Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Літинського районного суду Вінницької області із вказаним позовом мотивуючи його тим, що вона перебувала з відповідачем по справі, [PERSON] , у фактичних шлюбних відносинах з 2011 року по 2015 рік. Від даних відносин у них народилася донька - [PERSON] [INFO] . Через різні погляди на життя та несумісність характерів сторони в 2015 році припинили спільні відносини. З моменту припинення фактичних шлюбних відносин по даний час донька проживає разом із позивачем. Позивач зазначає, що з моменту народження дитини відповідач злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, зокрема: життям доньки не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. Успіхами дитини в школі не цікавився, батьківські збори не відвідував. Таким чином [PERSON] просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити з підстав того, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні повідомив суду, що позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Погодився на те, щоб його позбавили батьківських прав відносно [PERSON] [INFO] . Представник третьої особи органу - опіку та піклування Літинської районної державної адміністрації Вінницької області Джигун О.О. повідомила суду, що органом опіки та піклування надавався висновок, відповідно до якого вбачалось за можливе позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] [INFO] . Проти задоволення позову не заперечила. У відповідності до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Як зазначено у ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників процесуальної дії, дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступних висновків. Так, відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 9) [PERSON] зазначений батьком [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки Івчанської СЗШ 1-3 ступенів за № 14 від 09.06.2020 (а.с. 10) [PERSON] життям дочки не цікавиться, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні. Успіхами дитини в школі не цікавився, батьківські збори не відвідував. Відповідно до довідки Івчанської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 387 від 03.06.2020 (а.с. 11) відповідач [PERSON] спільно із [PERSON] , [INFO] , не проживає. Відповідно до довідки Івчанської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 388 від 03.06.2020 (а.с. 12) [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю та зі слів матері, перебуває на її утриманні. Відповідно до акту обстеження матеріально-повбутових умов (а.с. 13) [PERSON] проживає разом із матір`ю, батько у вихованні дитини участі не бере, дитина перебуває на утриманні матері. Висновком за № 01-27-719 від 15.06.2020 (а.с. 15) орган опіки та піклування Літинської районної державної адміністрації Літинського району Вінницької області вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] . Одночасно із вказаного висновку вбачається, що [PERSON] був присутнім на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, яка відбулась 05.06.20.20 і повідомив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, принципом 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. У зв`язку з цим необхідно звернутися до правових позицій Європейського суду з прав людини, а саме в розумінні пункту 1 ст. 8 Конвенції, яка гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її сімейного життя. Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі«Олссон проти Швеції» від 27.11.1992 р., статус рішення - остаточне), і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Йогансен проти Норвегії» від 07.08.1996 р., статус рішення - остаточне). Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язанні виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.п. 15, 16. Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. За таких обставин, враховуючи, що відповідач [PERSON] повністю ухилився від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню своєї малолітньої дитини, визнає позов та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, у зв`язку з чим позов підлягає до задоволення. Позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав не суперечать закону, відповідають інтересам позивача та малолітньої дитини. Витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід покласти на відповідача.

Outcome: approved