Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд в грудні 2016 року з даним позовом до відповідача про визнання дійсним на підставі ст.. 220 ч. 2 ЦК України договору № 5 від 16 грудня 2013 року купівлі - продажу будівлі для сільськогосподарських машин , укладеним нею з ВАТ « Вірівське», від імені якого договір підписаний арбітражним керуючим [PERSON] Зазначила , що договір укладений в письмовій формі, купівля здійснена за 26391 грн., приміщення передане згідно акту прийому - передачі від 16 грудня 2013 року, виконані всі істотні умови договору. При її звернені до відповідача для нотаріального посвідчення договору , їй повідомлено про неможливість через відсутність грошових коштів в результаті процедури банкрутства. В судовому засіданні позивач [PERSON] участі не приймала , згідно письмового клопотання просить розглянути справу без її присутності. Представник відповідача арбітражний керуючий [PERSON] погодився на задоволення позову і пояснив, що приміщення для сільськогосподарських машин в с. Вірівське Добропільського району Донецької області було ним прийнято від ВАТ « Вірівське» по акту прийому передачі основних фондів. Був укладений письмовий договір купівлі - продажу цього приміщення з позивачем .Дане приміщення не зареєстроване за товариством , оскільки на нього відсутні правовстановлюючі документи, що унеможливлює звернулись до нотаріуса для посвідчення договору купівлі - продажу. Вислухавши пояснення осіб, дослідивши матеріали справи , суд дійшов такого висновку. Згідно договору купівлі - продажу № 5 від 16 грудня 2013 року між ВАТ « Вірівське» в особі арбітражного керуючого - ліквідатора [PERSON] і [PERSON] його предметом є будівля для сільськогосподарських машин , розташована в с. Вірівське Добропільського району Донецької області . Посилаючись на те, що відбулось повне виконання договору , але відповідач ухиляється від його нотаріального посвідчення, позивач просить визнати цей договір дійсним. Як передбачено ст.. 657 ЦК України , договір купівлі- продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу , житлового будинку ( Квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. З припису ст.. 220 ч. 2 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо істотних умов договору , що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору , але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення , суд може визнати такий договір дійсним. Але частина друга статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, зокрема договорів купівлі-продажу нерухомого майна, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними, а отже, не створюють прав та обовязків для сторін. Так, ст.. 640 ч. 3 ЦК України, викладеній в редакції Закону України № 1878 У1 від 11лютого 2010 року , який набрав чинності 1 січня 2013 року, встановлено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. З 1 січня 2013 року з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів» право на нерухоме майно та його обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Тому законних підстав для визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна між сторонами у справі не існує. В задоволенні позову [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed