Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що відносини в сім'ї не склались, відсутнє взаємопорозуміння, часто виникали сварки через ревнощі відповідача, з грудня 2014 року сторони припинили спільне проживання, на спроби позивача примиритись відповідач не реагує, а тому позивач вважає, що сім'я розпалася і зберегти її неможливо, має твердий намір розірвати шлюб; від шлюбу є неповнолітній син, який проживає з позивачем і спору з приводу визначення його місця проживання немає. Позивач подала заяву, в якій просила розглянути справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач подав заяву про визнання позову, просив справу розглянути за його відсутності. Відтак, з огляду на норми ст.ст.158, 169 ЦПК України, суд здійснює розгляд справи за відсутності сторін. Перевіривши законність визнання позову та дослідивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого виконкомом Нововелідницької сільської ради Овруцького району Житомирської області, між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], 03.06.2009 року було укладено шлюб, актовий запис № 2. У шлюбі народилась дитина - син [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, не підтримують подружніх стосунків, не погоджуються на примирення та спільно бажають розірвати шлюб, спору з приводу визначення місця проживання дитини немає. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що на даний час спільне проживання та підтримання подружніх стосунків сторін стало не можливим, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тобто фактично шлюбу не існує, а тому його слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне також роз'яснити сторонам, що згідно з абз.2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243,60 грн. слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved