Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу до відповідачки [PERSON], вказавши в ньому, що 23 грудня 1993 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану м. Чернівці, актовий запис № 2205. Від спільного шлюбу у сторін є донька [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що шлюб фактично розпався і носить лише формальний характер, оскільки з березня 2014 року вони з відповідачкою не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Через різні погляди на життя та погані взаємовідносини вони втратили один до одного почуття взаємної любові, взаєморозуміння та поваги. Позивач вважає, що подальше проживання та перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою суперечитиме їх інтересам та інтересам неповнолітньої дитини, примирення вважає неможливим, оскільки кожен з них живе самостійним відокремленим життям. Спору про поділ майна що є у спільній власності сторін між ними немає. Спір про місце проживання неповнолітньої дитини у сторін відсутній, оскільки після розірвання шлюбу неповнолітня [PERSON] буде проживати з відповідачкою. На підставі зазначеного просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просили їх задовольнити. Крім того, позивач зазначив, що між ними з відповідачкою існує повна несумісність, просив не надавати термін на примирення оскільки всі його спроби примиритися не давали ніякого результату. Відповідачка в судовому засіданні погодилася на розірвання шлюбу, вказала, що вони з позивачем дійсно втратили один до одного почуття взаємної любові, поваги і довіри. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 23 грудня 1993 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану м. Чернівці, актовий запис № 2205, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.8). Від спільного шлюбу у сторін є неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.7). Відповідно до ст. 55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Судом встановлено, що шлюб сторін фактично розпався і носить лише формальний характер, оскільки з березня 2014 року сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету. Через різні погляди на життя та погані взаємовідносини вони втратили один до одного почуття взаємної любові, взаєморозуміння та поваги. Спір про місце проживання неповнолітньої доньки у сторін відсутній, оскільки після розірвання шлюбу неповнолітня - [PERSON] буде проживати з відповідачкою. Спір про поділ спільного майна у сторін відсутній. Беручи до уваги вище викладене, суд вважає, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя та неповнолітньої дитини, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати, неповнолітню дитину залишити проживати з відповідачкою. На підставі викладеного,

Outcome: approved