Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Малоданилівської селищної об'єднаної територіальної громади Дергачівського району Харківської області, третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування позову позивач [PERSON] посилається на те, що рішенням виконкому Черкасько-Лозівської сільської ради народних депутатів Дергачівського району Харківської області №328 від 12 травня 1992 року земельна ділянка, розташована в [ADDRESS] була виділена в довічне спадкове володіння під будівництво житлового будинку та господарчих споруд гр. [PERSON]. [PERSON] було розпочато будівництво житлового будинку і станом на 14 жовтня 2003 року ним частково споруджено житловий будинок незакінченої будівельної готовності 30%. Рішенням виконкому Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області №183 від 14 жовтня 2003 року в зв'язку з оформленням договору купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку готовністю 30% по [ADDRESS] [PERSON] було надано дозвіл на відчуження вказаного недобудованого будинку позивачу. Рішенням ХІ сесії ХХІV скликання Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 14 жовтня 2003 року, в зв'язку з купівлею-продажем недобудованого житлового будинку, що належить [PERSON] в [ADDRESS] земельна ділянка за вказаною адресою площею 1500 кв.м. (0,15 га) переведена на позивача. 30 жовтня 2003 року за реєстровим №4247 на підставі договору міни (на який розповсюджуються правила Договору купівлі-продажу), посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Коробець О.М., житловий будинок готовністю 30%, розташований в [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,15 га, перейшов у власність позивача. На протязі кількох років вказаний житловий будинок був позивачем добудований до готовності 100%. На підставі рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 12 вересня 2008 року за позивачем визнано право власності на весь житловий будинок [ADDRESS]. Право власності на вказаний будинок готовністю 100% зареєстровано у Дергачівському комунальному підприємстві технічної інвентаризації «Інвенрос» Харківської області 08 жовтня 2008 року №1353 в книзі 12. В зв'язку з цим у спеціалізованій організації позивачу була виготовлена технічна документація, яка необхідна для приватизації земельної ділянки і 09.02.2004 позивачу був виданий Державний акт зеленого кольору Серія [NUMBER] на право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] площею 0, 15 га землі, в якому є всі підписи, печатка і вказано, що акт зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №219. Згідно висновку судового експерта підтверджено, що Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] був виданий саме в 2004 році, тому що раніше його позивачу видати не могли, оскільки земельна ділянка виділена в користування позивача 14 жовтня 2003 року, а процедуру отримання Державного акту на право власності на земельну ділянку позивач почав у 2004 році. Коли позивач вирішив зареєструвати Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] у Державному реєстрі власників, то дізнався, що вказаний Державний акт на право власності на земельну ділянку не зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 219. Про це свідчить довідка відділу у Дергачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 15 листопада 2018 року, яка підтверджує факт, що Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] не зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Відомості на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] площею 0,15 га землі внесена до Державного земельного кадастру з кадастровим номером [NUMBER]. Зареєструвати Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі на цей час вже не має можливості, але Державні акти про право власності на земельні ділянки, видані раніше, мають юридичну силу і підтверджують право власності громадян на земельну ділянку. Позивача провини в тому, що Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] не був зареєстрований в книзі реєстрації не має, оскільки перевірка реєстрації в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, а перевірка факту реєстрації Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] не входила до компетенції позивача і знати про це позивач не мав ніякої можливості. Недовіряти запису на Державному акті на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] про його реєстрацію в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі підстав на той час у позивача не було. Вказаний Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER], який підтверджує позивача право на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS], площею 0,15 га землі, у позивача не вилучався і ніким не визнавався недійсним. Вказані обставини є для позивача перешкодою бути в повній мірі власником земельної ділянки, а саме володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю - земельною ділянкою. Зареєстрований позивач за місцем свого проживання у [ADDRESS]. Згідно ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) гарантується Конституцією України, набувається і здійснюється відповідно закону. Але позивача право, передбачене Конституцією і законами України, мати у власності земельну ділянку, якою позивач має право користуватися, розпоряджатися і володіти, на якій знаходиться збудований на законних підставах житловий будинок, на цей час порушене. Оскільки: вказана земельна ділянка виділена позивачу у користування у встановленому законом порядку для забудови житлового будинку; недобудований житловий будинок готовністю 30%, придбаний позивачем у встановленому законом порядку, був добудований позивачем до готовності 100%; право власності на весь будинок визнано і зареєстровано за позивачем у встановленому законом порядку і будинок знаходиться саме на вказаній земельній ділянці; в користуванні позивача вказана земельна ділянка знаходиться з листопада 2003 року; позивача провини в тому, що Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] не зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, не має; вказаний Державний акт не визнаний не дійсним; згідно діючому в Україні законодавству громадяни України мають право на власність земельної ділянки, на якій знаходиться збудований в законному порядку житловий будинок; вказані вище обставини є для позивача перешкодою бути в повній мірі власником земельної ділянки, а саме володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю - земельною ділянкою, тому позивач вважає, що згідно Конституції України і діючих в Україні законів позивач має право звернутися до суду з позовом про захистом позивача права власності на земельну ділянку, розташовану в Харківській області Дергачівського району Малоданилівська селищна об'єднана територіальна громада, [ADDRESS] загальною площею 0,15 га землі, внесену до Державного земельного кадастру з кадастровим номером [NUMBER]. Допущена у 2004 році помилка, в результаті якої Державний акт про право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] не був внесений до книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, може бути виправлена рішенням суду, який має право визнати за позивачем право власності на вказану земельну ділянку. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, в поданій до суду заяві позов підтримав повністю, просив позов задовольнити. Розгляд справи просив проводити без фіксації технічними засобами та в його відсутність, що суд вважає за можливе. Представник відповідача - Малоданилівської селищної об'єднаної територіальної громади Дергачівського району Харківської області в судове засідання не з'явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про отримання судового виклику 05.02.2019. Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Харківській області в судове засідання не з'явився, згідно наданого суду клопотання представник Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Репета Г.В. просить справу розглядати за відсутності представника. Суд, вважає можливим справу розглянути за відсутності сторін по справі. На підставі ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що рішенням виконкому Черкасько-Лозівської сільської ради народних депутатів Дергачівського району Харківської області №328 від 12 травня 1992 року земельна ділянка, розташована в [ADDRESS] була виділена в довічне спадкове володіння під будівництво житлового будинку та господарчих споруд гр. [PERSON]. [PERSON] було розпочато будівництво житлового будинку і станом на 14 жовтня 2003 року ним частково споруджено житловий будинок незакінченої будівельної готовності 30%. Рішенням виконкому Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області №183 від 14 жовтня 2003 року в зв'язку з оформленням договору купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку готовністю 30% по [ADDRESS] [PERSON] було надано дозвіл на відчуження вказаного недобудованого будинку позивачу. Рішенням ХІ сесії ХХІV скликання Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 14 жовтня 2003 року, в зв'язку з купівлею-продажем недобудованого житлового будинку, що належить [PERSON] в [ADDRESS] земельна ділянка за вказаною адресою площею 1500 кв.м. (0,15 га) переведена на позивача. 30 жовтня 2003 року за реєстровим №4247 на підставі договору міни (на який розповсюджуються правила договору купівлі-продажу), посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Коробець О.М., житловий будинок готовністю 30%, розташований в [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,15 га, перейшов у власність позивача. На протязі кількох років вказаний житловий будинок був позивачем добудований до готовності 100%. На підставі рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 12 вересня 2008 року за позивачем визнано право власності на весь житловий будинок [ADDRESS] Право власності на вказаний будинок готовністю 100% зареєстровано у Дергачівському комунальному підприємстві технічної інвентаризації «Інвенрос» Харківської області 08 жовтня 2008 року №1353 в книзі 12. В зв'язку з цим у спеціалізованій організації позивачу була виготовлена технічна документація, яка необхідна для приватизації земельної ділянки і 09.02.2004 позивачу був виданий Державний акт зеленого кольору Серія [NUMBER] на право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] площею 0, 15 га землі, в якому є всі підписи, печатка і вказано, що акт зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №219. Згідно висновку судового експерта підтверджено, що Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] був виданий саме в 2004 році, тому що раніше його позивачу видати не могли, оскільки земельна ділянка виділена в користування позивача 14 жовтня 2003 року, а процедуру отримання Державного акту на право власності на земельну ділянку позивач почав у 2004 році. Коли позивач вирішив зареєструвати Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] у Державному реєстрі власників, то дізнався, що вказаний Державний акт на право власності на земельну ділянку не зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 219. Про це свідчить довідка відділу у Дергачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 15 листопада 2018 року, яка підтверджує факт, що Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] не зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Відомості на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] площею 0,15 га землі внесена до Державного земельного кадастру з кадастровим номером [NUMBER]. Зареєструвати Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі на цей час вже не має можливості, але Державні акти про право власності на земельні ділянки, видані раніше, мають юридичну силу і підтверджують право власності громадян на земельну ділянку. Позивача провини в тому, що Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] не був зареєстрований в книзі реєстрації не має, оскільки перевірка реєстрації в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, а перевірка факту реєстрації Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] не входила до компетенції позивача і знати про це позивач не мав ніякої можливості. Недовіряти запису на Державному акті на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] про його реєстрацію в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі підстав на той час у позивача не було. Вказаний Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER], який підтверджує позивача право на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS], площею 0,15 га землі, у позивача не вилучався і ніким не визнавався не дійсним. Вказані обставини є для позивача перешкодою бути в повній мірі власником земельної ділянки, а саме володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю - земельною ділянкою. Зареєстрований позивач за місцем свого проживання у [ADDRESS]. Згідно ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) гарантується Конституцією України, набувається і здійснюється відповідно закону. Але позивача право, передбачене Конституцією і законами України, мати у власності земельну ділянку, якою позивач має право користуватися, розпоряджатися і володіти, на якій знаходиться збудований на законних підставах житловий будинок, на цей час порушене. Допущена у 2004 році помилка, в результаті якої Державний акт про право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] не був внесений до книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, може бути виправлена рішенням суду, який має право визнати за позивачем право власності на вказану земельну ділянку. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч.1, ч. 2 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. За п.1 ч.3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється зокрема шляхом визнання прав. У зв'язку із невизнанням та оспорюванням речових прав на земельну ділянку зі сторони відділу Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області, який є правонаступником Дергачівського районного відділу земельних ресурсів, позивачем подано позовну заяву в порядку ст. 392 ЦК України та ст. 152 ЗК України. При таких обставинах, з урахуванням доказів, наданих по справі, а також спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. На підставі ст. 316, 319, 373, 392 ЦК України, 152 ЗК України,

Outcome: approved