Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 29.04.2010 року, що посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрований в реєстрі за № 658 про звернення стягнення на нерухоме майно: нежитлові приміщення 1-го поверху літ. «А»: № 24, № 25, № 26, загальною площею 115,5 кв.м, які знаходяться в [ADDRESS] і складають 51/1000 частку нежитлових вбудованих приміщень, що належить на праві власності [PERSON], передане в заставу ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», а також стягнути з відповідачів судові витрати, мотивуючи свої вимоги тим, що оспорюваний виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог чинного законодавства та він не випливає з безспірної вимоги. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 серпня 2014 року було залучено приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, виключивши зі складу відповідачів. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просив їх задовольнити. Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» - Бажуков А.К. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та просив відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву від 08.08.2014 року № 074-09/896, який долучено до матеріалів справи, у тому числі, у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Третя особа - приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] - у судове засідання не з'явилася. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов необґрунтований та не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Судом встановлено наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором № 74107С37, укладеним 18 вересня 2007 року між ВАТ (ПАТ) «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON], 21 вересня 2007 року між ВАТ (ПАТ) «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір № 74107Z46, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2867 (а.с. 8-13). Відповідно до умов зазначеного Іпотечного договору (п. 1.3.), предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху літ. «А»: № 24, № 25, № 26, загальною площею 115,5 кв.м, які знаходяться в [ADDRESS] і складають 51/1000 частку нежитлових вбудованих приміщень, яка виділена в натурі, що належить [PERSON] на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу від 05 вересня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2763, та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за № 2328218, а також зареєстрованого КП «ВООБТІ» 06.09.2007 року в реєстровій книзі № 7 (додаткова) за реєстровим № 32. 29 квітня 2010 року приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за заявою ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» про вчинення виконавчого напису № 074-09/640 від 01.04.2010 року (а.с. 34-35) вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 664, яким запропонувала звернути стягнення на нерухоме майно - нежитлові приміщення 1-го поверху літ. «А»: № 24, № 25, № 26, загальною площею 115,5 кв.м, які знаходяться в [ADDRESS] і складають 51/1000 частку нежитлових вбудованих приміщень, яка виділена в натурі, що належить на праві власності [PERSON] та є предметом іпотеки (а.с. 6-7). За рахунок коштів, отриманих від реалізації нежитлових, запропонувала задовольнити вимоги стягувача ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» у розмірі: 8 135,59 доларів США - строкова заборгованість по кредиту, 137 578,55 доларів США - прострочена заборгованість по кредиту, 4 976,01 доларів США - нараховані проценти по кредиту, 5871,51 доларів США - пеня. Згідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення; в цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги; якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно ч.1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п.2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця; повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Як вбачається з претензійного листа від 21.12.2009 року № 074-06/2896, надісланого [PERSON] (за вказаною у іпотечному договорі адресою: [ADDRESS]) та отриманого ним 25.12.2009 року, ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» вимагав погашення заборгованості за Кредитним договором № 74107С37 від 18.09.2007 року станом на 21.12.2009 року у розмірі:139 601,77 доларів США - строкова заборгованість по кредиту, 6112,37 доларів США - прострочена заборгованість по кредиту, 2978,83 доларів США - прострочена заборгованість по процентах. Таким чином, розмір задоволених вимог у оспорюваному виконавчому написі від 29.04.2010 року та заяві про вчинення виконавчого напису № 074-09/640 від 01.04.2010 року (8135,59 доларів США - строкова заборгованість по кредиту + 137578,55 доларів США - прострочена заборгованість по кредиту + 4976,01 доларів США - нараховані проценти по кредиту + 5871,51 доларів США - пеня = 156 561,66 доларів США) не відповідає сумі, вказаній у претензійному листі від 21.12.2009 року № 074-06/2896 (139 601,77 доларів США - строкова заборгованість по кредиту + 6112,37 доларів США - прострочена заборгованість по кредиту + 2978,83 доларів США - прострочена заборгованість по процентах = 148 692,97 доларів США), а тому така заборгованість не може вважатися безспірною. Іншої досудової вимоги (претензії) у період з 21.12.2009 року до 29.04.2010 року [PERSON] не надсилалося, а тому виконавчий напис нотаріуса не є таким, що вчинений щодо безспірної заборгованості. Однак, незважаючи на встановлення судом відсутності ознаки безспірності заборгованості, позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не може бути задоволеним з огляду на наступне. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом 29.04.2010 року. Про його вчинення позивачу [PERSON] стало достеменно відомо не пізніше 11 травня 2010 року, що підтверджується Протоколом від 11 травня 2010 року переговорів з позичальником про погашення простроченої заборгованості по кредитному договору № 74107С37 від 18 вересня 2007 року, який був підписаний, у тому числі, [PERSON] (а.с.37). Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом лише 25.07.2014 року, хоча строк позовної давності у даному випадку сплив не пізніше 11 травня 2013 року. Дійсно, раніше [PERSON] звертався до суду з аналогічними позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, які були залишені без розгляду ухвалами Вінницького міського суду Вінницької області від 07.08.2013 року (справа № 127/17370/13-ц) та від 22.04.2014 року (справа № 127/327/14-ц), однак згідно ч. 1 ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Отже, позивачем [PERSON] пропущено строк позовної давності, про що до винесення рішення судом представником відповідача - Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» - Бажуковим А.К. було зроблено відповідну заяву (у відзиві на позовну заяву від 08.08.2014 року № 074-09/896 та безпосередньо у судовому засіданні). Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у зв'язку з спливом позовної давності. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. ст. 18, 257, 261, 265, 267 ЦК України, ст. 88 Закону України «Про нотаріат», ст. 35 Закону України «Про іпотеку», п.п. 2.3. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5,

Outcome: dismissed