Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь суму інфляційних збитків у розмірі 51741,79 грн., проценти у розмірі 21151,74 грн., суму штрафу за несвоєчасно сплачені відсотки 10575,87 грн., суму пені за прострочення виконання 966693,84 грн., а всього 1050163,24 грн.. В обґрунтування свого позову [PERSON] зазначив, що повторним заочним рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 12.03.2015р. були задоволені позовні вимоги [PERSON] та стягнуто на його користь із [PERSON]: суму боргу за договором позики від 05.06.2014р. в розмірі 2131774,58 грн., а саме: 1133922,64 грн. суму основної заборгованості, 226784,53 грн. процентів за користування запозиченими грошовими коштами, 113392,27 грн. - штрафу за несвоєчасно сплачені проценти за користування позикою, 657675,14 грн. пені за прострочення виконання зобов*язань, а всього: 2131774,58 грн.. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 06.10.2015р. повторне заочне рішення змінено: стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики №2 від 05.06.2014р.: суму боргу за договором позики у розмірі 830505,43 грн., прострочені проценти за користування запозиченими грошовими коштами - 13470,34 грн., пеню за прострочку виконання основного зобов*язання у розмірі 481693,24 грн., та штраф за прострочення сплати щомісячних процентів - 6735,17 грн., а всього: 1332404,10 грн.. Також, позивач зазначив, що відповідач повернув частину боргу у розмірі 38135 грн., тому заборгованість на момент звернення до суду складає 792370,43 грн.. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача позовні вимоги визнала частково, та просила зменшити розмір неустойки відповідно до вимог ст.551 ЦК України. Стосовно вимог про стягнення інфляційних збитків зазначила, що вказані вимоги не визнає, оскільки норми ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов*язання, яке визначене у гривні. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що повторним заочним рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 12.03.2015р. були повністю задоволені позовні вимоги [PERSON] та стягнуто на його користь із [PERSON]: суму боргу за договором позики від 05.06.2014р. в розмірі 2131774,58 грн., а саме: 1133922,64 грн. суму основної заборгованості, 226784,53 грн. процентів за користування запозиченими грошовими коштами, 113392,27 грн. - штрафу за несвоєчасно сплачені проценти за користування позикою, 657675,14 грн. пені за прострочення виконання зобов*язань. Рішенням судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 06.10.2015р. повторне заочне рішення змінено: стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики №2 від 05.06.2014р.: суму основного боргу за договором позики у розмірі 830505,43 грн., прострочені проценти за користування запозиченими грошовими коштами 13470,34 грн., пеню за прострочку виконання основного зобов*язання у розмірі 481693,24 грн. та штраф за прострочення сплати щомісячних процентів 6735,17 грн., а всього 1332404,10 грн.. Також, сторони в судовому засіданні не заперечували той факт, що відповідачем частково повернуто суму боргу в розмірі 38135 грн.. Неповернута сума боргу складає 792370,43 грн.. Відповідно до ч.1 ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з ухваленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, Враховуючи, що відповідач своїх грошових зобов'язань не виконав в повному обсязі, то ці зобов'язання не припинилися. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних витрат на суму боргу і трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання; ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження . Така правова позиція висловлена в постанові ВСУ від 01.04.2015р. при розгляді справи № 6-37цс15, яка є обов*язковою для застосування відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до п.5 та п.9 Договору позики позичальник зобов*язується щомісяця сплачувати проценти в розмірі 4% річних від суми позики до дати фактичного повернення суми позики. Суд погоджується з наданим до суду розрахунком процентів. Сума процентів за користування позикою складає 21151,74 грн.. Крім того, відповідно до п.13 договору позики №2 від 05.06.2014р. за порушення строків сплати процентів за вказаним договором, позичальник сплачує штраф у розмірі 50% від розміру несвоєчасно сплачених процентів. Суд також погоджується з розрахунком суми штрафу, який надав позивач, та який складає 10575,87 грн.. Також, відповідно до п.13 Договору позики №2 від 05.06.2014р.за порушення строків повернення суми позики позичальник сплачує пеню у розмірі 055 від суми неповерненої позики за кожен день прострочення. Нарахування пені здійснюється до дати повернення суми позики в повному розмірі. Оскільки, станом на 06.06.2016р. прострочення по виплаті боргу складає 244 дні, тому пеня становить 966693,84 грн. (792370,43*0,5%*244 дні). Частиною 3 ст.551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Таким чином, ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов*язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові ВСУ від 03.09.2014р. у справі № 6-100цс14, яка є обов*язковою для застосування відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України. З урахуванням викладеного вище, суд вважає за необхідне зменшити неустойку (загальну суму нарахованого штрафу та пені)до суми боргу, яка складає 792370,43 грн.. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача суми інфляційних збитків у розмірі 51741,79 грн., то суд вважає, що вказані вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Відповідно до ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Згідно ст..533 ЦК України грошове зобов*язання має бути виконане у гривнях. Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення ВСУ від 28.03.2012р.). Таким чином, норми ст.625 ЦК України стосовно сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов*язання, яке визначене у гривні. Прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов*язання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції. Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог ст..88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial