Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позов мотивований тим, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками дітей: [PERSON], [INFO] (відповідач визнаний батьком дитини 20.07.2002р.), та [PERSON], [INFO]. Шлюб між батьками дітей розірваний. Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 17.08.2012р. стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дітей щомісячно. З моменту розлучення по теперішній час [PERSON] не забезпечує дітей харчуванням, оздоровленням, медичним доглядом та лікуванням, свідомо ухиляється від спілкування з ними. На думку позивача, своєю поведінкою відповідач порушує вимоги Сімейного кодексу України, які покладають на батьків обов'язки по вихованню та утриманню дітей, тому позивач просить позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] у судовому засіданні, яке проведено відповідно до вимог ст. 158-1 ЦПК України, позовні вимоги підтримала з вищенаведених підстав. Також суду пояснила, що відповідач з моменту присудження аліментів сплачував їх нерегулярно, проте в 2016р. виплатив усю заборгованість з аліментів. Відповідач не спілкувався з дітьми, не відвідував школу, не брав участі в додаткових витратах на дітей, неодноразово не давав згоди на виїзд дітей за кордон, мотивуючи це, зокрема, бойовими діями в Турції. Відповідач підмовив дитину [PERSON] переїхати до нього тим, що вона буде навчатися в Польщі, після переїзду [PERSON] до відповідача її відношення до матері змінилося в гіршу сторону, на що впливає [PERSON] Загалом, на думку позивачки моральні якості відповідача не дозволяють йому в подальшому вважатися батьком дітей. Представники позивача - [PERSON] та адвокат Волошин В.В. в судовому засіданні позовні вимоги повністю підтримали з підстав, зазначених в позовні заяві, та просили їх задовольнити. Адвокат Волошин В.В., зокрема, зазначив, що відповідач нерегулярно сплачує аліменти, обманним шляхом вмовив дитину [PERSON] переїхати до нього, не виконував належним чином своїх батьківських обов'язків, не спілкувався з дітьми, не приймав участь в їх вихованні та в додаткових витратах на дітей. Просив не брати до уваги висновок органу опіки та піклування Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради щодо недоцільності позбавлення батьківських прав відповідача з огляду на численні порушення, встановленні під час судового розгляду даної справи. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, та пояснив, що аліменти він сплачує, бере участь у вихованні дітей, не зважаючи на перешкоди, які створює колишня дружина. Донька [PERSON] за власним рішенням мешкає разом з ним з 06.06.2016р., він не перешкоджає спілкуванню позивачки з донькою, письмово повідомивши її про місце проживання. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з огляду на його необґрунтованість. Представник третьої особи Деснянської районної державної адміністрації в м. Києві, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника та надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] Представник третьої особи Служби у справах дітей Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради в судовому засіданні вважав не доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] та сина [PERSON], посилаючись на поданий відповідний висновок. [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо неї та пояснила, що під час проживання з матір'ю вона часто спілкувалася з батьком, проте мати про це не знала, оскільки негативно до нього відносилася. В неї склалися погані відносини із співмешканцем матері - [PERSON], з яким виникали постійні скандали, він підвищував голос на неї, замахувався на неї. Рішення про переїзд до батька вона прийняла самостійно та не шкодує про це. З батьком в неї добрі стосунки, вона забезпечена всім необхідним. Суд, вислухавши пояснення сторін та інших учасників процесу, дослідивши матеріали справи, на підставі наявних у справі доказів, встановив наступні обставини та відповідно до них правовідносини. Згідно зі свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] від 20.07.2002 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб (Т.1, а.с.6). Відповідно до свідоцтва про встановлення батьківства серія [NUMBER] від 20 липня 2002 року [PERSON] був визнаний батьком дитини [PERSON], яка народилась [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів громадського стану Гірницького районного управління юстиції м. Макіївки Донецької області 20 липня 2002 року (Т.1, а.с.5,7). Під час шлюбу у сторін [INFO] народилася дитина - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів громадського стану Гірницького районного управління юстиції м. Макіївки Донецької області 28 липня 2003 року (Т.1, а.с.8). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10.12.2008 року шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON], був розірваний (Т.1, а.с.9,10). 29.09.2011р. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 1453 та відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві видане свідоцтво про шлюб серія [NUMBER]. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (Т.1, а.с.11). Відповідно до договору оренди квартири, позивач, разом з дітьми, мешкає на [ADDRESS] Згідно з довідкою старшого державного виконавця Жовтневого ВДВС м. Маріуполя, станом на 11.08.2016р. переплата аліментів складала 5598,10 грн. (а.с.30) та згідно платіжних документів ПАБ «УкрСиббанк», відповідач сплатив аліменти за вересень та жовтень 2015 року у розмірі 3000,00 грн. (Т.1, а.с.28-29). Згідно з письмовими поясненнями директора НВК № 39 Деснянського району м. Києва [PERSON], 29.06.2016р. [PERSON] разом з донькою [PERSON] забрав документи, необхідні для переведення її до іншого навчального закладу (Т.1, а.с.62). Малолітній [PERSON] у письмових поясненнях від 26.10.2016р. вказав, що його батько після розлучення не проводив час з ним та сестрою, не приймав участь у батьківських зборах, не допомагав робити домашнє завдання, рідко спілкувався в соцмережі, відмовився надавати згоду на поїздку до Турції, а також підмовив сестру переїхати до нього таємно від мами (Т.1, а.с.63-64). Зі змісту характеристик, наданих СН КВ «Лісові дзвіночки» та НВК №39 Деснянського району м. Києва на [PERSON] та [PERSON], вбачається, що мати [PERSON] приймала активну участь у житті класу і школи, відвідувала батьківські збори, контролювала виконання домашніх завдань, проте батько [PERSON] батьківські збори не відвідував, успіхами дітей не цікавився (Т.1, а.с.75-78). До суду надані письмові пояснення [PERSON], яка є знайомою з [PERSON] з 1998 року та підтримує з нею дружні стосунки, за її думкою [PERSON] характеризується як людина, яка не приймала участь у вихованні дітей у дитячому та шкільному віці, не сплачувала оренду квартири, в якій мешкали дружина та діти, не брала участь у організації дозвілля дітей та потребує позбавлення батьківських прав (Т.1, а.с.94-96). Також до матеріалів справи долучена виписка переписки у соціальних мережах між батьком та сином за період з 05.06.2016р по 22.08.2016р. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради від 21.09.2016р., був складений акт обстеження житлово-побутових умов за місцем проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS], та встановлено, що створені необхідні умови для проживання дитини, також встановлена відсутність заборгованість по сплаті аліментів та прийнято рішення про не доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (Т.1, а.с.33). За змістом висновку Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 11.10.2016р. за № 102/03/31-9340, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вбачається доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно сина [PERSON] (Т.1, а.с.85-88). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч.ч. 4 та 5 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Статтею 150 СК України закріплені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, де зазначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Крім того, слід враховувати той факт, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Так, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, виконуючи вимоги ст.ст. 2, 13, 214 ЦПК України, виходить з такого. Проводячи оцінку наданих доказів, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, суд не приймає висновок Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, оскільки такий у сукупності з іншими доказами та поясненнями сторін достовірно не підтверджує відомостей, одержаних у результаті його складання. При цьому суд не приймає пояснення [PERSON], оскільки така не була допитана як свідок та письмові пояснення не можуть достовірно вказувати на обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, такі відомості про відсутність батька у вихованні дитини вона могла дізнатися лише зі слів матері, тобто зазначені відомості є припущенням, що не може бути прийнято судом до уваги. Суд також не приймає як доказ висновок органу опіки та піклування Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради від 21.09.2016р. щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] з огляду на численні порушення при його прийнятті та складанні, встановлені судом під час розгляду справи, зокрема, щодо неповноважного складу комісії, яка прийняла рішення, щодо прийняття рішення в порушення вимог законодавства відносно доцільності позбавлення батьківських прав щодо малолітньої дитини [PERSON], який проживає в іншій місцевості - м.Києві, описки, неуважність, інші порушення тощо. У той же час, за наявними у матеріалах справи доказами, слід дійти висновку, що відповідач як батько дітей, сплачуючи аліменти, спілкуючись з дітьми, виконував свої батьківські обов'язки, піклуючись про забезпечення дітей необхідним харчуванням, медичним доглядом, фізичним і духовним розвитком. При ухваленні рішення суд приймає до уваги та враховує думку неповнолітньої [PERSON], яка самостійно прийняла рішення проживати з батьком з червня 2016р., щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неї. Суд також приймає до уваги думку малолітнього [PERSON] щодо можливості позбавлення батька батьківських прав на нього, але згідно з ч. 3 ст. 171 СК України суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Враховуючи, що під час розгляду справи не встановлено ухилення батька від виконання батьківських обов'язків піклування, приймаючи до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою і таке розлучення дітей із батьком не буде ефективним для інтересів дітей, враховуючи, що діти повинні зростати в умовах турботи, опіки, піклування, виховання своїх батьків, які необхідні для їх благополуччя, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В зв'язку з відмовою в задоволенні позову, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України понесені позивачем витрати по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed