Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури і суду, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 28.01.2014 року позивач отримав телефонний дзвінок від свого дільничного, який просив терміново приїхати до смт. Крижополя Вінницької області для з'ясування деяких обставин. 29.01.2014 року позивач з'явився до дільничного, який йому повідомив, що з Вінницького міського суду Вінницької області надійшла постанова у справі про адміністративне правопорушення від 25.11.2013 року у справі №127/28534/13-п для її виконання. Однак, як з'ясувалось, позивач за даною постановою вже відбув адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк 10 діб у спецприймальнику для осіб підданих адміністративному арешту в м. Вінниці у період з 25.11.2013 року по 05.12.2013 року. Таким чином, за недбалого ставлення працівниками Вінницького міського суду Вінницької області та помилково надіслану постанову на виконання до Крижопільського РВ УМВС України у Вінницькій області, позивачем були понесені додаткові витрати, а саме: придбання квитків з м. Києва до м. Вінниці та з м. Вінниці до смт. Крижополя; придбання квитків з смт. Крижополя до м. Вінниці та з м. Вінниці до м. Києва. А тому, вищевикладені обставини змусили позивача звернутись до суду з даним позовом, в якому останній просив на підставі п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зобов'язати відповідача сплатити йому матеріальну шкоду у розмірі 268,20 грн. та судові витрати, пов'язані з явкою до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечував проти винесення заочного рішення. Представник відповідача Державної казначейської служби України до судового засідання втретє не з'явився із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Оскільки, у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивач не заперечує, відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення №127/28534/13-п за ст.185 КУпАП, вчинене [PERSON], всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних обставин. Згідно ч.2 ст.1176 ЦК України - право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Як вбачається з матеріалів про адміністративне правопорушення №127/28534/13-п за ст.185 КУпАП, вчинене [PERSON], згідно постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 25.11.2013 року позивача визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк 10 діб (а.с.22 справи №127/28534/13-п). Постановою апеляційного суду Вінницької області від 24.12.2013 року постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 24.12.2013 року залишено без змін (а.с.23 справи №127/28534/13-п). 31.12.2013 року Вінницьким міським судом Вінницької області на адресу Крижопільського РВ УМВС України у Вінницькій області було надіслано 2 копії постанови у вищезазначеній справі, для виконання (а.с.34 справи №127/28534/13-п). Згідно листа Крижопільського РВ УМВС України у Вінницькій області від 29.01.2014 року №703, адресованого Вінницькому міському суду Вінницької області [PERSON] відбув покарання у виді адміністративного арешту строком 10 діб з 25.11.2013 року по 05.12.2013 року у Вінницькому спеціальному приймальнику для осіб, підданих адміністративному арешту (а.с.38 справи №127/28534/13-п). Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Таким чином, позивач [PERSON] визнаний винний у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, до останнього засноване адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк 10 діб, та яке позивач з 25.11.2013 року по 05.12.2013 року відбув у Вінницькому спеціальному приймальнику для осіб, підданих адміністративному арешту, а відтак у відповідності до положень ст.ст.1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» дія даного Закону на правовідносини, які є предметом даного спору, не поширюється. Окрім того, ні матеріали цивільної справи, ні матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять належних та допустимих доказів того, що Вінницький міський суд Вінницької області повторно направляв постанову від 25.11.2013 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст.185 КУпАП. До того ж, позивачем не надано суду жодного доказу того, що його дійсно було викликано до Крижопільського РВ УМВС України у Вінницькій області та з якого приводу, що він дійсно перебував у районному відділі міліції 29.01.2014 року. Надані позивачем квитки (а.с.23), як доказ на підтвердження позовних вимог, суд не приймає до уваги, так як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення позивач зареєстрований та проживає в [ADDRESS]. Будь-яких доказів того, що позивач дійсно працює в м. Києві, останнім не надано та така інформація в матеріалах справи відсутня. Окрім того, з даних квитків не вбачається, коли саме вони були придбані, відсутні відомості щодо рейсу, дати та часу відправлення, від якої автостанції до якої станції було здійснено перевезення, вартість квитків тощо. Як вбачається зі змісту позовної заяви та пояснень позивача у судовому засіданні, предметом даного спору є відшкодування матеріальної шкоди, яку позивач отримав під час помилкового виклику до Крижопільського РВ УМВС України у Вінницькій області з приводу виконання постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 25.11.2013 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст.185 КУпАП. Згідно ст.304 КУпАП питання, зв'язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову. Таким чином, звернувшись до суду із даним позовом, позивачем не вірно обрано спосіб захисту свого порушеного права (якщо таке порушення мало місце). Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги, заявлені позивачем, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відтак задоволенню не підлягають. Оскільки, під час судового розгляду справи позовні вимоги, заявлені позивачем, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а тому судові витрати, що пов'язані з явкою позивача до суду, які є похідними від позовних вимог, також не підлягають задоволенню у відповідності до положень ст.ст.85, 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed