Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] та просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 15 березня 2016 року на користь [PERSON] на утримання дітей: сина - [PERSON], [INFO] та доньки - [PERSON], [INFO] до розміру по 500,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову, і до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 15 березня 2016 року з нього стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON], [INFO] та доньки - [PERSON], [INFO] у розмірі по 1000,00 (одній тисячі гривень) на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову, тобто з 19.02.2016 року та до досягнення дітьми повноліття. Однак, матеріальний стан позивача дуже змінився, оскільки 31.12.2016 року його було звільнено з роботи і він є безробітний. Крім того, за вказаним рішенням за ним рахується заборгованість по виплаті аліментів у розмірі 8758,62 грн., що також погіршує його матеріальне становище. Перераховані обставини поставили його у скрутне матеріальне становище, так як він не має коштів для існування і не може дозволити собі найнеобхідніше. До початку розгляду справи від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, подавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги не визнає, зсилаючись на заперечення проти позову, де вказує, що звільнення позивача з роботи, не є тією обставиною, що може свідчити про неспроможність його сплачувати аліменти, розмір яких визначений рішенням суду, оскільки він є молодий, фізично здоровий і спроможний працювати та платити аліменти у визначеному розмірі. Крім того, після розірвання шлюбу, позивач не піклується про дітей і не цікавиться їх життям та вихованням, які постійно потребують матеріальної допомоги і всім необхідним відповідач змушена забезпечувати дітей самостійно, а власних коштів на все не вистачає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 15 березня 2016 року з нього стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON], [INFO] та доньки - [PERSON], [INFO] у розмірі по 1000,00 (одній тисячі гривень) на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову, тобто з 19.02.2016 року та до досягнення дітьми повноліття. Частиною 3 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, при розгляді справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, судовим рішенням, яке набрало законної сили встановлено, що між сторонами 30 липня 2002 року був укладений шлюб, який зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дубровицького районного управління юстиції у Рівненській області, про що складено відповідний актовий запис за №43. Від даного шлюбу у сторін народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Виходячи із системного аналізу положень ст. 192 СК України, зробленого у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року №143цс13, зазначена стаття вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, [PERSON] зазначає, що його матеріальне становище дуже змінилось, оскільки 31.12.2016 року його було звільнено з роботи і він є безробітний. Однак, з матеріалів справи вбачається, що при ухваленні Дубровицьким районним судом Рівненської області рішення від 15 березня 2016 року, [PERSON] погоджувався на розмір аліментів в розмірі по 1000,00 грн. на кожну дитину щомісячно, а згідно долученої позивачем до матеріалів позову копії його трудової книжки серії [NUMBER] вбачається, що на момент вказаного вище рішення він ніде не працював і допомоги по безробіттю не отримував. Тобто вказане свідчить, що матеріальне становище позивача з часу ухвалення про стягнення аліментів не змінилось. Крім того, заборгованість позивача з виплати аліментів за рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 15 березня 2016 року, що підтверджується довідкою Дубровицького районного відділу державної виконавчої служби України у Рівненській області №592/02-37/06 від 12.08.2016 року також не може бути підставою для зменшення розміру аліментів. Таким чином, суд приходить до висновку, що надані позивачем докази не підтверджують погіршення матеріального, сімейного стану чи стану здоров'я, що є визначальним при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, а вказані ним обставини існували на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання та були враховані судом, а тому підстави для задоволення позову про зменшення розміру аліментів відсутні.

Outcome: dismissed