Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Старобільський молокозавод» про відшкодування матеріальних збитків та матеріальної шкоди. В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, що підтверджується посвідченням серії А№ 435152, виданим Луганською державною адміністрацією 18 серпня 2006 року та інвалідом війни 2-ї групи по захворюванням, повязаних з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується посвідченням серії Є №109842 виданим 06 травня 2009 року безтерміново, довідкою МСЕК сер. 2-20 СМ № 096298 від 05 травня 2009 року та Експертним висновком сер. 2-20 СУ № 037260 від 05 травня 2009 року. На час призову на військові збори по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, він працював на посаді електрослюсаря на ЗАТ «Старобільський ЗЗНМ» правонаступником якого, згідно рішення № 529 від 26 серпня 1996 року є ПАТ «Старобільський молокозавод», який згідно ст. 15 Закону України №796-12 від 28 лютого 1991 року відповідальний за розрахунок та надання довідки про заробітну плату, за роботу на ЧАЕС і в зоні відчуження. У відповідності до Постанови КМУ України № 1210 від 23 листопада 2011 року основним документом для призначення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок Чорнобильської катастрофи, запроваджена довідка встановленого зразка - форма 122 про оплату праці за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках. Згідно вищезазначеної постанови Управління пенсійного Фонду України в Старобільському районі Луганської області повинно було до 01 січня 2012 року здійснити перерахунок пенсії згідно матеріалів пенсійної справи позивача, однак на вказану дату цього зроблено не було, зважаючи на невідповідність законодавству довідки про заробітну плату позивача за участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, яку надало ПАТ «Старобільський молокозавод». 12 січня 2012 року, ПАТ «Старобільський молокозавод» надав позивачу довідку без перерахування заробітної плати за час роботи в зоні відчуження, для подальшого подання її до управління ПФУ в Старобільському районі Луганської області. Розрахунок заробітної плати повинен бути здійснений згідно нормативних документів, які регулюють порядок розрахунку та оплати праці для осіб, які приймали участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а саме [PERSON] Міністрів УРСР від 10 червня 1986 року № 297-7, [PERSON] Міністрів УРСР від 06 січня 1988року № 12-р, постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 153/10-43, розпорядженням [PERSON] Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року № 1031- рс, постановою ЦК КПРС, Президії Верховної [PERSON] СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156, постановою [PERSON] Міністрів СРСР від 08 травня 1986 року № 168-5, Основними положеннями по обліку праці і заробітної плати у промисловості і будівництві, затвердженими Держкомпраці СРСР, Мінфінансів СРСР від 27 квітня 1973 року. Незважаючи на те, що ці нормативні документи є документами прямої дії, ПАТ «Старобільський молокозавод» вони були трактовані на свій власний розсуд та неодноразово проігноровані такі параметри заробітної плати як: кратність оплати праці на відповідних обєктах ЧАЕС, відображення премії в розмірі 60%, за роботу на ЧАЕС та в зоні відчуження, з урахуванням підвищеного тарифу та показників кратності. Таким чином, показники заробітної плати позивача за участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС були занижені в декілька разів. Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 17 червня 2013 року по справі № 2/431/626/13 позов [PERSON] був задоволений в повному обсязі, дії ПАТ «Старобільський молокозавод» щодо відмови у розрахунку заробітної плати та видачі довідки за період роботи в зоні відчуження з 29 вересня 1986 року по 29 січня 1987 року визнані протиправними та було зобовязано ПАТ «Старобільський молокозавод» провести розрахунок його заробітної плати за період з 29 вересня 1986 року по 29 січня 1987 року у відповідності до вимог закону та надати йому довідку форми 122 про оплату праці за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках у відповідності до вимог закону. Після того, як рішення суду набрало чинності, ПАТ «Старобільський молокозавод» рішення було виконане, надана довідка № б/н від 29 жовтня 2013 року про заробітну плату одержану за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, та з 29 вересня 1986 року по 29 січня 1987 року. 08 листопада 2013 року Управлінням пенсійного Фонду України в Старобільському районі Луганської області позивачу було відмовлено в перерахунку пенсії відповідно до наданої довідки про заробітну плату від 29 жовтня 2013 року б/н. 18 грудня 2013 року позивач отримав в ПАТ «Старобільський молокозавод» уточнюючу довідку про заробітну плату № 12/13-731 та повторно звернувся до УПФУ для перерахунку пенсії, але отримав відмову. Лише після звернення до суду з адміністративним позовом, УПФУ в Старобільському районі Луганської області з 01 січня 2014 року у повній відповідності до довідки № 12/13-731 від 18 грудня 2013 року позивачу була перерахована пенсія з більшої заробітної плати. Позивач вважає, що матеріальні збитки полягають в реальному недоотриманні ним пенсії за період з 01 січня 2012 року по 01 січня 2014 року в сумі 67067 грн. 31 коп., інфляційні нарахування в сумі 59400,46 грн., три проценти річних в сумі 1748.25 грн. Крім того, позивач вважає, що діями відповідача йому була завдана значна моральна шкода в розмірі 10000 грн., оскільки на протязі тривалого часу були порушені його права, гарантовані законом, які виразилися в умисному ігноруванні законодавства, яке регулює порядок оплати праці осіб, які приймали участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, посадовими особами ПАТ «Старобільський молокозавод», в умисному ігноруванні наданих ним документів, підтверджуючих його перебування на обєктах ЧАЕС і в зоні відчуження, що призвело до значних моральних страждань, а з початку розгляду питання в суді, де для його здоровя, як інваліда чорнобильця, були значні психоемоційні навантаження, його стан погіршився. Необхідність тривалого відвідування судових засідань, бухгалтерії ПАТ «Старобільський молокозавод», Управління пенсійного Фонду, юридичні консультації і підготовку документів у адвокатів, постійна потреба значних коштів на все це, та як результат знаходження в стані постійного негативного стресу, призвели до значного погіршення стану його здоровя, що зумовило відповідне лікування. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав заяву, згідно якої свої позовні вимоиг підтримав у повному обсязі, просив суд справу розглянути без його участі. В судове засідання представник відповідача ПАТ «Старобільський молокозавод» не зявився, надав свої заперечення на позовні вимоги, згідно яких при виході позивача на пенсію відповідачем була видана довідка форми 122 з відображенням заробітної плати, що була фактично виплачена. З 1987 року до 19 лютого 2013 року позивач ніяких претензій до відповідача не висував. З 01 січня 2012 року вирішальним став розмір заробітної плати за 1986-1987 роки, кий до 01 січня 2012 року такої ролі для розрахунку розміру пенсії не мав. Позивач вимагає стягнення з відповідача матеріальних збитків, які розраховуються як різниця між розміром пенсії позивача, яка виплачувалася починаючи з січня 2014 року, після перерахунку, та розміром пенсії, що виплачувалася до грудня 2013 року включно, тобто за періо з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2013 року. на думку відповідача, оскільки позивач звернувся за новою довідкою до відповідача тільки 19 лютого 2013 року, то матеріальні збитки до часу звернення за новою довідкою відшкодуванню не підлягають. Також, відповідач вважає, що відсутня його вина у спричиненні матеріальних збитків за інші періоди, вказані позивачем. Просить суд повністю відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 січня 2012 року позивачу відповідачем була видана довідка форми 122 з відображенням заробітної плати, що була йому фактично виплачена (а.с. 15). З 01 січня 2012 року Постановою КМУ № 1210 від 23 листопада 2011 року було встановлено порядок перерахунку пенсії для осіб, що є ліквідаторами аварії на ЧАЕС, згідно якого перерахунок розміру пенсії проводиться на підставі даних довідки форми 122 щодо заробітної плати за 1986-1987 роки, що міститься у пенсійній справі. 19 лютого 2013 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про видачу нової довідки форми 122 замість вже виданої з відображенням розміру заробітної плати, що підлягала виплаті за 1986-1987 роки, виходячи з норм законодавства Союзу РСР стосовно осіб, що брали участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС. Довідка від 12 січня 2012 року форми 122, що містилася у пенсійній справі позивача, відображала фактично виплачену його заробітну плату за 1986-1987 роки, розмір якої не був скоригований за вказаним законодавством Союзу РСР. Відповідач відмовив позивачу у наданні довідки форми 122 з відображенням вказаного скоригованого розміру заробітної плати. Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернувся до Старобільського районного суду Луганської області з вимогою зобовязати відповідача надати довідку форми 122 з відображенням в ній розміру заробітної плати, що підлягала виплаті згідно з нормами права колишнього СРСР відносно ліквідаторів аварії на ЧАЕС, а не того розміру, що був фактично виплачений. Рішенням Старобільського районного суду Луганської області № 431/1516/13-ц від 17 червня 2013 року було зобовязано відповідача надати позивачу довідку форми 122 з відображенням в ній розміру заробітної плати, що підлягала виплаті згідно з нормами права колишнього СРСР відносно ліквідаторів аварії на ЧАЕС (а.