Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням в якому посилається на те, що він, на підставі рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 21.06.2010 року та у відповідності договору дарування є власником житлового будинку в цілому з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS]. У вказаному будинку разом з позивачем зареєстровані його дружина [PERSON] та син [PERSON] Зазначає, що влітку 2007 року відповідач, яким являється його син, у добровільному порядку вибув із житлового будинку та не проживає там уже більше семи років. Відповідач не повідомляв [PERSON] про причини своєї відсутності, в будинку немає його особистих речей, а місце проживання відповідача позивачу невідоме. На підставі викладеного, позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у житловому будинку [ADDRESS] У судовому засіданні позивач та його представник заявлений позов підтримали, просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день та годину розгляду справи шляхом публікації повідомлення про виклик до суду у газеті «Свобода Слова». Свідок [PERSON], який був опитаний в судовому засіданні вказав, що він являється сусідом позивача та на протязі семи років жодного разу не бачив відповідача по місцю проживання, місце його перебування свідку не відоме. Опитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], який також являється сусідом позивача, вказує, що не бачив [PERSON] протягом семи років. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 21.06.2010 року по справі № 2-623/10 та відповідно до договору дарування серії 394205 від 07.12.2010 року, а також згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССХ № 796947 від 16.09.2010 та серії ССУ № 909233 від 22.02.2011 року позивачу належить по 1/2 частки та в цілому житловий будинок по [ADDRESS] (а.с.6-9) Згідно довідки виданої ПП «Садгора - Сервіс» №1937 від 14.07.2014 року у будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] [INFO] - власник, [PERSON] [INFO] та відповідач [PERSON] [INFO] - син власника (а.с.11). Згідно акту органу самоорганізації населення Садгірського району м. Чернівці від 21.07.2014 року встановлено, що син позивача [PERSON], який зареєстрований за вищевказаною адресою, з літа 2007 року в даному житловому будинку не проживає, місце проживання покинув добровільно та виселився із будинку, житлово-комунальні послуги не сплачує, господарські споруди та будівлі не утримує. (а.с.10) Відповідно до п. 39 постанови пленуму вищого спеціалізованого суду України № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. У відповідності до ст. 156 ЖК УРСР Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним і власником житла за законом. Таким чином встановлено, що [PERSON] без поважних причин більше року не проживає за місцем своєї реєстрації, не бере участі у витратах по утриманню будинку і придомової території та між ним і позивачем по справі не було ніякої домовленості щодо користування будинком. За таких умов, відповідач являється таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Таким чином,

Outcome: approved