Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувшись до суду із цим позовом просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь витрати на оплату ремонту транспортного засобу, який постраждав внаслідок ДТП у розмірі 32\~665 (тридцять дві тисячі шістсот шістдесят пять) гривень, моральну шкоду у розмірі 15\~000 (пятнадцять тисяч) гривень, та судовий збір у розмірі 487 гривень 20 коп. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі на підставах викладених у позові. Пояснила суду, що на підставі довіреності є володільцем транспортного засобу Опель-Омега, 1993 р., № [NUMBER], належного на праві власності громадянину [PERSON] [PERSON]. 22 жовтня 2014 р. її співмешканець [PERSON] керував вказаним транспортним засобом на підставі технічного паспорту. Приблизно о 16-00 годин по вул. Ак. Головатого у м. Одесі відповідач [PERSON], керуючи транспортним засобом ВАЗ 2107 реєстр. №69-298 ОА вчинив зіткнення з її транспортним засобом, в наслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження, спричинена шкода на загальну суму 32\~655 гривень. Шкода складається з витрат на придбання запчастин на роботи по їхній заміні на СТО. Також, їй була спричинена моральна шкода, яку вона оцінює в 15\~000 гривень. Шкода, заподіяна їй полягає у тому, що через пошкоджений автомобіль і необхідність у його ремонті вона з співмешканцем не встигла поїхати до м. Миколаїв на зустріч із [PERSON] - сином співмешканця, який на декілька днів мав приїхати туди із зони АТО, де він проходить військову службу. Відповідач позовні вимоги до себе не визнав повністю. Пояснив суду, що дійсно була дорожньо-транспортна пригода. 24 листопада 2014 р. за рішенням Березівського районного суду Одеської області його визнано винним із накладенням адміністративного штрафу у розмірі 340 гривень. Машина, якою він керував була застрахована і його страхова компанія сплатила [PERSON], співмешканцю позивача, визначену матеріальну шкоду у розмірі 16\~000 (шістнадцять тисяч) гривень, які він отримав. Проти задоволення моральної шкоди також заперечував, посилаючись на відсутність будь-яких родинних стосунків між позивачем і сином співмешканця. У судовому засіданні встановлено наступне. Позивач [PERSON] на підставі довіреності, виданої власником [PERSON], на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ СХХ 224788, виданого 05 серпня 2014 р. центром ДАЇ 5102, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 29 вересня 2014 р., за реєстровим номером 2340 має право на розпорядження з правом експлуатації транспортного засобу Opel Omega, 1993 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] шасі (кузов) №W0L000017Р1235516. 22 жовтня 2014 р. о 16-00 годині по вул. Ак. Головатого у м. Одесі відповідач [PERSON], керуючи транспортним засобом ВАЗ 2107 реєстр. №69-298 ОА вчинив зіткнення з транспортним засобом Opel Omega № [NUMBER], належним позивачу згідно довіреності транспортним засобом, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження. Транспортний засіб ВАЗ 2107 реєстр. №69-298 ОА, яким керував відповідач [PERSON], був застрахований у страховій компанії «Галицька», з головним офісом розташованим у м. Івано -Франківську. Страхова компанія відповідача виплатила [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 16\~000 гривень, яке він отримав у листопаді 2014 р. Транспортний засіб позивача Opel Omega, 1993 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] застрахований не був. Актом про прийняття виконаних робіт від 06 квітня 2015 р., складеним приватним підприємцем [PERSON] зазначено виконання робіт по замовленню [PERSON] на ремонт автомобілю [NUMBER] на суму 18\~005 гривень. Вивчивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду на підставі наданих доказів і доведення їхньої переконливості суд дійшов до наступного висновку. Дійсно, відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибух - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Разом із тим, на думку суду, позивач не є тою особою яка має право предявляти вимоги до відповідача з приводу відшкодування шкоди. Відповідно до ст.ст. 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених п.2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). Як встановлено у судовому засіданні позивач не є власником транспортного засобу, а лише має право на підставі довіреності наданої їй власником. Крім цього, у судовому засіданні було встановлено, що транспортним засобом Opel Omega № [NUMBER] під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди 22 жовтня 2014 р. керував саме [PERSON], а не позивач. Таким чином, саме на [PERSON] поширюються положення вищенаведених ст.ст. 386, 395, 396 ЦК України в частині захисту права володіння майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), і саме він має право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Також слід зазначити, що відповідно до ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки. Як було встановлено у судовому засіданні транспортний засіб Opel Omega № [NUMBER], яким 22 жовтня 2014 р. керував [PERSON], в порушення вищевикладеного застрахований не був. Окремо необхідно звернути увагу на те, що згідно до положень ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Предявляючи до суду позов «Про відшкодування в порядку регресу витрат завданих ДТП» позивач вищенаведені положення ч.1 ст.1191 ЦК України не врахувала, у звязку з чим у неї відсутні правові підстави на предявлення до суду таких вимог. Так, позивач не здійснювала ніякого відшкодування витрат у звязку з ДТП, що мало місце 22 жовтня 2014 р., іншій особі замість [PERSON], тому і права регресної вимоги у неї до нього не має. З огляду на вищенаведене, підстав на задоволення поданого позивачем позову, а відповідно з чим і судового захисту її прав не має.

Outcome: dismissed