Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником кімнати № 109, яка розташована в секції № 20 в будинку № 74-а по пр-ту Радянському м. Сєвєродонецька Луганської області, на підставі договору купівлі-продажу від 27.12.2012 року. В даній кімнаті зареєстровано її сина [PERSON], який в кімнаті не мешкає з моменту його в ній реєстрації, при цьому майна, яке б належало відповідачу, в кімнаті немає, він не мешкає за власним бажанням, через що позбавляє її можливості повною мірою користуватись та розпоряджатись своїм майном, тому просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування кімнатою № 109, яка розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр-т Радянський, 74-а, секція 20. Позивач [PERSON] про час, місце та дату розгляду справи була повідомлена належним чином, але у судове засідання не зявилась, згідно заяви просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, але у судове засідання не зявився, згідно заяви його представника [PERSON], на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 01.09.2014 року, просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У судовому засіданні встановлено, що згідно копії договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON] 27 грудня 2012 року, позивач [PERSON] є власником кімнати № 109, яка розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр-т Радянський, 74-а, секція 20. Згідно довідки КП «ЄРЦ» № 1980 від 19.08.2014 року, в кімнаті № 109, яка розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр-т Радянський, 74-а, секція 20, зареєстровано відповідача [PERSON], який згідно наведених у позовній заяві обставин, та визнаних представником відповідача згідно поданої до суду заяви, є сином позивача [PERSON] Як видно з позовної заяви, відповідач [PERSON] в кімнаті не мешкає понад 1 рік, а саме з часу реєстрації в ній, тобто з 19.02.2013 року згідно копії домової книги, у звязку з чим позбавляє позивача можливості повною мірою користуватись та розпоряджатись своїм майном, тобто чинить перешкоду у користуванні та розпорядженні кімнатою № 109, яка розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр-т Радянський, 74-а, секція 20. Дані обставини підтверджуються також і заявою представника відповідача [PERSON] [PERSON], який вимоги позивача визнав та просить розглянути справу у його відсутність, а дані повноваження передбачені наданою йому відповідачем нотаріально посвідченою довіреністю від 01.09.2014 року. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 465/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право володіти, користуватись і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, оскільки у судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в кімнаті № 109, яка розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр-т Радянський, 74-а, секція 20, більш, ніж один рік без поважних причин, позивач [PERSON] є власником даної кімнати, а знаходження відповідача на реєстраційному обліку чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні належною їй кімнатою, тому його повинно бути визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою № 109, яка розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр-т Радянський, 74-а, секція 20.

Outcome: approved