Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення боргу до відповідачів [PERSON], [PERSON] Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27 листопада 2012 року між позивачем та [PERSON] було укладено усний договір позики, за яким [PERSON] позичив у [PERSON] 8000,00 доларів США. 08 грудня 2012 року, між позивачем та [PERSON] було укладено усний договір позики, за яким [PERSON] позичив у [PERSON] 10000,00 доларів США. Вказує, що на підтвердження отримання грошових коштів, відповідачем були написані розписки. Вказані кошти відповідач зобов'язувався повернути в строк до 25 грудня 2012 року та в строк до 15 грудня 2015 року. Стверджує, що згідно з усними домовленостями між позивачем та відповідачем, отриману суму позичальник зобов'язувався використати за призначенням, а саме: для здійснення ремонтних робіт у належній йому квартирі. Однак, всупереч домовленостей між сторонами, відповідач повернув грошові кошти в розмірі 5000,00 доларів США, решту грошових коштів не повернув, та згодом перестав відповідати на телефонні дзвінки та смс-повідомлення позивача. Таким чином, відповідач не повернув позивачу грошові кошти в сумі 13000,00 доларів США. Вказує, що 26 серпня 2015 року позивачем було направлено вимогу щодо повернення коштів у трьохденний термін з моменту отримання вказаної вимоги. Позивач стверджує, що оскільки на момент отримання позики відповідач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], то в даному випадку, оскільки позичені кошти повинні були йти на потреби сімї, вона також є належним відповідачем за даним позовом. Позивач вказує, що сума боргу відповідача (13000,00 доларів США) з урахуванням курсу валют, встановленого НБУ станом на 02 вересня 2015 року (2179,8518 грн. за 100 доларів США) становить 283270,00 грн. На основі викладеного, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь грошові кошти в розмірі 283270,00 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити. Вказав, що при одержанні коштів [PERSON] та написанні розписок його дружина присутньою не була. При цьому пізніше частину коштів (3000,00 доларів США) йому особисто повернула сама [PERSON], однак вона не казала йому на що витрачені кошти. Лише згодом відповідач [PERSON] розповів позивачу, що кошти планує витратити на те, щоб запустити якийсь бізнес. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про день і час розгляду справи. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та вказав, що зі слів його довірительки позичені кошти на ремонт квартири не витрачались. Позивачем не надано ніяких доказів з цього приводу та відповідно не доведений цей факт. Окрім того відповідачці про отримання коштів її чоловіком нічого не було відомо та вона позивачу ніякі кошти не віддавала. Вказав, що хоча [PERSON] та [PERSON] і перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак відповідач [PERSON] тривалий час буває у розїздах, на що він витратив кошти відповідачці [PERSON] не відомо. Просив відмовити в задоволенні позову щодо [PERSON], оскільки зазначена в позові сума позичених коштів не є спільним боргом. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] вказав, що являється батьком позивача. Три роки тому Богданов позичив кошти у його сина, спочатку 8000,00 доларів США, а згодом через два-три тижні 10000,00 доларів США. Передача коштів відбувалась у них вдома. Зі слів сина йому стало відомо, що частину коштів віддав сам [PERSON], а частину його дружина. При цьому [PERSON] йому стверджував, що частину коштів витратить на ремонт квартири, частину залишить дружині, а частину витратить на те, щоб розпочати власний бізнес. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] позичив у [PERSON] 8000,00 доларів США та 10000,00 доларів США, вказані кошти відповідач зобов'язувався повернути в строк до 25 грудня 2012 року та в строк до 15 грудня 2012 року, що підтверджується відповідними розписками [PERSON] (а.с.19-20). Як встановлено судом та не заперечувалось учасниками судового засідання частину коштів позивачу, а саме 5000,00 доларів США йому було повернуто. Таким чином, між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] існують договірні зобовязання позики в сумі 13000,00 доларів США. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідач [PERSON]в порушення вимог ст.ст. 530, 629, 1049 ЦК України не виконав покладений на нього обов'язок повернути грошові кошти отримані за договором позики у повному обсязі у зазначений в розписках строк, у звязку з чим позовні вимоги про стягнення коштів до нього підлягають до задоволення. З приводу позовних вимог до відповідачки [PERSON], то в даному випадку слід зазначити наступне. Згідно із частиною 3 статті 61 Сімейного кодексу України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 2 статті 61 Сімейного кодексу України, встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Крім цього, згідно із частиною 4 статті 65 Сімейного кодексу України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. Враховуючи вищевикладене, а також і те, що позивачем суду не надано жодних доказів, які б підтверджували що вказані в позові кошти виступають обєктом спільної сумісної власності подружжя, а також і факт витрачання позичених [PERSON] коштів на потреби їх спільної з [PERSON] сімї, суд приходить до висновку про відсутність підстав для солідарного обов'язку дружини відповідача [PERSON] за зобов'язаннями її чоловіка. На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають до задоволення частково, а саме, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача загальну суму боргу яка становить 283270,00 грн.; в задоволенні позовних вимог до [PERSON] слід відмовити.

Outcome: partial