Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила визнати недійсним договір іпотеки укладений 26.12.2008 року між [PERSON] , яка є матір'ю позивача, та ПАТ «Аграрний комерційний банк», правонаступником якого є ПАТ «Айбокс банк». У своїх вимогах посилається на те, що 26.12.2008 року між ПАТ «Айбокс банк» та Дочірнім підприємством «Автопрокат» був укладений договір про відкриття кредитної лінії. З метою забезпечення виконання кредитного зобов'язання між Банком та [PERSON] було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кара В.В. за реєстровим № 2079, за умовами якого [PERSON] передала в іпотеку відповідачу житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку, на якій розташований зазначений будинок. На час укладення даного правочину в будинку разом з [PERSON] проживала позивач, яка на той момент була малолітньою. Позивач вважає, що оскільки договір іпотеки від 26.12.2008 року був укладений без згоди органу опіки та піклування, було грубо порушено права дитини, а значить і існують всі законні підстави для визнання його недійсним. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов та просив його задовольнити посилаючись на обґрунтування викладені в позовній заяві. Представник відповідача ПАТ «Айбокс» Ходун В.В. проти позову заперечував, зазначивши, що при укладенні іпотечного договору нотаріусом були проведені дії по перевірці відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних на користування майном, яке є предметом іпотеки. Відповідно до п. 1.7 Іпотечного договору, Іпотекодавець гарантує, що на момент укладення іпотечного договору: особи, які тимчасово виписані із будинку, який є предметом іпотеки в такому будинку відсутні, членів сім'ї дітей-власників предмета іпотеки, які б мали право користування немає. Разом з тим, позивача було прописано в іпотечному майні без згоди банка вже після укладення договору, що є порушенням договору. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час дату та місце судового засідання був повідомлена у спосіб передбачений ст. ст. 76,77 ЦПК України. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кара В.В. у судове засідання не з'явилася, про час дату та місце судового засідання була повідомлена у спосіб передбачений ст. ст. 76,77 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26.12.2008 року між ПАТ «Аграрний комерційний банк», правонаступником якого є ПАТ «Айбокс банк» та Дочірнім підприємством «Автопрокат» було укладено договір про відкриття кредитної лінії. З метою забезпечення виконання кредитного зобов'язання 26.12.2008 року між ПАТ «Аграрний комерційний банк» та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки № 2019 за умовами якого [PERSON] передала в іпотеку банку житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] та земельну дільнику, на якій розташований зазначений будинок. Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва по справі № 2-2915/12 було задоволено позов ПАТ «Аграрний комерційний банк» до [PERSON], за участі третьої особи Дочірнього підприємства «Автопрокат» про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким встановлено звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,0963 га, що належить [PERSON] для задоволення грошових вимог ПАТ «Аграрний комерційний банк» в сумі 6492396,92 грн. та встановити способом реалізації - проведення прилюдних торгів. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07 лютого 2013 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2012 року було залишено без змін. На підставі виконавчого листа від 22.02.2013 року №2-2915/12 21 березня 2013 року було відкрито виконавче провадження №37164366. Згідно свідоцтва про народження виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Московського району м. Києва (актовий запис № 638) [PERSON] та [PERSON] є батьками позивача [PERSON] У липні 2013 року ПАТ «Аграрний комерційний банк» звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON], за участі третьої особи Служби у справах дітей Печерської районної у м. Києві державної адміністрації про виселення. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16.12.2013 року по справі № 757/16018/13-ц позов було задоволено та ухвалено виселити [PERSON] та неповнолітню [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS]. Разом з тим у вказаному процесуальному рішенні суд встановив, що неповнолітня [PERSON] була зареєстрована у спірному приміщенні після відкриття виконавчого провадження по виконанню рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки і як зазначив представник банку, що банк, як іпотеко держатель, згоди на реєстрацію [PERSON] не надавав, що свідчить про порушення іпотекодавцем [PERSON] укладеного сторонами іпотечного договору. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 березня 2014 року заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 16.12.2013 року залишено без змін. Вищезазначене підтверджується, зокрема, з довідки по формі № 3 «КП «Печерськблагоустрій» від 21.11.2008 року та довідки КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району» № 765 від 15.12.2016 року, позивач [PERSON] була зареєстрована в [ADDRESS] з 16.05.2013 року. Як вбачається з копії паспорту позивачки, та нею не заперечується, вона, на момент укладання оспорюванного договору, була зареєстрована за місцем проживання батька за адресою: [ADDRESS]. Тому твердження позивача, про те що, на момент 2008 року вона проживала з матір'ю за адресою [ADDRESS], судом не приймаються з огляду на відсутність доказів. За правилами ч.2 ст. 177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири. Аналіз вищезазначеної норми свідчить про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна передбачена лише у тому випадку, коли малолітня або неповнолітня дитина має майнові права щодо нерухомого майна відносно якого вчиняється правочин. Малолітня на той час [PERSON] не мала таких прав, оскільки на час укладення договору іпотеки від 26.12.2008 року вона не була ні власником квартири, ні мала права користування. Аналогічна позиція міститься у Постанові Верховного суду України від 20.01.2016 року по справі № 6-2940цс15, де суд вказує наступне. «Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. За змістом цієї норми закону, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов'язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов'язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування. Згідно з положеннями частин четвертої та п'ятої статті 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло. За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлений позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення. Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку. За таких обставин у суду не було підстав для задоволення позову про визнання недійсними іпотечних договорів, оскільки їх укладення хоч і відбулося без попереднього дозволу органу опіки та піклування, проте не призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження існуючого права малолітнього на користування житлом - квартирою. Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13 травня 1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.» Отже, судом достовірно встановлено, що на час укладення та нотаріального посвідчення договору іпотеки від 26.12.2008 року № 2079 малолітня [PERSON] не була власником житлового будинку, який виступає предметом іпотеки, не була в ньому зареєстрована, а тому дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину не вимагався. Порушень майнових прав дитини з боку батьків не відбулося, а тому позовна вимога про визнання договору іпотеки від є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed