Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн щомісячно до повноліття доньки. Позовні вимоги мотивовані тим, що між нею та [PERSON] 17 вересня 2006 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї було зареєстровано шлюб, актовий запис № 1557. Від шлюбу вони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Позивачка вказала, що спільне життя з відповідачем не складається, він не цікавиться сім`єю, у них різні погляди на сімейні цінності та обов`язки, постійно виникають сварки з будь-якого приводу і вона не хоче, щоб їх малолітня дитини була свідком такого життя батьків, а тому просила шлюб розірвати. Крім того, позивачка вказала, що відповідач не бажає у добровільному порядку сплачувати аліменти на дитину, коштів на утримання доньки не дає, а тому просила стягнути з нього аліменти в розмірі 5000 грн до повнолітня дитини. Вказала, що інших дітей на утриманні у відповідача не має, він працевлаштований. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 2 лютого 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. На виконання вимог ухвали суду 23 лютого 2021 року позивачкою подано заяву про усунення недоліків. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 9 березня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного провадження із повідомленням сторін на 24 березня 2021 року. У судовому засіданні 24 березня позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів в розмірі 5000 грн щомісячно. Вказав, що має мінливий заробіток, а тому не завжди мав змогу надавати позивачці кошти на утримання доньки. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню враховуючи таке. Судом встановлено, що 17 вересня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, яке видане Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 1557. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Як вказала позивачка, сімейні відносини між нею та чоловіком не склались, через різні погляди на сімейне життя, шлюбно-сімейні відносини вони не підтримують, спільного господарства не ведуть. Примирення між ними не можливе. Відповідач не спростовував доводів позивачки та не заперечував проти розірвання шлюбу. Згідно із статтею 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України), шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Так, відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частини перша статті 24 СК України). Відповідно до частин третьої, четвертої статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із статтею 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, враховуючи те, що судом встановлено, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, враховуючи те, що відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу, наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Стосовно позовних вимог про стягнення аліментів, суд зазначає таке. Відповідно із статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини другої статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частинами першою, другою статті 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач у судовому засіданні вказав, що він мав певні проблеми із заробітком, а тому не міг надавати достатньо коштів дружині на утримання доньки. На разі він працює в ТОВ «Компанія Юнівест Маркетинг» на посаді менеджера з постачання, має достатній заробіток, а тому не заперечує щодо сплати аліментів на утримання доньки в розмірі 5000 грн. щомісячно. Суд бере до уваги те, що відповідач офіційно працевлаштований, немає на утриманні інших неповнолітніх дітей, чи непрацездатних батьків, а також те, що відповідач не заперечував проти визначено позивачкою розміру аліментів. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (Постанова Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18). При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 77-80 ЦПК України про їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. При цьому, згідно зі статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Щодо розміру аліментів слід зазначити, що відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не повинен перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи. Відповідно до статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Приймаючи до уваги викладене, з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів малолітньої [PERSON] [INFO] , враховуючи вік дитини, працездатний вік відповідача, відсутність у відповідача аліментних зобов`язань стосовно інших осіб, при цьому враховуючи те, що відповідач офіційно працевлаштований та вказав, що не заперечує проти сплати аліментів в розмірі 5000 грн. щомісячно, суд дійшов висновку про необхідність визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, на утримання доньки [PERSON] у розмірі 5000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів - їх розмір може бути зменшено або збільшено за рішенням суду (частина перша стаття 192 Сімейного кодексу України). Згідно зі статтею 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому аліменти слід призначити з 29 січня 2021 року, тобто з дня пред`явлення позивачем вказаного позову. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи приписи статті 5 Закону України «Про судовий збір» та статті 141 ЦПК України, зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840 гривні 80 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved