Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [INFO] у неї народилась донька [PERSON]. Тато дитини - [PERSON]. У шлюбі із відповідачем не перебуває. Вказує на те, що відповідач фактично не бере участі у вихованні та утриманні спільної дитини. Крім того, донька перебуває на диспансерному клінічному обліку з діагнозом церебральна дисфункція, затримка мовного психологічного розвитку. Просить стягнути з відповідача аліменти на додаткові витрати на утримання неповнолітньої доньки. Через канцелярію суду від представника позивача поступила заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, не повідомив про причини неявки, хоча належно був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, наслідки неявки. З матеріалів вбачаються права та взаємовідносини сторін, тому суд вважає за можливе справу розглянути у його відсутності, на підставі наявних матеріалів справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER], [INFO] в позивача та відповідача народилась донька - [PERSON]. В матеріалах справи міститься висновок Львівського обласного дитячого психоневрологічного диспансеру від 28.04.2014р. №69 про те, що [PERSON], [INFO] спостерпігається у КЗ «Львівський обласний дитячий психоневрологічний диспансер» від 08.09.2011 року, є дитиною - інвалідом. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обовязків і не звільняє від обовязків щодо дитини. У відповідності до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Законом передбачена рівність такого обов'язку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи наведене, та беручи до уваги те, що позивачем не надано суду доказів про офіційний заробіток відповідача, а також доказів, якими вона обґрунтовує заявлену суму аліментів, суд позбавлений можливості оцінити матеріальний стан відповідача, та приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача на утримання доньки [PERSON], [INFO], слід стягнути аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, однак не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.12.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Статтею 185 СК України передбачено, що, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір таких витрат визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Щодо заявленої вимоги позивача про стягнення з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 52 380, 00 грн. за минулий час (за останні три роки), то в задоволенні таких слід відмовити, за недоведеністю та відсутністю в матеріалах справи належних доказів, оскільки відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відтак, позов підлягає частковому задоволенню, у частині стягнення з відповідача у користь позивача аліментів та додаткових витрат у частині усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.12.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: partial