с.17-18). Як вбачається з рішення УПФУ в Старобільському районі Луганської області від 08 листопада 2013 року на виконання даного рішення суду позивачу було видано довідку форми 122 від 30 жовтня 2013 року, з якою він тієї ж дати, тобто 30 жовтня 2013 року звернувся до УПФУ в Старобільському районі Луганської області щодо перерахунку пенсії з більшого заробітку за роботу в зоні відчуження (а.с.19-20). УПФУ в Старобільському районі Луганської області відмовило позивачу в перерахунку пенсії з більшого заробітку відповідно до наданої довідки про заробітну плату від 30 жовтня 2013 року. Далі, позивач отримав нову довідку за № 12/13-731 від 18 грудня 2013 року за формою 122, на підставі якої УПФУ в Старобільському районі Луганської області 20 грудня 2013 року рішенням № 15048/01 відмовило в перерахунку пенсії з більшого заробітку відповідно до наданої довідки про заробітну плату № 12/13-731 від 18 грудня 2013 року. Вказане встановлено постановою Старобільського районного суду Луганської області № 431/182/14-а від 12 лютого 2014 року, якою було зобовязано УПФУ в Старобільському районі Луганської області перерахувати позивачу пенсію з 01.01.2014 року за інвалідністю, виходячи з даних довідки про заробітну плату № 12/13-731 від 18 грудня 2013 року (а.с.21-22). Таким чином, розмір пенсії позивача з 01 січня 2014 року, тобто з моменту перерахунку пенсії, на підставі виданої довідки про заробітну плату № 12/13-731 від 18 грудня 2013 року, значно збільшився. У звязку з цим, суд приходить до висновку про доведеність факту недоотримання позивачем пенсії внаслідок протиправних дій відповідача. Однак, така протиправність дій відповідача, виходячи з досліджених та проаналізованих вище обставин, вбачається саме з 19 лютого 2013 року (дати звернення позивача до відповідача за довідкою форми 122), по 30 жовтня 2013 року (дата звернення позивача до УПФУ в Старобільському районі Луганської області щодо перерахунку пенсії з більшого заробітку за роботу в зоні відчуження). Позивач звернувся до відповідача за довідкою форми 122 з відображенням в ній розміру заробітної плати, що підлягала виплаті згідно з нормами права колишнього СРСР відносно ліквідаторів аварії на ЧАЕС саме 19 лютого 2013 року, що встановлено рішенням Старобільського районного суду Луганської області № 431/1516/13-ц від 17 червня 2013 року і саме з дня звернення до відповідача за вказаною довідкою підлягає захисту порушене право позивача. Після того, як позивач звернуся з відповідною довідкою до УПФУ в Старобільському районі Луганської області 30 жовтня 2013 року, обставини, що призвели до недоотримання позивачем пенсії вже залежали від УПФУ в Старобільському районі Луганської області, а не від відповідача. Таким чином, порушене право позивача підлягає захисту за період з 19 лютого 2013 року по 30 жовтня 2013 року. У відповідності до ст. ст. 22, 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Таким чином, спосіб захисту, обраний відповідачем у вигляді відшкодування матеріальної та моральної шкоди є таким, що відповідає діючому законодавству, при цьому, суд приходить до висновку про доведеність факту недоотримання позивачем пенсії внаслідок протиправних дій відповідача з 19 лютого 2013 року по 30 жовтня 2013 року, у звязку з чим вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача матеріальні збитки у вигляді недоплаченої пенсії у розмірі 22763 гривні 90 копійок (2734 грн.*7місяців=19141 грн.08коп.)+(10днів (за період з 19 лютого 2013 року по 28 лютого 2013 року), що складає 976 грн. 59 коп. (2734 грн.44 коп./28 днів*10 днів)+ (30днів (за період з 01 жовтня 2013 року по 30 жовтня 2013 року), що складає 2646 грн. 23 коп. (2734 грн.44 коп./31 днів*30 днів). У відповідності до ст. ст. 23, 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Суд вважає обґрунтованими вимоги щодо завдання позивачу моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача, так як внаслідок цих протиправних дій він вищезазначений період з вини відповідача отримував не в повному обсязі пенсійне забезпечення, на яке він мав право як учасник ліквідації аварії на Чорнобильскої АЕС, вимушений був звернутись за захистом своїх прав до суду. В той же час, у відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно розяснень, що містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами та доповненнями, розмір моральної (немайнової) \~шкоди, суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість заподіяної травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. З урахування викладеного суд вважає розумним та справедливим визначити розмір відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 2000 гривень. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. При цьому, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача грошової компенсації згідно індексу інфляції та 3% річних, оскільки дослідивши докази по справі, суд вважає, що у відповідача відсутні будь-які грошові зобовязання перед позивачем в контексті ч.2 ст. 625 ЦК України, на яку посилається позивач у своїй позовній заяві. Судові витрати суд розподіляє у відповідності до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial