Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська», третя особа: Покровське відділення\~Управління виконавчої\~дирекції фонду\~соціального страхування\~України в\~Донецькій області, про відшкодування моральної шкоди, отриманої у звязку з травмою на виробництві, в обґрунтування якого вказав, що з 06.07.2015 року по 05.05.2017 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем, де працював прохідником підземним з повним робочим днем в шахті. 30.09.2016 року під час роботи у другу зміну при виконанні наряду з прибирання гірничої маси вручну на ПК-63 5-го південного конвеєрного штреку похилу №1 пласту m2-4 та роздроблення негабаритних шматків породи за допомогою відбійних молотків зі скребкового конвеєру СП-202, на рештачному ставі якого не були встановлені бокові борти, йому на ліву ногу впав шматок породи, внаслідок чого його ліва нога була травмована, що було зафіксовано актом Н-1 від 06.10.2016 року про нещасний випадок, повязаний з виробництвом, та актом Н-5 від 06.10.2016 року про розслідування нещасного випадку. Після проходження курсу лікування, який тривав з 30.09.2016 року по 11.01.2017 року в умовах стаціонарного лікування, а з 12.01.2017 року амбулаторно, йому висновком МСЕК від 30.03.2017 року вперше було встановлено 20% втрати професійної працездатності терміном на один рік, яка в подальшому була підтверджена наступними оглядами. Вказуючи на те, що отримання цієї травми призвело до настання для нього значних негативних наслідків, так як, знаходячись в гіпсовій повязці більше чотирьох місяців, він був позбавлений можливості вести активний спосіб життя, відчував фізичні і моральні страждання, що позначалося на його душевному стані і змушувало докладати додаткових зусиль для організації свого життя, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 50000 грн. У відзиві на позов відповідач проти задоволення позову заперечував, зазначав на недоведеності позивачем моральних страждань та його вини у настанні нещасного випадку, вказував, що висновок МСЕК про втрату професійної працездатності не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди, що позивач не довів, у чому вона полягає, не навів обгрунтувань заявленого розміру компенсації та не врахував своєї вини у настанні нещасного випадку, встановленого Актом П-4 від 30.09.2016. З огляду на це просив у задоволенні позову відмовити повністю. Третя особа - Покровське відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області, частково погоджуючись з позовом та покладаючись на розсуд суду при вирішенні питання щодо визначення її розміру, в письмових поясненнях зазначила, що розмір заявленої позивачем моральної шкоди вважає безпідставно завищеним та таким, що не відповідає ступеню втрати працездатності і глибині страждань, так як відсоток втрати працездатності після первинного висновку МСЕК не збільшився, інвалідність позивачу не встановлювалася і, до того ж, незважаючи на отриману травму, позивач продовжує працювати за тією ж посадою на інших вугледобувних підприємствах. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем в період з 06.07.2015 року по 05.05.2017 року, працюючи на посаді прохідника підземного з повним робочим днем в шахті (арк.спр.10-11). З 19.05.2017 по 16.04.2018 працював в ТОВ «Укрвуглесервіс» на такій же посаді, з 25.04.2018 по 01.06.2018 на тій же посаді в ТОВ «Краснолиманське» і з 06.06.2018 по теперішній час на такій же посаді в ТОВ «Шахтспецбуд» (а.с.11-12). 30.09.2016 року під час виконання трудових обовязків з позивачем стався нещасний випадок на виробництві, що підтверджується актом форми Н-1 та Актом проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку від 06.10.2016 року форми Н-5 (а.с.13-19). Згідно встановлених актами обставин, прохідник [PERSON], знаходячись біля скребкового конвеєру СП-202, на рештачному ставі якого не були встановлені бокові борти, виконував роздроблення негабаритного шматка породи за допомогою відбійного молотка. У цей час зі скребкового конвеєру, по якому здійснювалося транспортування гірничої маси, на ліву ногу [PERSON] впав шматок породи, внаслідок чого його нога була травмована і його було супроводжено до підземного медпункту, де йому була надана перша медична допомога, а після цього видано на поверхню до доставлено до травматологічного відділення лікарні. Травма, отримана позивачем під час виконання трудових обовязків, визнана виробничою, а серед осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, є сам позивач, який, згідно акту, не дотримався вимог Інструкції з охорони праці та Правил безпеки у вугільних шахтах під час виконання отриманого наряду (а.с.13-16). Згідно висновку МСЕК 30.03.2017 року позивачу вперше встановлено 20% втрати професійної працездатності по вказаній виробничій травмі. 21.12.2017 року міжрайонна травматологічна МСЕК встановила позивачу первинно 5% втрати працездатності по іншій травмі, яка сталася з ним 14.10.2017, та повторно 20% втрати професійної працездатності по виробничій травмі від 30.09.2016 року. 06.09.2018 року міжрайонна травматологічна МСЕК встановила позивачу первинно 10% втрати працездатності по травмі, що сталася 26.06.2018 року, повторно 5% втрати працездатності по травмі, яка сталася з ним 14.10.2017, та повторно 20% втрати професійної працездатності по виробничій травмі від 30.09.2016 року (а.с. 38-40). Таким чином, ступінь втрати працездатності за травмою від 30.09.2016року не змінювався. Згідно медичної\~документації позивачу\~за наслідками\~травми встановлено\~діагноз: закритий перелом внутрішньої щиколотки малої гомілкової кістки лівої гомілки зі зміщенням та садно лівої гомілки. З 30.09.2016 року по 26.10.2016 року та з 05.01.2017 року по 12.01.2017 року знаходився на лікуванні в травматологічному відділенні Мирноградської центральної міської лікарні (а.с. 20-37). 05.05.2017 року був звільнений з роботи за власним бажанням, а з 19.05.2017року приступив до роботи на іншому вугледобувному підприємстві на тій же посаді. Надавши оцінку дослідженим доказам, суд доходить висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого. Згідно Конституції України, життя і здоровя людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, який в силу ст.160 КЗпП має здійснювати постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці. Шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, згідно статті 173 цього Кодексу відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Статтею 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Згідно п.3\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~4\~від 31.03.1995\~року «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди»,\~під моральною\~шкодою слід\~розуміти втрати\~немайнового характеру\~внаслідок моральних\~чи фізичних\~страждань,\~або інших\~негативних явищ,\~заподіяних фізичній\~чи юридичній\~особі незаконними\~діями або\~бездіяльністю інших\~осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. \~ \~ \~ \~Визначаючи розмір моральної шкоди, суд бере до уваги конкретні обставини та характер отриманого позивачем ушкодження здоровя, повязані з ним фізичні та моральні страждання позивача, відсоток втрати професійної працездатності, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, настання для позивача негативних наслідків і, виходячи із засад розумності і справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 9000 гривень. Розмір моральної шкоди, визначений позивачем в 50000грн., є безпідставно завищеним. \~ \~ \~ \~При цьому суд не бере до уваги доводи відповідача, викладені в відзиві на позов щодо відсутності доказів спричинення позивачу моральної шкоди, так як втрата працездатності, встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення особі моральної шкоди, оскільки стан здоровя потерпілого погіршено, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань, та змусило його докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Доводи представника відповідача, викладені в відзиві на позов щодо відсутності висновку МСЕК про спричинення позивачу моральної шкоди, її глибини та негативних наслідків, суд також відхиляє, так як згідно рішення Конституційного суду від 27.01.2004 №1-рп/2004 за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Не бере суд до уваги і посилання відповідача, як на підставу відмови у задоволенні позову, встановлену вину позивача у настанні нещасного випадку, оскільки діючим законодавством звільнення від відшкодування моральної шкоди при наявності вини потерпілого не передбачено. В такому випадку вина потерпілої особи у нещасному випадку може бути підставою для зменшення розміру морального відшкодування, але ж не підставою для відмови у її відшкодуванні. \~ \~ Вирішуючи питання про судові витрати в порядку ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно розміру\~задоволених вимог в\~сумі 138,31грн.\~ \~ \~ \~ \~ \~На підставі\~ст.ст.43,\~46\~Конституції України,\~ст.ст.153,\~237-1\~КЗпП України,\~ст.9\~Закону України\~«Про охорону\~праці»,\~

Outcome: partial