Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Територіальної громади в особі Харківської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування за законом на житловий будинок з надвірними будівлями і господарчими спорудами [ADDRESS], після матері, [PERSON], померлої [INFO] року. Свої позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що з 17.04.1974 року він зареєстрований і постійно мешкає в [ADDRESS], який належить [PERSON] - його матері згідно Свідоцтва про право власності від 27.02.1981 року та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.02.1981 року. Після смерті матері [PERSON] спадщину прийняв у встановленому порядку, єдиний спадкоємець першої черги. В процесі оформлення своїх спадкових справ позивач отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у зв'язку з проведенням капітально-відбудованого ремонту згідно рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради у м. Харкові від 02.03.1993 року відбулися зміни у технічній характеристиці будинку, і в матеріалах інвентаризаційної справи відсутній Акт приймання будинку до експлуатації. Для вирішення питання спадкування і з метою отримання Акту прийому будинку до експлуатації позивач звернувся до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю ХМР, але отримав відповідь, що контроль здійснюється у присутності суб'єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об'єкт будівництва, а оскільки [PERSON] померла, перевірку провести неможливо. Тому позивач вимушений був за захистом своїх прав звернутися до суду. Ухвалою суду від 21.08.2018 року позовна заява [PERSON] до Територіальної громади в особі Харківської міської ради, про визнання права власності у порядку спадкування за законом на житловий будинок була прийнята до розгляду, та відкрите загальне позовне провадження. Надалі у відповідності з положеннями ч. 3 ст. 49 ЦПК України після надходження відзиву Територіальної громади в особі Харківської міської ради, позивачем надана позовна заява у порядку зміни предмету позову про визнання у порядку спадкування за законом прав та обов'язків забудовника житлового будинку , з правом введення в експлуатацію та отримання правовстановлюючого документу. Позивач стверджував, що не має можливості оформити свої спадкові права та отримати свідоцтво про права на спадщину, оскільки житловий будинок літ. «А-2», створений внаслідок капітально-відбудованого ремонту, реконструкції і перепланування колишнього об'єкту (дерев'яного неупорядкованого будинку літ. «А-1»), у порівнянні з попереднім, має інші технічні характеристики (житлову і загальну площі), не був власником введений в експлуатацію. Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, відмовляючи позивачу у здійсненні перевірки реконструйованого будинку, зазначила, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб'єктів містобудування, а оскільки [PERSON] померла, перевірку провести неможливо. Позивач вважає, що право забудови, яке виникло у спадкодавця внаслідок проведення капітально-відбудованого ремонту будинку, складає зокрема об'єм спадкових прав, які відкрилися після смерті його матері. В судове засідання позивач та його представник не з'явились, надали клопотання про розгляд справи за їх відсутністю і зазначили, що позовні вимоги і викладені в ній доводи та обставини підтримують , просять їх задовольнити. Від представника відповідача-Територіальної громади в особі Харківської міської ради, діючого на підставі довіреності , в порядку ст.ст. 43, 49, 178 ЦПК України надійшов відзив на позовну заяву про відмову у задоволенні позову, з посиланням на те, що експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію забороняється.Спадкоємець не набуває права власності у порядку спадкування, якщо за життя спадкодавець не набув такого права на житловий будинок. Після зміни предмету позову відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку згідно зі ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не сповістив, відзиву на позов не подав. При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. За клопотанням позивача , ухвалою суду від 20.11.2018 витребувана з П'ятої Харківської державної нотаріальної контори відомості за спадкового реєстру ( заповіти/спадкові договорі) та інформацію про осіб, які звертались із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані, витребувані і залучені до матеріалів справи письмові докази, приходить до наступного. Житловий будинок з надвірними будівлями жилою пл.. 33,5 кв.м. , що знаходиться по [ADDRESS], належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого П'ятою ХДНК 27.02.1981 за реєстровим [NUMBER] ( Ѕ частина) та свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON], виданого П'ятою ХДНК 27.02.1981 за реєстровим № 1-907 ( Ѕ частина) ( а.с. 13-14). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим міським відділом РАЦС Харківського обласного управління юстиції 06.06.2002( а.с. 12). Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого повторно 18.12.2002 року Відділом РАЦС Жовтневого районного управління юстиції м. Харкова на підставі актового запису № 421 від 16.09.1953 року підтверджено, що батьками [PERSON]-позивача зазначені [PERSON] і [PERSON] (а.с. 11). З паспорту громадянина України [NUMBER] на ім'я [PERSON] вбачається, що він з 17.04.1974 року зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с. 7). Виходячи із ст.ст. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України, який набув чинності з 01.01.2004 р., правила книги 6 Цивільного Кодексу України застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Як убачається з наявних в матеріалах справи документів, дружина спадкодавця прийняла спадщину у 1995 р., тобто до набрання чинності Цивільного Кодексу України, а тому до виниклих правовідносин по спадщині застосовується Цивільний Кодекс України в редакції 1963 р. Відповідно до ст. 549 ЦК України ( в ред. 1963 р.) визнається, що спадкодавець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно положенням частинам 1 і 2 ст. 524 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Заповіту [PERSON] не залишила, що випливає з Інформаційної довідки зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 54246688 від 27.11.2018 року (а.с. 95). Єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є її син [PERSON] відповідно до положень ст. 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) . За правилами ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину , якщо він фактично вступив до управління або володіння спадковим майном; якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини ( ч.2 ст. 548 ЦК). Спадщину після смерті матері позивач прийняв відповідно до положень ст.ст. 548, 549 ЦК Української РСР ,оскільки на час її відкриття спадщини був зареєстрований і фактично мешкав за однією адресою зі спадкодавцем у житловому будинку [ADDRESS], крім того, 05.12.2002 року [PERSON] звернувся до П'ятої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про її прийняття ( а.с. 15, 16, 93, 94). Як випливає з інформації, наданої П'ятою Харківською державною нотаріальною конторою № 3157/01-16 від 28.11.2018, Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, після смерті [PERSON], яка на момент смерті була зареєстрована [ADDRESS], заведена спадкова справа № 875/2002 ( а.с. 93-94). Постановою П'ятої Харківської державної нотаріальної контори від 07.07.2018 [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки за даними правових документів житлова площа будинку складає 33,5 кв.м. Технічною характеристикою житлового будинку згідно технічного паспорту КП «Харківське міське БТІ» від 26.01.2017 житлова площа складає 60,1 кв.м., загальна площа-132,4 кв.м. Причина змін викладена у довідці КП «ХарківміськБТІ, а саме у зв'язку з проведенням капітально-відбудованого ремонту на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої райради у м. Харкові № 21-6 від 02.03.1993 , житловий будинок двоповерховий літ.А-2 загальною пл.. 132,4 кв.м., житловою 60,1 кв.м.Акт приймання в матеріалах інвентаризаційної справи відсутній. ( а.с. 19). Судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради у м. Харкові за № 21-6 від 02.03.1993 року [PERSON] було дозволено проведення капітально-відновлюваного ремонту будинку літ. «А-1» за адресою [ADDRESS] зі збільшенням розмірів, після чого по закінченню будівельних робіт її зобов'язали внести зміни до технічної документації в МіськБТІ ( а.с. 18). На підтвердження обставин, викладених в позовній заяві, суду надані письмова відповідь Новобаварського районного відділу у м. Харкові Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області за № 260-707 від 04.08.2017 року, відповідно до якої відділ не заперечує проти збереження та подальшої експлуатації будинку літ. «А-2» в [ADDRESS] (а.с. 20) Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, розглянувши заяву [PERSON] від 19.03.2018 року щодо перевірки реконструйованого будинку, повідомила, що у наданих ним копіях документів житловий будинок літ. «А-1», житловою площею 33,5 кв. м., з надвірними будівлями та огорожею зареєстровані на ім'я [PERSON], яка померла. В технічному паспорті зазначено про необхідність здати об'єкт до експлуатації, і посилання на п. 9 Порядку здійснення державною архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою КМУ № 553 від 23.05.2011 року, яким зазначено, що державний архітектурно-будівельний контроль має здійснюватися у присутності суб'єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об'єкт будівництва, а оскільки господар будинку померла, перевірку провести неможливо (а.с. 21-22). Матеріалами справи доведено, що житловий будинок літ. «А-2», який був створений внаслідок капітально-відбудованого ремонту, реконструкції і перепланування колишнього об'єкту (дерев'яного неупорядкованого житлового будинку літ. «А-1») має нові технічні характеристики (житлову площу 60,1 кв. м., загальну - 132,4 кв. м.), спадкодавцем не був введений в експлуатацію. Таким чином, право забудови, яке виникло у спадкодавця внаслідок проведення капітально-відбудованого ремонту будинку на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради у м. Харкові за № 21-6 від 02.03.1993 року, складає зокрема об'єм спадкових прав, які відкрилися після його смерті. Розглядаючи справу, суд виходить з положень ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», якою визначено, що датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту є дата реєстрації декларації про готовність об'єкту до експлуатації або видачі сертифікату. Експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію (якщо таке прийняття передбачено законодавством), забороняється. Встановлення часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Відповідно довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради № 1000740 від 20.01.2017, рік будівництва житлового будинку віднесено до 1954, прибудова літ. «А-2»-1993 ( а.с. 17). Згідно з абзацу 3 ст. 331 ЦК України, право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За приписами ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. За правилами ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинку, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства УРСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом МЮУ від 07.02.2002 року № 7/5 і зареєстроване в МЮУ 18.02.2002 року за № 157/6445 9з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до роз'яснень, викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування (п. 3.2), порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.2-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23.03.1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, зазначається наступне: - оформлення свідоцтва на право власності на об'єкти, які були закінчені будівництвом після 05.08.1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями, державними приймальними або державними технічними; - по об'єктах, що збудовані до 05.08.1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05.08.1992 року за № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Законом України «Про міську будівельну діяльність» визначено, що реконструкцією є зміна зовнішніх меж, габаритів об'єкту, капітальних і несущих конструкцій, збільшення загальної площі, що внаслідок з'являється новий об'єкт, старий зникає, за своїм статусом реконструкція за дорівнюється до нового будівництва, що потребує повного комплекту дозвільної документації на будівництво. Після закінчення реконструкції виконані роботи і об'єкт слід вводити в експлуатацію. Рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради у м. Харкові за № 21-6, [PERSON] було у 1993 дозволено провести капітально-відновлений ремонт дерев'яного неупорядкованого житлового будинку літ «А-1» зі збільшенням його площі .За довідкою КП «Харківське міське БТІ» прибудова літ. «А-2» побудована також у 1993. Отже, при наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво є незавершеним. Суд виходить також з положень п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у якому зазначено, що якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права і обов'язки, як забудовника, входять до складу спадщини. Законодавством передбачено прийняття в експлуатацію будівель інспекцією архітектурно-будівельного контролю за місцем розташування, який не може підмінятися судовим рішенням. Визнання права власності в порядку спадкування на недобудований будинок відповідно до чинного законодавства України неможливе, тому за спадкоємцем визнаються майнові права забудовника, як такі, що входять до складу спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право заперечується або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Пунктом 3.1 Роз'яснень ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року передбачено, що якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. З огляду на викладені обставини суд приходить до висновку, що за позивачем слід визнати права та обов'язки забудовника житлового будинку з надвірними будівлями і господарчими спорудами [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після [PERSON] , з правом введення цього будинку в експлуатацію та отримання правовстановлюючого документу. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими, знайшли своє підтвердження і підлягають задоволенню. Відповідно до п. 1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи,яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Пред'являючи позов про визнання права власності на житловий будинок позивачем сплачено судовий збір за майнову вимогу в сумі 2500 грн. В подальшому, позивач змінив предмет позову , що має немайновий характер і за який справляється судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб , тобто 704,80 грн. Різниця в сумі оплати судового збору в сумі 1795,20 грн. підлягає поверненню позивачу. На підставі викладеного і

Outcome: approved