Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача концерну «Техвоєнсервіс» м . Київ про стягнення заборгованості по заробітній платі , компенсації за затримку виплати , вихідної допомоги , вказуючи , що 2.07.2009 року він був прийнятий на роботу до філії концерну «Техвоєнсервіс» «Черкаський автомобільний ремонтний завод» на посаду юрисконсульта , про що є відповідний запис в трудовій книжці. 9.04.2015 року його звільнено з роботи за ч.3 ст.38 КзПП України Відповідач не провів з ним розрахунок в день звільнення та по теперішній час , в результаті чого існує заборгованість по заробітній платі в сумі 5528,93 гривень. Крім того , відповідач у відповідності до ст..44 КзПП України не виплатив йому вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку, що становить 6449,67 гривень, , виходячи із середньої заробітної плати 2149,89 грн. Згідно до ст..117 КзПП України в разі невиплати з вини підприємства належних йому сум в день звільнення, підприємство повинно сплатити йому середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку. Отже , підприємство відповідач має сплатити йому компенсацію за затримку виплати заробітної плати, що становить за його розрахунком станом на 10.09.2015 року 10947,65 гривень, де 70,63 грн. \\ середньоденний заробіток \\ , 155 \\ кількість календарних днів \\ . В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав. Представник відповідача концерну «Техвоєнсервіс» [PERSON] позовні вимоги визнала частково , а саме , в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, в решті вимог просила суд відмовити. При цьому , надала суду письмові заперечення на позов. Заслухавши пояснення сторін , дослідивши письмові матеріали справи , суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. За обставинами справи , встановлено , що позивач [PERSON] працював у відповідача з 2.07.2009 року по 9.04.2015 року на посаді юрисконсульта. Відповідно до наказу №33-к від 09 квітня 2015 року позивача [PERSON] звільнено 9.04.2015 року за власним бажанням по п.3 ст.38 КзПП України. Аналогічного змісту запис зроблено і в трудовій книжці позивача. Встановлено , що ні в день звільнення , ні в послідуючий день після звільнення , а ні по теперішній час відповідач не провів з позивачем [PERSON] розрахунок , існує заборгованість по невиплаті заробітної плати в сумі 5528,93 гривень , що визнається представником відповідача. Як передбачено ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Оскільки заробітна плата в сумі 5528,93 грн. не виплачена позивачу, вказана сума підлягає до стягнення в судовому порядку. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ст. 117 КЗпП). Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. (ч.1 ст. 233 КЗпП). Встановлено , що [PERSON] звільнився з роботи 9.04.2015 року , проте до теперішнього часу не отримав заробітну плату в сумі 5528,93 гривень. Вказана сума заборгованості по заробітній платі визнається і відповідачем, а тому , підлягає до стягнення. Також встановлено , що відповідачем порушено терміни , визначені ст.116 КзПП України , а тому , суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку з 09.04.2015 року по 10.09.2015 року, тобто: 155 днів х 70 грн.63 коп..= 10947 грн.65 коп. Таким чином , виходячи із середньоденного розміру заробітної плати [PERSON], яка становить 70 грн. 63 коп. та визначеного позивачем граничного терміну невиплати заробітної плати \\ 10.09.2015 року \\ до стягнення з відповідача на користь позивача у відповідності до ст.117 КзПП України підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у вказаній сумі 10947,65 гривень. Відповідно до ст..44 КзПП України відповідач повинен також сплатити на користь позивача при звільненні вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку. Відповідно до постанови КМ України від 8.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» - середньомісячна заробітна обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Останніми двома календарними місяцями роботи , що передували звільненню [PERSON] є лютий та березень, за які відповідно було нарахована заробітну плату в розмірі 2574,00 грн. та 1725,78 грн.. Виходячи з даних сум середня заробітна плата складає 2149,89 гривень. Вихідна допомога ,яка підлягає до стягнення становить 6449,67 гривень. Посилання представника відповідача на те , що позивач [PERSON] при написанні заяви про своє звільнення від 08 квітня 2015 року вказав статті 38 КзПП України та при цьому навмисно залишив інтервал перед статтею з метою , в подальшому , після підписання цієї заяви у директора філії КТ «ЧАРЗ» [PERSON] віддав її до відділу кадрів, дописавши частину 3 статті 38 КзПП України \\ при звільненні виплачується вихідна допомога в розмірі тримісячного середнього заробітку \\ , чому підтвердження письмові пояснення директора філії [PERSON], а тому , вихідна допомога не може підлягати до стягнення , суд оцінює критично , оскільки встановлено та визнано представником відповідача , що [PERSON] звільнений з підприємства саме по ч.3 ст.38 КзПП України , а не по ст..38 КзПП України , а тому , у відповідності до ст..38 КзПП України вихідна допомога підлягає до стягнення відповідно до ст..44 КзПП України. Крім того ,представником відповідача визнано в судовому засіданні , що ніякої внутрішньої службової перевірки з приводу навмисного внесення [PERSON] до заяви від 8.04.2015 року про звільнення з роботи власноручних змін , а саме, дописки до її змісту частини третьої на підприємстві не проводилося , в трудову книжку [PERSON] внесено запис про його звільнення з роботи саме по ч.3 ст.38 КзПП України та у відповідності до наказу про звільнення , що визнано і представником відповідача. А тому , суд вважає, що підстав для відмови позивачу [PERSON] у стягненні вихідної допомоги у суду не має. У звязку із задоволенням позовних вимог [PERSON] та у відповідності до ст..88 ЦПК України судові витрати по розгляду справи підлягають до стягнення з відповідача у прибуток держави в сумі 243,60 гривень. Рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі ст..ст.11,60, 213-215, 88 ЦПК України ,

Outcome: approved