Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовною заявою в суд до відповідача та просить розірвати шлюб, який був зареєстрований 24 листопада 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану міста Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, про що зроблено актовий запис за №779, свідоцтво серії 1-СГ№081686. Від даного шлюбу у них народилося троє дітей: 11.07.2008 року [PERSON], 02.10.2009 року [PERSON] та 14.02.2014 року [PERSON] В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося. Вони не змогли створити міцну та дружню сім»ю. Відповідач живе своїм життям, часто іде з дому на розваги та повертається далеко за північ в нетверезому стані. На його зауваження не реагує, влаштовує сварки. Напружені відносини між ними призвели до того, що вони стали практично чужими людьми. Сімя фактично розпалася, шлюб носить лише формальний характер. Позивач в судове засідання не зявився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на підстави, викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявилася, не повідомивши причин, хоча була своєчасно повідомлена про дату, час та місце слухання справи. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу за її відсутності. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 197 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, суд дав оцінку зібраним доказам, вважає, що позов слід задоволити, оскільки є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, так як вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справі доказах. Згідно із ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 10, 60, 61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб 24.11.2007 року в відділі реєстрації актів цивільного стану міста Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, про що зроблено актовий запис за №779, свідоцтво серії 1-СГ№081686. Від даного шлюбу у сторін народилося троє дітей: 11.07.2008 року [PERSON], 02.10.2009 року [PERSON] та 14.02.2014 року [PERSON] Згідно із ст. 24 СК України, шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч. 3 та 4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Як встановлено наданий судом термін для примирення між позивачем та відповідачем до позитивного результату не привів, позивач поновлювати сімейні стосунки не бажає, а відповідач в свою чергу не представила суду доказів та не навела суду жодних обставин, за яких можливе примирення з позивачем та нею не наведено аргументованих фактів та підстав, які б свідчили про можливе збереження сімї. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, є недоцільним та неефективним, оскільки не бачить можливості такого примирення між ними. Цей строк не змінить відношення позивача до шлюбу, його небажання відновлювати подружні стосунки з відповідачем. Беззаперечно встановлено той факт, що сімя «Савельєвих» фактично розпалася, існує тільки формально, так як вони не підтримують шлюбних відносин, сімєю не проживають та не ведуть спільного господарства, позивач твердо переконаний, що міцної сімї у них не буде, примирення між ними неможливе, втратив почуття поваги та любові до дружини. Розлад в сімї позивача та відповідача носить стійкий характер, Аналізуючи наведені докази, встановивши дійсні мотиви розлучення та зясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і недоцільним, суперечило б інтересам сторін та інтересам неповнолітніх дітей, а тому з огляду на вказане позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved