Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], 3-тя особа приватний нотаріус ХМНО Гаврилова С.А. про розірвання договору довічного утримання, в обґрунтування позовних вимог послалася на наступне. Позивач, [PERSON], [INFO], є пенсіонером за віком. Їй на праві власності належить квартира [ADDRESS]. 17.01.2016 року з нею стався нещасний випадок, а саме вона впала та отримала перелом лівого плеча, ребра та струс головного мозку. В наслідок чого [PERSON] потрапила до лікарні, де знаходилася на стаціонарному лікуванні з 17.01.2016 року по 20.01.2016 року. Після чого вона була виписана та продовжувала лікування вдома. Позивач зазначає, що у зв'язку з отримання ушкоджень, її похилим віком, відсутністю родичів, вона не мала можливості самостійно себе обслуговувати. Їй почали допомагати її сусіди, у тому числі і [PERSON], відповідач у справі. Остання попросила ключі від квартири позивача, мотивуючи це своїм щирим бажанням допомагати та піклуватися за [PERSON] 27.01.2016 року відповідач привезла до [PERSON] приватного нотаріуса Гаврилову С.А. з незрозумілими документами, на яких позивач повинна була поставити свій підпис. Їй пояснили, що це для того, щоб [PERSON] могла їй допомагати. Оскільки [PERSON] після лікарні перебувала у жахливому стані, її турбували болі, пов'язані з переломом ребер та лівого плеча, а також струсом головного мозку, вона не усвідомлювала, що підписує. Після підписання цих документів відповідач [PERSON], скориставшись генеральною довіреністю, зняла з банківських рахунків позивача заощадження у сумі 51 088,00 грн. Крім того, з квартири позивача здійснила крадіжку її речей. 22.03.2016 року [PERSON] дізналася про те, що нею був підписаний та нотаріально засвідчений договір довічного утримання. Після цього вона звернулась до нотаріуса з заявою про його скасування, однак їй було рекомендовано звернутися до суду. Оскільки [PERSON] не виконує умови договору довічного утримання, позивач просить розірвати даний договір. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представники [PERSON], [PERSON] підтримали заявлений позов та дали пояснення про обставини, які викладені у рішенні вище. В подальшому, [PERSON] доповнила свої позовні вимоги та просила суд ухвалити рішення, на підставі якого розірвати договір довічного утримання, укладений 27 січня 2016 року між нею та [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Гавриловою С.А. та зареєстрований в державному реєстрі за № 87; скасувати запис в державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за реєстровим номером [NUMBER] від 27.01.2016 року на [ADDRESS] на ім'я [PERSON]; зняти заборону відчуження спірного нерухомого майна; повернути сторони у первинний стан та зареєструвати право власності на спірну квартиру на ім'я [PERSON]; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, просили відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що всі умови договору довічного отримання відповідачем виконувалися. 3-тя особа приватний нотаріус ХМНО Гаврилова С.А. в судовому засіданні позов [PERSON] підтримала. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Оцінюючи докази суд виходить з положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, відповідно до яких суд розглядає справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Так, в судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13.09.1993 року, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. (а.с. 25) [PERSON] померла [INFO], а [PERSON] помер [INFO]. (а.с. 24, 29) Отже, [PERSON] є єдиним власником квартири [ADDRESS]. 27.01.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А., зареєстрований в реєстрі за № 87. ( а.с. 26-27) За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (ст.744 ЦК України). Договір довічного утримання служить однією із правових форм забезпечення непрацездатних за віком або за станом здоров'я фізичних осіб. Недієздатна особа, відчужуючи квартиру (домоволодіння) передусім має на меті отримання утримання, догляду і інших послуг, яких вона потребує в наслідок недієздатності. Відчужувач має право вимагати, а набувач зобов'язаний виконувати вимоги, що полягають у здійсненні всіх необхідних дій по матеріальному забезпеченню відчужувача. Згідно п.п. 5, 6 договору довічного утримання, набувач [PERSON] зобов'язувалась довічно утримувати відчуджувача [PERSON], надаючи їй необхідне харчування, одяг і забезпечуючи за нею належний догляд та необхідну медичну допомогу, також один раз на тиждень прибирати у вищевказаній квартирі, прати білизну, купувати за свій рахунок один раз на тиждень продукти, купувати за свій рахунок в разі необхідності медикаменти. Вартість матеріального забезпечення встановлена в розмірі 500 грн. щомісячно. Цей договір може бути розірваний за згодою сторін та за рішенням суду у порядку, передбаченому ст. 755 Цивільного кодексу України (пункт 10 договору). В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила, і це підтвердила приватний нотаріус Гаврилова С.А., що в двадцятих числах березня 2016 року вона зверталася до нотаріуса з проханням розірвати договір довічного утримання, укладений з [PERSON] Однак, оскільки остання не з'являється до приватного нотаріуса для розірвання договору, то [PERSON] і була вимушена звернутися до суду з даним позовом. Статтею 755 ЦК України встановлено, що договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Отже, договір довічного утримання може бути розірваний на вимогу відчужувача, якщо набувач не виконує прийняті на себе зобов'язання. Наведена норма закону ставить наявність підстави для розірвання договору в залежність від невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків. Виконанням обов'язку є вчинення дій, передбачених законом чи договором. За договором довічного утримання дією, яку має вчинити набувач, є довічне забезпечення відчужувача утриманням або доглядом (ст. 744 ЦК України). Закон чи договір не ставить в залежність факт належності здійсненого забезпечення утриманням чи доглядом від прийняття виконання таких дій відчужувачем. Відтак зобов'язання за договором довічного утримання вважається належно виконаним з моменту вчинення передбаченої договором дії набувачем. Мотиви неприйняття виконання, як і сам факт такого неприйняття не мають правового значення до вирішення питання про належність виконання набувачем своїх обов'язків. В судовому засіданні позивач наполягала на тому, що відповідач умови договору довічного утримання належним чином не виконує, оскільки не надає їй необхідної допомоги, в квартирі не прибирає, про неї не піклується, матеріальної допомоги не надає, продукти харчування та ліки не купує. Також позивач зазначила, що з кінця березня 2016 року вона проживає в квартирі своєї подруги [PERSON], яка про неї піклується. Повернутися до своєї квартири вона не може, оскільки боїться [PERSON] Опитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що в березні 2016 року до неї подзвонила її подруга [PERSON] та повідомила, що [PERSON] знаходиться в поганому стані, лежить дома хвора, голодна. Коли свідок приїхала до дому к [PERSON], то побачила, що остання знаходиться в безпорадному стані. В холодильнику продукти були відсутні. В квартирі було брудно, був неприємний запах. [PERSON] повідомила їй, що після того, як її виписали з лікарні вона уклала з сусідкою [PERSON] договір довічного утримання, а також підписала довіреність на її ім'я, по якій остання отримала в банку всі кошти та витратила їх на свої потреби. Також свідок пояснила, що протягом березня місяця вона приносила їжу для [PERSON], а на при кінці місяця остання переїхала жити до їх подруги [PERSON]. Коли [PERSON] приїжджала до квартири [PERSON], сторонніх осіб вона там не бачила. Свідок [PERSON] підтвердила суду, що 04.03.2016 року вона разом з [PERSON] приїхала до квартири їх подруги [PERSON] В квартирі було брудно, речі були розкидані. [PERSON] їм повідомила, що вона упала, у неї перелом ребра та плеча, вона знаходилася в лікарні. 20.01.2016 року [PERSON] з лікарні забрала [PERSON], з якою був укладений договір довічного отримання. Як розповідала [PERSON], в перші дні [PERSON] приносила їй якусь їжу, однак потім вона перестала це робити. Починаючи з 04.03.2016 року і до 20.03.2016 року свідок приходила до квартири [PERSON], приносила їй їжу, однак ніяких сторонніх осіб там не бачила. Починаючи з 20.03.2016 року і по теперішній час [PERSON] проживає у неї вдома. Відповідач [PERSON] проти даних стверджень позивача та свідків заперечувала та пояснила, що з моменту підписання договору довічного утримання та до кінця березня 2016 року, поки позивач проживала в своїй квартирі, вона умови договору виконувала належним чином. На підтвердження своїх стверджень відповідач надала суду акти від 30.01.2016 року, 08.02.2016 року, 15.02.2016 року, 22.02.2016 року, 29.02.2016 року, 07.03.2016 року щодо виконання нею п.5 договору довічного утримання, а саме проведення прибирання в квартирі [PERSON] та прання її білизни (а.с. 95-100) Крім того, відповідач [PERSON] надала суду копії квитанцій щодо відправлення грошових переказів на ім'я [PERSON] в сумі 500 грн. за період з 13.04.2016 року по листопад 2016 року. ( а.с. 114-123) Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що він з [PERSON] він перебуває у фактичних сімейних стосунках. В січні 2016 року його цивільна дружина уклала договір довічного утримання з [PERSON] Він та його дружина приносили останній їжу, купали її, прибирали в квартирі. Він особисто носив [PERSON] до туалету. Крім того, він зробив ремонт на кухні, відремонтував кран. На при кінці березня 2016 року [PERSON] пропала, та вони зверталися до поліції щоб її розшукати. Свідок [PERSON], сусідка позивача по тамбуру, в судовому засіданні підтвердила факт того, що [PERSON] в січні 2016 року впала, у неї був перелом ключиці та вона потрапила до лікарні. З лікарні [PERSON] забирала родина [PERSON], яка потім почала доглядати її. Вона бачила, як [PERSON] прибирала в квартирі [PERSON], а [PERSON], чоловік [PERSON], часто заходив до квартири, та мабуть щось приносив. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він є сусідом [PERSON] по тамбуру та бачив як останній [PERSON] щовечора приносила їжу. Також він бачив, як [PERSON] виносила бруд з квартири та завозила кухонні меблі. Він підписував акти, в яких зазначено про те, що [PERSON] пере білизну [PERSON] та прибирає у неї в квартирі, однак особисто він цього не бачив. Суд, даючи оцінку поясненням свідків з боку відповідача зазначає, що жоден з допитаних в ході слухання справи свідків не дав переконливих пояснень, що відповідач надавала щомісячну допомогу позивачці саме на 500 грн. та така допомога мала систематичний характер, а не у вигляді періодичних дій. Те, що деколи відповідач приходила до позивача та приносила їй їжу, а у період з 30.01.2016 року по 07.03.2016 року прибирала в квартирі та прала білизну не є доказом повного виконання зобов'язань за договорами довічного утримання, а є лише свідчення певної допомоги, яка не є доглядом у розумінні вимог договору довічного утримання. Доказів забезпечення [PERSON] в цей період продуктами харчування, одягом, медикаментами, а також надання необхідної допомоги в розмірі 500 грн. на місяць у порядку, встановленому законом, відповідач не надала. Що стосується доказів, наданих [PERSON] на підтвердження відправлення нею грошових переказів на ім'я [PERSON], суд їх не приймає до уваги, оскільки дані грошові перекази були направлені у період з квітні 2016 року по листопад 2016 року, коли [PERSON] вже в своїй квартирі не проживала, а тому інша допомога, яка була зазначена в договорі довічного утримання, [PERSON] не надавалась. Відповідно до ст.756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримування у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання або догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, та вважає необхідним розірвати договір довічного утримання, укладений 27.01.2016 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Гавриловою С.А. Відповідно до ч. 2 ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Частина 1 ст. 317 ЦК України зазначає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 353 цього Кодексу. З урахуванням вищевказаних правових норм, враховуючи розірвання договору довічного утримання, який був підставою для накладення заборони на відчуження нерухомого майна - квартири [ADDRESS], суд вважає, що позовні вимоги в частині скасування обтяження у вигляді заборони на відчуження обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача [PERSON] в частині скасування запису в державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за реєстровим номером [NUMBER] від 27.01.2016 року на ім'я [PERSON], суд вваж є їх зайвими, оскільки ці діє є способом виконання судового рішення. У зв'язку з тим, що справа доведена до суду з вини відповідача, з неї на підставі вимог ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial