Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, мотивуючи позовні вимоги тим, що між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики грошей в розмірі 81100,80 грн., що є еквівалентом 2880,00 доларів США, які відповідач зобов`язалася повернути йому в строк до 30.04.2020 року. Відповідно до графіку погашення заборгованості за додатком №1 до Договору позики від 30.10.2018 року першу частину коштів в сумі, еквівалентній 160,00 доларів США, відповідач повинна була передати йому 30.11.2018 року та в подальшому повинна була здійснювати платежі 30.12.2018 року, 30.01.2019 року, 30.02.2019 року. Проте, станом на день подання позовної заяви до суду, відповідач не провела жодного розрахунку згідно графіку погашення заборгованості. У зв`язку з невиконанням умов договору позики, ним було надіслано відповідачу лист-вимогу про дострокове повернення коштів, проте відповідач залишила його без уваги. Посилаючись на вимоги чинного законодавства, просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики 81100,80 грн. та судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 781,35 грн. Позивач [PERSON] та в його інтересах представник, адвокат Морозова О.В. в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, від останньої до суду поступила письмова заява з клопотанням справу слухати у відсутність позивача та його представників: адвоката Морозової О.В., Білінської Л.В., позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позовні вимоги задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, будучи повідомленою про день, час і місце розгляду справи, про поважні причини неявки суд не повідомила. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно з вимогами ст. 1047 ч. 2 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відносно цих вимог, судом, належними доказами по справі встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики грошей в розмірі 81100,80 грн., що є еквівалентом 2880,00 доларів США, які зобов`язалася повернути йому в строк до 30.04.2020 року, що підтверджується договором позики від 30.10.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Холоменюк О.І. (а.с.6). У відповідності до п.4,5 договору позики від 30.10.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Холоменюк О.І. (а.с.6), сторони домовилися, що позичальник може повертати позикодавцеві позичену ним суму частинами, а позикодавець зобов`язаний приймати від позичальника грошову суму частинами згідно графіку повернення грошових коштів, який є невід`ємною частиною даного договору, а саме еквівалент 160 даларів США, в гривневому еквіваленті по курсу валют НБУ на день розрахунку, не пізніше 01 числа кожного наступного місяця. Сторони домовились, що в разі прострочення позичальником погашення (проплати) грошових коштів згідно графіку повернення грошових коштів терміном більше двох місяців поспіль позикодавець має право надіслати лист-вимогу та вправі розірвати цей договір в односторонньому порядку достроково і вимагати повернення суми боргу в розмірі фактичної заборгованості станом на день розірвання договору. Станом на день подання позовної заяви до суду, відповідач не провела жодного розрахунку згідно графіку погашення заборгованості. У зв`язку з невиконанням умов договору позики, позивачем було надіслано відповідачу лист-вимогу про дострокове повернення коштів, проте відповідач залишила його без уваги (а.с.12). Вищенаведені правовідносини, виходячи з сукупності досліджених по справі доказів, у системному зв`язку регулюються наступними вимогами закону. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по справі, в повернення оплаченого позивачем судового збору, належним чином підтвердженого платіжним дорученням від 21.03.2019 року, в розмірі 781,35 грн. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно з ст. 3 ч. 1 п. 6 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Визначено ст. 12, 13 ЦПК України, що учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved