Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Позовні вимоги обґрунтовує наступним. Йому на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. У вказаному житловому будинку зареєстрований відповідач у справі - [PERSON], [INFO], який з жовтня 2016 року в будинку не проживає та його місце перебування йому не відомо. На даний час, він розглядає можливість продажу належного йому житлового будинку, однак через те, що в ньому прописаний відповідач, який тривалий час в ньому не проживає, це чинить перешкоди в розпорядженні його майном. Внаслідок зазначеного, просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом, а саме: житловим будинком [ADDRESS] В судове засідання позивач [PERSON] та його представник не з'явилися, надавли заяву з клопотанням про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просияь їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд справи належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до вимог ст.ст. 280-283 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право приватної власності на житловий будинок від 17 січня 1985 року, виданого виконавчим комітетом Михайлівською радою народних депутатів та зареєстрованого в реєстраційній книзі №15 за реєстраційним №418 від 17.01.1985 року (а.с.8). У вказаному житловому будинкузареєстрований [PERSON] з 21.01.1993 року і по теперішній час, що підтверджується копією домової книги з відміткою про реєстрацію (а.с.9-17). Згідно акту №1 про підтвердження, складеного депутатом Михайлівської селищної ради Запорізької області Шпирною С.М. від 08 січня 2019 року у присутності свідків [PERSON] та [PERSON], які надали письмові пояснення, зареєстрований за адресою: [ADDRESS], [PERSON] фактично проживає у Польщі (а.с.18). Отже, судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно тривалий час, не проживає у житловому будинок за адресою [ADDRESS] Право на повагу до житла гарантує ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше ніж з підстав і в порядку, визначених законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що є всі підстави для визнання [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житлом, а саме житловим будинком [ADDRESS], так як в ході судового розгляду було достовірно встановлено, що в спірному житлі [PERSON] не проживає з 2016 року. Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються на законі, доведені в судовому засіданні, тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved