Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої в результаті пошкодження здоровя. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що він з 1990 року працював на ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» у шкідливих умовах більше 29 років,наказом №206-к від 05 лютого 2020 року його було звільнено внаслідок невідповідності виконуваній роботі за станом здоров`я. Робота позивача в шахті являє собою джерело підвищеної небезпеки, є роботою з особливими природними, географічними умовами, умовами підвищеного ризику для здоров`я, яка пов`язана з шкідливими, тяжкими та небезпечними умовами праці. Здійснення трудової діяльності в шахті спричиняє підвищену імовірність завдання шкоди здоров`я робітника. За останні роки [PERSON] почав відчувати погіршення стану здоровя, у зв`язку з чим останній неодноразово проходив стаціонарне лікування. За результатами обстеження позивача 22 липня 2020 року, останньому було встановлено діагноз: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з початковими явищами зниження слуху І ст.; хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. Причиною виникнення у [PERSON] професійних захворювань є дія несприятливих виробничих факторів. За результатами обстеження позивачу протипоказана робота в умовах пилу, токсичних та подразнюючих речовин, фізичного навантаження, вимушеної робочої пози, несприятливого мікроклімату, шуму. За результатами обстеження в обласному центру медико-соціальних експертиз м. Краматорськ [PERSON] було встановлено ступінь втрати працездатності в розмірі 65 %у зв`язку з професійними захворюваннями, а саме: 35% - хронічна попереково-крижова радикулопатія; 25% - хронічний бронхіт; 5% - хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість. За результатами обстеження позивачу визначена потреба у медичній та соціальній допомозі: медикаментозне лікування за професійними захворюваннями, санаторно-курортне лікування. Наявні у позивача наслідки професійних захворювань приводять його до тяжких фізичних і моральних страждань, порушились нормальні життєві зв`язки, його життєва діяльність обмежена. На теперішній час [PERSON] має достатньо серйозні порушення здоров`я у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у останнього змінився звичайний образ життя, постійно переслідує біль у грудях, голові та руках, що спричиняє йому дискомфорт при звичайному образі життя. По теперішній час внаслідок погіршення здоров`я, [PERSON] вимушений значний час витрачати на відвідування лікувальних закладів, проходження лікування, систематичні обстеження та консультації спеціалістів, що в свою чергу завдає йому незручності, обмеження спілкування з сім`єю, та порушення нормальних життєвих зв`язків. З огляду на викладене, виходячи з принципу розумності, справедливості та співмірності моральної шкоди, враховуючи глибину моральних страждань у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями, позивач просить суд стягнути з Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» на його користь одноразово 100000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням. Ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 07 вересня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін (а.с. 27). Від відповідача на адресу суду 29 вересня 2020 року, в межах строку, визначеного ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 07 вересня 2020 року, тому суд вважає необхідним та доцільним прийняти відзив ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» до розгляду в межах даної цивільної справи. Згідно відзиву на позов відповідач просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки вони є безпідставними та необґрунтованими. Позивачем не доведено у чому саме полягає заподіяна йому моральна шкода з боку відповідача та чи є причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача та моральними стражданнями, які переніс позивач. Окрім того, [PERSON] не надав жодних доказів, які б свідчили про перенесення ним моральних страждань та обґрунтування вимоги на виплату моральної компенсації у розмірі 100000,00 гривень. Зауважили, що згідно узагальненого аналізу судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди у разі втрати 10% працездатності відшкодування моральної шкоди по Донецькій області визначається в розмірі 3000,00 гривень, таким чином позивач мав би право на відшкодування моральної шкоди за професійне захворювання в розмірі не більше 19500,00 гривень. Окрім того, відповідачем у відзиві на позов заявлено клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, за участю представника ДП «Шахта ім. М.С. Сургая», оскільки обстави даної цивільної справи та надані сторонами докази, які можуть призвести до необхідності надання додаткових доказів та пояснень сторін щодо них, тощо (а.с. 30-31). Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ч. 6 ст. 279 ЦПК України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. З огляду на викладене, зважаючи, що відповідачем не надано доказів та не зазначено жодної причини/підстави, які б свідчили про необхідність проведення судового засідання за участі сторін під час розгляду справи, приймаючи до уваги, що ціна даного позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд приходить до висновку про доцільність та необхідність відмовити в задоволенні клопотання ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, за участю представника ДП «Шахта ім. М.С. Сургая». Від відповідача не надходило клопотань про розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, дослідивши які вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 28 травня 1990 року по 05 березня 2020 року працював на Державному підприємстві «Шахта ім. М.С. Сургая», та був звільнений 05 березня 2020 року у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується трудовою книжкою серії [NUMBER] від 02 лютого 1987 року (а.с. 6-7). Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №851601 від 25 серпня 2020 року та довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №090713 від 25 серпня 2020 року позивачу первинно за сукупністю встановлено 65% втрати професійної працездатності з 17 серпня 2020 року та безстроково, а саме: 35 % втрати професійної працездатності за професійним захворюванням хронічна попереково-крижова радикулопатія; 25 % - за професійним захворюванням хронічним бронхітом; 5% - за професійним захворюванням приглухуватість. Встановлено [PERSON] третю групу інвалідності безстроково. Визначена потреба позивача у медикаментозному лікуванні за професійними захворюваннями, санітарно-курортне лікування за хронічною попереково-крижовою радикулопатією, фіксуючий пояс на відділ хребта (а.с. 8, 9). Відповідно до Медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність хронічного професійного характеру захворювання №24/527 від 22 липня 2020 року, виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №496 від 22 липня 2020 року, повідомлення про хронічне професійне захворювання №1547/1 від 22 липня 2020 року, [PERSON] встановлено діагноз: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з початковими явищами зниження слуху І ст.; хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (а.с. 10, 11, 16). Згідно виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №474, №3, витягів з медичної карти, консультативного висновку спеціаліста, [PERSON] неодноразово проходив медичні обстеження та стаціонарне лікування внаслідок професійних захворювань (а.с.12-13, 14, 15, 17-18, 19, 20, 21, 22-25). Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням здоров`я. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно з п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. №1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. У випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Право на відшкодування моральної шкоди з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б останнього вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок недосконалості умов праці на виробництві,пошкоджено здоров`я позивача, чим завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та суттєвими фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров`я, кардинальне погіршення життєвих умов, що потребує від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем у відповідності зі ст. 237-1 КЗпП. При цьому, суд звертає увагу, що позивач в обґрунтуванні свого позову зазначає, що моральна шкода обумовлена погіршенням життєвих умов, хвороба порушує нормальні життєві зв`язки, життєдіяльність позивача обмежена, у останнього змінився звичайний спосіб життя, однак [PERSON] не конкретизує в чому саме виразились погіршення його життєвих умов, способу життя та порушення життєвих зв`язків. Вирішуючи питання щодо суми відшкодування матеріальної шкоди суд, враховує вимоги розумності та справедливості, постійний характер негативних наслідків. З огляду на викладене, суд вважає за можливе та необхідне стягнути з відповідача Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» на користь позивача [PERSON] в порядку відшкодування моральної шкоди 32500 (тридцять дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок, що буде цілком еквівалентним завданим моральним стражданням. Згідно зі ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави. З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про доцільність часткового задоволення вимог позову [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди, а останній у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, суд вважає необхідним, на виконання вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави в особі Державної судової адміністрації України витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволеної частини вимог у розмірі 325,00 гривень (32500,00 грн.*1000,00 / 100000,00 = 325,00 грн). Оскільки, відповідно до вимог статті 279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, тому, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: partial