Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що 14.06.1979 року її було прийнято на роботу в управління «Докучаєвського флюсо-доломітного комбінату». Відпрацювала вона на комбінаті 35 років. Наказом №1080 від 04.11.2014 року скорочувалась посада, яку займала позивач, без відповідного обґрунтування. Згідно п.4.3 колективного договору, який діє на підприємстві, адміністрація підприємства зобовязується не звільняти штатних працівників предпенсійного віку чоловіків, відрпацювавших на комбінаті не менше 25 років, та жінок, відпрацювавших на комбінаті не менше 20 років, якщо до виходу на пенсію залишилось 1-2 роки. Згідно нової пенсійної реформи позивачу залишилось допрацювати на підприємстві менше року. Не були прийняті міри її до працевлаштування, хоча після введення в дію наказу про скорочення №1080 від 04.11.2014 року відбувалось прийняття людей, однак позивачу ці посади згідно її кваліфікації не пропонувались (список вакансій був запропонований 22.01.2015 року напередодні звільнення). Були запропоновані чоловічі вакансії. Не було враховано, що позивач є вдовою і не має засобів до існування, має великий стаж роботи на підприємстві. В порушення ст.43 КЗпП України не було отримано згоди профспілкового комітету її звільнення. Було порушено вимоги п.п. 2, 3 ч.2 ст.42 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі працівників, які не мають інших працівників з самостійним заробітком; працівників з тривалим безперервним стажем роботи на підприємстві. Внаслідок незаконного звільнення позивач зазнала маральних страждань, що призвело до підриву її репутації та здоровя, тому позивач змушена докладати зусиль до нормалізації свого звичайного ритму життя. Спричинену їй моральну шкоду позивач оцінює в 5000грн. У звязку з цим позивач просить визнати незаконним наказ №1080 від 04.11.2014 року в частині скорочення штату і численності; визнати незаконним наказ від 23.01.2015 року з особового складу про звільнення її економіста фінансового відділу [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» у звязку зі скороченням штату; поновити її на посаді економіста та допустити негайне виконання рішення в цій частині; стягнути з [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.01.2015 року та по день постановлення рішення; стягнути з [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» на її користь моральну шкоду в розмірі 5000грн. В судові засідання позивач [PERSON] не зявлялась, однак безпосередньо в позові виклала клопотання про розгляд справи без її участі, тому судовий розгляд справи здійснювався за відсутності позивача. Представник відповідача [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» [PERSON], який приймав участь у судовому розгляді справи в режимі відеоконференції, прибувавши до Волноваського районного суду Донецької області, заперечував проти задоволення позову, посилаючись на безпідставність вимог позивача та стверджував, що звільнення позивача проведення на законних підставах. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача та давши оцінку доказам, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що позивач [PERSON] працювала на посаді економіста з фінансової роботи фінансового відділу управління [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат». Наказом від 04.11.2014 року №1080 голови правління [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» у звязку з удосконаленням організаційної структури та зниженням зайнятості за основним місцем роботи було наказано провести з 23.01.2015р. скорочення штату і чисельності працівників в кількості 5 чоловік: головна бухгалтерія, сектор структурний підрозділ 3 чоловіки, фінансовий відділ 2 чоловіки. Наказом №30 від 23.01.2015 року про припинення трудового договору (контракту) [PERSON] було звільнено з посади економіста з фінансової роботи фінансового відділу управління [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у звязку зі скороченням штату працівників. Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником чи уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Видання наказу від 04.11.2014 року №1080 про скорочення штату і чисельності працівників [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» було зумовлено падінням виробництва та збуту товарної продукції за 3-4 квартали 2014 року та 1 кварталом 2015 року, що підтверджується довідками від 04.06.2015 року №331 та №331-1. Штатна чисельність працівників [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» щомісячно скорочувалась, що підтверджується довідкою від 03.06.2015 року №1188, згідно якої якщо станом на 01.10.2014 року чисельність працівників комбінату складала 2543 чоловік, то станом на 01.01.2015 року їх чисельність складала вже 2415 чоловік, а станом на 01.02.2015 року 2389 чоловік. Наказом від 06.02.2015 року №63 був оголошений простій [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» з 09.02.2015 року. Таким чином на [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» дійсно проводилось скорочення чисельності і штату працівників, що було зумовлено обєктивними факторами. Крім того, наказ від 04.11.2014 року №1080 про скорочення штату і чисельності працівників [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» носить загальний організаційний характер і не передбачає скорочення саме посади, яку займала позивач [PERSON] Так, даним наказом поряд з іншим передбачалось скорочення у фінансовому відділі управління комбінату 2-х працівників, без зазначення конкретних посад. Згідно наданої позивачем виписки зі штатного розпису станом на 01.10.2014 року штатна чисельність працівників фінансового відділу управління комбінату, де також працювала і позивач [PERSON] на посаді економіста з фінансової роботи, складала 9 одиниць, станом на 01.01.2015 року їх чисельність складала 6 одиниць, а станом на 24.01.2015 року 5 одиниць. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність у позивач [PERSON] достатніх підстав для оспорювання вказаного наказу від 04.11.2014 року №1080, тому в задоволені позову в цій частині слід відмовити. Згідно ст.492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. 21.11.2014 року позивач [PERSON] повідомлялась про скорочення посади економіста з фінансової роботи, яку вона займала, однак [PERSON] відмовилась підписати вказане повідомлення, що підтверджується складеним актом про відмову поставити підпис на підтвердження отримання повідомлення від 21.11.2014 року №1. При цьому, одночасно з попередженням про звільнення позивачу [PERSON] в порушення вимог ч.3 ст.492 КЗпП України не було запропоновано іншу роботу на цьому ж підприємстві. Така пропозиція з переліком вакансій була запропонована позивачу [PERSON] лише напередодні звільнення 22.01.2015 року. Від запропонованого переліку вакансій позивач [PERSON] відмовилась, мотивуючи свою відмову порушенням строку їх надання. Відповідно до ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених\~пунктами 1\~(крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації),\~2-5, 7 статті 40 і\~пунктами 2 і 3 статті 41\~цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Встановлено, що позивач [PERSON] була членом профспілкової організації [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» і її звільнення з займаної посади було проведено без попередньої згоди профспілкового комітету [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат». Згідно ч.9 ст.43 КЗпП України якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. Аналогічним чином вирішується спір про поновлення на роботі, якщо згоду профспілкового органу на звільнення визнано такою, що не має юридичного значення. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі. На вимокання ч.9 ст.43 КЗпП України та п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» суд звернувся до профспілкового комітету [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» щодо надання згоди або відмови в наданні згоди на звільнення [PERSON] з посади економіста з фінансової роботи [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат». Згідно протоколу №10 засідання профспілкового комітету [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» від 27.05.2015 року профспілковий комітет на підставі ст.42 КЗпП України та п.4.2 Колективного договору, який діє на комбінаті, не дав згоди на звільнення [PERSON] по п.1 ст.40 КЗпП України, за дане рішення проголосували одностайно всі присутні члени профспілкового комітету. Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі. З огляду на викладене, посилання представника позивача на дотримання інших вимог, встановлених законодавством України, при звільнення позивача [PERSON] з займаної посади, в тому числі на відсутність у неї переважного права на залишення на роботі, не може бути судом прийнято до уваги. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] має бути поновлення на посаді економіста з фінансової роботи [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат», а наказ №30 від 23.01.2015 року про припинення з нею трудового договору на підставі п.1 ст.40 КЗпП України повинен бути визнаний незаконним. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу Згідно довідки від 23.01.2015 року №5 середньоденний заробіток позивача [PERSON] складав 108грн. Час вимушеного прогулу [PERSON] з дня звільнення 23.01.2015 року її з займаної посади і до дня постановлення рішення у даній справі 10.06.2015 року склав 138 днів. Розрахунок середнього заробітку позивача [PERSON] за час вимушеного прогулу: 138 х 108 = 14904. Таким чином, середній заробіток позивача [PERSON] за час вимушеного прогулу за період з 24.01.2015 року по 10.06.2015 року склав 14904грн., який підлягає стягненню з відповідача [PERSON] «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат» на користь позивача [PERSON] Виплата зазначеної суми повинна бути проведена за вирахуванням податку з доходів фізичних осіб та інших обовязкових платежів. Згідно ст.2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Незаконним звільненням з роботи, позивачу [PERSON] було спричинено моральну шкоду, оскільки вона неправомірно була позбавлена права на працю, не мала коштів для існування, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Однак, сума коштів, яку позивач [PERSON] просить стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000грн., суд вважає завищеною і такою, що не відповідає\~\~тяжкості спричинених їй моральних страждань, оскільки вона не надала до суду ніяких доказів про погіршення її здоровя, про яке вона зазначає в позові, та вважає за необхідне

Outcome: partial