Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з відповідача Перовської сільської ради Сімферопольського району витрати, здійсненні на утримання і збереження квартири [ADDRESS], у розмірі 38186 грн. 21 коп.. Позов мотивований тим, що позивач з дозволу КП «Перовський житсервіс» вселився до квартири [ADDRESS]. На підставі Договору про участь у витратах на утримання будинку і прилеглої території, укладеного між ним та КП «Перовський житсервіс» здійснював витрати на утримання вказаної квартири. Вважаючи, що вселився до квартири правомірно і має право на її використання, він здійснив ремонт квартири, замінив стелю, підлогу, вставив вікна і двері. Крім того, за сумісні кошти жильців будинку, в тому числі позивача, були виготовлені документи на оформлення права власності відповідача на будинок, постановки будинку на баланс сільської ради, газифікації. Разом з тим, після набуття відповідачем права власності на будинок, останній виселив позивача з квартири. З урахуванням зазначеного, позивач, посилаючись на ст.390 ЦК України, на підставі добросовісності набуття права користування квартирою, просив стягнути з відповідача кошти, що були витрачені на проведення ремонтних робіт квартири у сумі 38186,21 грн., які підтверджені документально відповідними чеками, рахунками та видатковими накладними. У судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити, зазначив, що на підставі укладеного договору з КП «Житсервіс», працівником якого він був, він вважав себе добросовісним набувачем квартири і вважав, що має право на отримання ордеру на вселення до житла. З цих підстав здійснив ремонт квартири, яка на момент вселення перебувала у непридатному для проживання стані - були відсутні вікна, штукатурка, підлога, опалення, протікала стеля. Він не зберіг всі документи, що підтверджують вартість проведених робіт, отже ставить питання про відшкодування лише тієї суми, яка підтверджена відповідними документами. Представник позивача також підтримав позов і просив його задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача у судовому засіданні, який діє на підставі довіреності [PERSON] проти позову заперечувала, вказала на те, що позивач не укладав договору найму житлового приміщення - квартири [ADDRESS], йому було відомо про відсутність власника будинку, коли заселявся до квартири; ордеру на вселення до квартири не отримував, згоди власника майна на проведення ремонтних робіт в квартирі позивач не отримував. Крім того, відповідач зазначив, що представлені позивачем докази не є беззаперечним підтвердженням проведених робіт та їх вартості, надані докази є недостовірними і за формою не відповідають вимогам нормативних актів. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, надавши оцінки доказам, суд приходить до висновку про те, що позов задоволенню не підлягає. По справі судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. З акту обстеження жилого будинку [ADDRESS] вбачається, що будинок [ADDRESS] за вищезазначеною адресою 1929 року побудови. В будинку вільні дві кімнати, площею 34,59 кв.м, в яких відсутні двері, вікна, на стелі і стінах відсутня на 80% штукатурка, відсутня підлога, електропроводка, протікає дах. Кімната не заселена з 1978 року. Запропоновано адміністрації «Перовського житсервіса» виділити кімнату [PERSON] для проживання, як працівнику КП «Житсервіс», який за власні кошти зобов'язався відновити стан квартири до придатного для проживання. Акт складений депутатом Перовської сільської ради Юрченко Е., майстра «Перовського житсервіса» [PERSON], у присутності жильця [PERSON](а.с. 5) 01.02.2003 р. між позивачем [PERSON] та КП «Житсервіс» укладений договір про участь у витратах на утримання будинку і прилеглої території. Предметом зазначеного договору є квартира [ADDRESS]. (а.с.6) Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 24.12.2012 р., складеного депутатом Перовської сільської ради [PERSON], за час проживання [PERSON] з 2003 року за адресою: [ADDRESS], у квартирі зроблені наступні ремонтні роботи: місцеве опалення, заміна електропроводки, встановлення електролічильника, відремонтована підлога, водопровід, газ, встановлені лічильники на воду та газ, проведено водовідведення, встановлені двері, вікна, здійснений ремонт сумісного коридору і крівлі. (а.с. 7) З представлених видаткових накладних, товарних чеків вбачається придбання будівельних матеріалів на загальну суму 33360,72 грн. у період з 2003 року по 2010 рік, а також у 2011-2012 роки. (а.с.9-19) На підставі Рішення Сімферопольського районного суду АР Крим від 31.07.2013 р. [PERSON] виселений з жилого приміщення квартири [ADDRESS], оскільки вселився до приміщення без законних правових підстав. З рішення суду також вбачається, що відповідач - Перовська сільська рада набула право власності на будинок [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право власності від 29.03.2010 р., виданого на підставі Розпорядження №34-с від 26.03.2010 р.(а.с.20-21) Звертаючись до суду із позовом, позивач посилався як на підстави позову добросовісне набуття ним права на житлове приміщення квартири [ADDRESS], відібрання майна у нього внаслідок виселення та набуття відповідачем права власності на це майно як безхазяйне, внаслідок цього, виходячи з положень ст.390 ЦК України, просив стягнути з відповідача витрати, понесені на поліпшення цього майна, утримання та його збереження. Відповідно до ч.3 ст.390 ЦК України добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів. Частиною 4 статті 390 ЦК України також встановлено, що добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість. З пояснень позивача та представлених суду доказів встановлено, що придбання будівельних матеріалів мало місце як до моменту, коли відповідач набув право власності на будинок [ADDRESS], так і після. Отже підстав для стягнення з відповідача витрат, здійснених до моменту набуття відповідачем права власності на майно не відповідає приписам Закону. Більш того, з представлених доказів неможливо встановити, що здійсненні позивачем витрати з березня 2010 року, тобто після набуття права власності позивача на квартиру, є необхідними саме для утримання і збереження цього майна. За приписами ст.388 ЦК України добросовісним набувачем вважається особа, яка придбала майно за відплатним договором або безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати. Матеріалами справи, а саме Рішенням Сімферопольського районного суду від 31.07.2013 р. встановлено, що позивач не набув права на квартиру [ADDRESS], а лише користувався нею з усного дозволу директора КП «Перовський житсервіс», отже позивач не є добросовісним набувачем цього житлового приміщення в розумінні ст.388 ЦК України. З урахуванням зазначеного, підстав для стягнення з відповідача - Перовської сільської ради витрат на утримання та збереження майна відповідно до вимог ст.390 ЦК України не має. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 3 ст.10 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі вищенаведеного, зважаючи на те, що при застосуванні для вирішення спору інших правових норм відбудеться зміна підстави позову, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed