форм, затверджених відповідно до законодавства України. Відповідно до п.5.5. Положення форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Як зазначено у п.10 Узагальнення ВССУ від 07.02.2014 «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, могли бути первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст.9 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Переліку документів визначених Постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів для одержання виконавчого напису подаються а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів): б) документи що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. На підтвердження безспірності заборгованості стягувачем нотаріусу був наданий документ, найменований як виписка з рахунка [PERSON] із зазначенням суми заборгованості та строків погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за кредитним договором №12-25200 від 20.10.2019,яка не відповідає вимогам до первинних документів, оскільки не містить дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; а також не містить відмітки про те, що погашення заборгованості не відбувалося. Отже, надані стягувачем нотаріусу документи, на підставі яких вчинено виконавчий напис, не були достатніми для підтвердження безспірності заборгованості [PERSON] перед кредитором - ТОВ «Українські Фінансові Операції» на день вчинення напису. Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні належним чином оформлені первинні документи за кредитним договором та особовим рахунком позичальника, які б відображали суму проведених операцій по зарахуванню коштів, суд вважає, що у приватного нотаріуса не було підстав для вчинення ним виконавчого напису про стягнення суми заборгованості за цим кредитним договором). Тому суд вважає, що дії нотаріуса суперечать вимогам «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України». Суд також вважає за доцільне врахувати у даному випадку позицію Пленуму Верховного Суду України, викладену в Постанові № 2 від 31.01.1992 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», з гідно з п.13 якої при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Окрім того, суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 було внесенозміни до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 вищевказану постанову залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду 20 червня 2018 року відмовила у перегляді ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017. Тобто, на цей час діє редакція Переліку, затверджена Постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172, якою передбачено можливість вчинення виконавчого напису нотаріусу тільки на нотаріально посвідченому кредитному договорі. Саме такої позиції дотримався Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду України у своєї постанові від 15.04.2020 у справі № 158/2157/17, провадження № 61-14105 св18. З врахуванням наведеного суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні підтвердилась та обставина, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема, статті 88 Закону України «Про нотаріат» та Постанові Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999, як вчинений на підставі кредитного договору, який нотаріально не посвідчений, оскільки іншого суду не доведено, тому що не надано копії кредитного договору. Крім того, як зазначено вище, судом встановлено відсутність доказів безспірності заборгованості, а тому оспорюваний виконавчий напис не підлягає виконанню. Суд при цьому керується правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду України від 05.07.2017 №6-887цс17, від 10.10.2018 у справі № 405/1015/17 та Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц, які відповідно до ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» мають застосовуватись іншими судами до відповідних правовідносин. Водночас суд враховує, що доказів на спростування зазначеного ані відповідачем, ані третьою особою - приватним нотаріусом суду не було надано. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує що позивач, звертаючись до суду у грудні 2020 року, сплатив 840,80 грн. та за подання заяви про забезпечення позову - 454,00 грн. Тому, з урахуванням задоволення позову відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по справі у розмірі 1294,80 грн. Відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved