Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про встановлення порядку користування житловими приміщеннями квартири, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач та відповідачі є співвласниками в рівних долях (1/4 частки у кожного) квартири [ADDRESS]. Спірна квартира має загальну площу 59,7 кв.м., з яких 40 кв. м. житлова площа, що складається з трьох кімнат відокремлена кімната 4, площею 9,1 кв.м., та 2 суміжні між собою кімнати кімната 5, площею 16,4 кв.м., і кімната 6, площею 14,5 кв.м., лоджією, площею 0,7 кв.м., кухні 3, площею 7 кв.м., санвузла 2 (вбиральні з ванною площею 2,4 кв.м.), коридору 1, площею 9,6 кв.м. Зазначає, що з 2009 року відповідачі не проживають у даній квартирі, однак, без згоди позивача, вселили в спірну квартиру квартирантів. Між тим, тривалий час позивач намагається вирішити з відповідачами в добровільному порядку питання про встановлення порядку користування квартирою, проте згоди з цього питання сторони досягти не можуть, тому, з огляду на вищенаведене, просить виділити йому в користування кімнату 4, площею 9,1 кв.м., залишити в спільному користуванні відповідачів по справі кімнату 5, площею 16,4 кв.м., і кімнату 6, площею 14,5 кв.м., з лоджією, площею 0,7 кв.м., залишити в спільному користуванні всіх співвласників квартири кухню 3, санвузол 2, коридор 1, стягнути з відповідачів судові витрати на його користь. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до судового засідання не зявились із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином. Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивач не заперечує, відповідно до\~ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд встановив наступні обставини. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS], кожному з них належить на праві власності 1/4 частка квартири, згідно технічного паспорта на квартиру №55 у житловому будинку №15 по вул. Громова у м. Вінниці (а.с.6-8) та згідно довідки КП «ВМБТІ» від 10.09.2014 року №4368 (а.с.5). Зі змісту технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], загальна площа квартири становить 59,7 кв.м. та складається з трьох кімнат житловою площею 40,00 кв.м., у тому числі: кімната 1, площею 9,1 кв.м., кімната 2, площею 16,4 кв.м., кімната 3, площею 14,5 кв.м., а також кухня, площею 7,0 кв.м., коридор, площею 9,6 кв.м., санвузол, площею 2,4 кв.м., балкон, площею 0,7 кв.м. (а.с.6-8). Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного із них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч.ч.1-3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Отже, наведене свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд. Суд враховує, що при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Судом встановлено, що сторони не можуть в добровільному порядку досягти згоди з приводу встановлення порядку користування квартирою, відтак, суд вважає, що позов слід задовольнити та виділити позивачу в користування кімнату 4, площею 9,1 кв.м., залишивши в спільному користуванні відповідачів по справі кімнату 5, площею 16,4 кв.м., і кімнату 6, площею 14,5 кв.м., з лоджією, площею 0,7 кв.м., залишивши в спільному користуванні всіх співвласників квартири кухню 3, санвузол 2, коридор 1, квартири [ADDRESS]. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові Судової палати у цивільних справах від 17.02.2016 року у справі №6-1500цс15, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у звязку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. З огляду на вищенаведене такий порядок користування квартирою №55 по вул. Громова, 15 у м. Вінниці, на переконання суду, є найбільш наближений до розміру часток співвласників квартири і не буде порушувати їх прав. Судовий збір, понесений позивачем у розмірі 551,20 грн., що підтверджується квитанцією №177107528502661 від 23.02.2016 року (а.с.1), а також витрати на правову допомогу у розмірі 450,00 грн., що підтверджується квитанцією №66 від 17.02.2016 року (а.с.12), підлягає стягненню з відповідачів, так як у відповідності ч.1\~ст.88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved