Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду, посилаючись на те, що працював на різних посадах та був звільнений з посади бійця 1 класу оперативно-технічного загону ДП «Воєнізована аварійно-рятувальна (газорятувальна) служба «ЛІКВО» нафтогазової промисловості» Національної акціонерної компанії Нафтогаз України» 26 червня 2012 року наказом № 72-п у зв'язку із скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. В день звільнення відповідачем не була нарахована та виплачена позивачу передбачена при скороченні чисельності чи штату працівників відповідно до п. 2.10 Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДП «ЛІКВО» додаткова допомога. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 січня 2013 року було задоволено позовні вимоги [PERSON] та зобов'язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку. 05 липня 2013 року на виконання рішення суду на картковий рахунок позивача було зараховано стягнені державним виконавцем з відповідача грошові кошти в сумі 10216 грн. 79 коп. Викладені факти свідчать про те, що відповідач порушив вимоги ст. 47 та 116 КЗпП України щодо обов'язковості проведення виплати всіх сум, що належить працівникові в день звільнення, тому згідно ст. 117 КЗпП України відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Оскільки днем звільнення було 26 червня 2012 року, а повний розрахунок був здійснений фактично 05 липня 2013 року, час затримки виплати додаткової допомоги складає 257 робочих днів, тому позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму середнього заробітку за вказаний час, що становить 43761 грн. 96 коп. 15 січня 2014 року представник позивача збільшив заявлені позовні вимоги, просив стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати додаткової допомоги в розмірі 51541 грн. 35 коп. у зв'язку із наданням відповідачем довідки про середньоденний розмір заробітної плати позивача. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] повністю підтримав заявлені позовні вимоги, надав судові аналогічні пояснення. Представник відповідача Горгуль Н.М. проти задоволення позову заперечувала, оскільки в день звільнення позивача йому були виплачені всі суми, належні від підприємства, а саме вихідна допомога, компенсація за невикористану частину щорічної відпустки. Спірна вихідна допомога не передбачена жодною нормою чинного законодавства України, її розмір та порядок виплати встановлено у нормативно-правових актах локальної дії, а саме у Колективному договорі між адміністрацією та трудовим колективом на 2012-2014 роки. Провести виплату додаткової вихідної допомоги відповідач не мав можливості з об'єктивних підстав у зв'язку із відсутністю грошових коштів та скрутного фінансового стану підприємства. Крім того, представник відповідача зазначила, що після відкриття виконавчого провадження по виконанню рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова підприємство у добровільному порядку виконало вказане рішення 23 квітня 2013 року, перерахувавши на розрахунковий рахунок державної виконавчої служби 10216 грн. 79 коп. У зв'язку із чим представник відповідача просила у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, наказом № 9-П від 20 квітня 2004 року [PERSON] було прийнято на посаду помічника командира взводу оперативно-технічного загону в ДП «Воєнізована аварійно-рятувальна (газорятувальна) служба «ЛІКВО» нафтогазової промисловості» в порядку переведення з ВЧ «ЛІКВО» ДК «Укргазвидобування». На підставі наказу № 72-п від 26 червня 2012 року [PERSON] було звільнено з підприємства у зв'язку зі скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України / а. с. 7-8, 10 /. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частиною 1 статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Як вбачається з довідки ДП «Воєнізована аварійно-рятувальна (газорятувальна) служба «ЛІКВО» при звільненні [PERSON] було нараховано остаточний розрахунок в сумі 11860 грн. 86 коп., який складався з окладу, надбавки за стаж, вихідної допомоги при звільненні, компенсації за відпустку, з яких було утримано податок з доходів, ЄСВ та профспілковий збір в розмірі 2097 грн. 84 коп. /а. с. 142-143/. Сума остаточного розрахунку, яка підлягала виплаті позивачу в сумі 9763 грн. 02 коп., була перерахована [PERSON] на його картковий рахунок 26 червня 2012 року / а. с. 146-148/. Пунктом 2.10 Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДП «Воєнізована аварійно-рятувальна (газорятувальна) служба «ЛІКВО» нафтогазової промисловості» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» передбачено, що працівникам, вивільненим у зв'язку з ліквідацією або реорганізацією ДП «ЛІКВО», скороченням чисельності чи штату працівників, крім вихідної допомоги, передбаченої чинним законодавством, за рахунок коштів ДП «ЛІКВО» виплачується допомога, залежно від загального стажу роботи на підприємствах, галузі, в тому числі чоловікам зі стажем роботи понад 15 років в розмірі тримісячного середнього заробітку / а. с. 49-56/. Враховуючи, що вказана додаткова допомога при звільненні [PERSON] виплачена не була, рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 січня 2013 року ДП «Воєнізована аварійно-рятувальна (газорятувальна) служба «ЛІКВО» було зобов'язано нарахувати та виплатити [PERSON] додаткову допомогу, передбачену п. 2.10 Колективного договору / а. с. 11-13/. Як вбачається з платіжного доручення № 2297 23 квітня 2013 року ДП «ЛІКВО» перерахувало на рахунок Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції додаткову допомогу [PERSON] в розмірі 10216 грн. 79 коп. на підставі постанови державного виконавця ВП № 37604864 від 15 квітня 2013 року / а. с. 69/. Таким чином, судом встановлено, що в день звільнення позивача, а саме 26 червня 2012 року, відповідач нарахував позивачу суму остаточного розрахунку, а саме оклад, надбавку за стаж, вихідну допомогу та компенсацію за відпустку, та перерахував ці грошові кошти на картковий рахунок позивача. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про те, що всі суми, передбачені чинним трудовим законодавством України та належні до виплати позивачеві при звільненні, були йому виплачені своєчасно, у порядку та строки, передбачені законом, тобто відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України. Додаткова допомога, виплачена позивачу на підставі рішення суду, не передбачена будь-якими нормами діючого законодавства, а встановлена Колективним договором між адміністрацією Дочірнього підприємства «Воєнізована аварійно-рятувальна служба «ЛІКВО» нафтогазової промисловості» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна» та трудовим коллективом. Тому суд приходить до висновку, що вимоги ст. 117 КЗпП України не розповсюджуються на умови Колективного договору щодо виплати додаткової допомоги та правовідносини, які виникли між сторонами з цих підстав. Крім того, суд звертає увагу, що Колективним договором не передбачено стягнення середнього заробітку у разі затримки виплати додаткової допомоги. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed