Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з цим позовом в якому просив пропорційно стягнути з відповідачів 100000 грн. моральної шкоди через Державу Україна в особі державної казначейської служби України на його користь. Заява обґрунтована тим, що відповідачі з 2016 року проводять провадження по кримінальних справах, а саме№42018021130000023 від 10.05.2018 за ч.1 ст.384 КК України;№42018021130000058 від 16.11.2018 за ч.1 ст.384 КК України;№42018021130000022 від 10.05.2018 за ч.1 ст.382 КК України;№42017021130000041 від 12.06.2018 за ч.1 ст.358 КК України;№42017021130000047 від 29.06.2017 за ч.1 ст.296 КК України; №42016021130000020 від 12.08.2016 за ч.1 ст.165 КК України;№42017021130000045 від 16.06.2017 за ч.1 ст.367 КК України;№42018021130000059 від 19.11.2018 за ч.1 ст.384 КК України;№42018021130000060 від 19.11.2018 за ч.1 ст.356 КК України; №42017021130000020 від 21.03.2017 за ч.1 ст.384 КК України, порушуючи вимоги кримінального процесуального законодавства України. Розмір шкоди позивач визначив виходячи зі свого похилого віку, порушення його права на швидке, неупереджене слідство та зміну його укладу життя. Способом захисту вказав ст.ст.1173, 1174 ЦК України, рішення Конституційного суду України від жовтня 2001 року у справі №1-36/2001 та ст.13 Європейської конвенції з прав людини від 04.11.1950. Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 02.07.2020 відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та надано відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву. Від позивача [PERSON] до суду надійшли заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження, які обґрунтовані тим, що за правилами спрощеного позовного провадження не можуть розглядатися справи про спори в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на момент звернення до суду складає 500000 грн., тоді як ціна заявленого позову складає 1000000 грн. Просив проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Відповідачам - Державній казначейській службі України, прокурорам Жмеринської місцевої прокуратури [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Жмеринському ВП ГУНП у Вінницькій області - [PERSON], [PERSON], та слідчим [PERSON], [PERSON], Вінницькій обласній прокуратурі, Вінницькій нацполіції Вінницької області було надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та додатками до неї. Відповідачі були вчасно повідомлені про місце та строки розгляду справи в порядку спрощеного провадження, про визначений строк для надання відзиву на позов, однак заяви про участь у судовому засіданні відповідачі не подавали. 27.07.2020 до суду надійшов відзив на позов від представника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області Господарець А.А. в якому вона просила відмовити в задоволенні позовної заяви [PERSON] у повному обсязі з підстав недоведеності позовних вимог. Від інших відповідачів відзивів на позов не надійшло. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Згідно ксерокопії ухвали Жмеринського міськрайонного суду від 21.05.2019 у задоволені скарги [PERSON] на бездіяльність слідчого Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області [PERSON], заступника начальника СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області [PERSON], начальника СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області [PERSON] та прокурора Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області [PERSON] під час досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №4216021130000020 від 12.08.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.165 КК України - відмовлено. (а.с.4-5) Відповідно до ксерокопії постанови Вінницького апеляційного суду від 20.09.2019 рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 червня 2019 року по справі за позовом [PERSON] до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, начальника слідчого відділу Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області [PERSON] та старшого слідчого Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області [PERSON] про відшкодування моральної шкоди частково задоволено позов та стягнуто з держави України в особі Державної казначейської служби України на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 5 тис. грн. (а.с.6-9). Згідно копії листа першого заступника прокурора Вінницької області Нікітчина Р. від 23.10.2019 №04/2/2-55-19 позивачу [PERSON] повідомлено, що в ході вивчення стану досудового розслідування відповідних кримінальних проваджень установлено грубі порушення вимог ст.ст.2, 9, 28 КПК України щодо забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування у розумні строки (а.с.10). Згідно копії листа заступника керівника Жмеринської місцевої прокуратури [PERSON] від 08.04.2019 №74-72-16 позивачу [PERSON] повідомлено, що Жмеринською місцевої прокуратурою розглянуто його скаргу на недотримання розумних строків під час досудового розслідування ряду кримінальних проваджень. Вивченням стану досудового розслідування зазначених кримінальних проваджень установлено, що слідчими слідчого відділення Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області та Барського відділення поліції Жмеринського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області допущено в останніх тяганину. (а.с.11) Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст.56 Конституції України, згідно якої, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, а також нормами ст.1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст.1173, 1174 ЦК України). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми, обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу. Положеннями частин першої-третьої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до пунктів 3 4, 5, 10, 14 Постанови пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Також що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Аналізуючи вказані норми права, слід дійти висновку, що відшкодування моральної шкоди можливе в наслідок порушення прав особи, тобто має бути причинно-наслідковий зв`язок між порушенням прав особи та правом на відшкодування моральної шкоди. Позивач вважає, що бездіяльністю відповідачів - прокурорів Жмеринської місцевої прокуратури - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], начальника СВ Жмеринському ВП ГУНП у Вінницькій області [PERSON], заступника начальника СВ Жмеринському ВП ГУНП у Вінницькій області [PERSON], та слідчих [PERSON] , [PERSON] , Вінницької обласної прокуратури, Вінницької нацполіції Вінницької області йому заподіяна моральна шкода, яка полягає в похилому віці. Моральну шкоду він оцінив у розмірі 100000 грн. яку він просить стягнути з відповідачів пропорційно. Оскільки для виникнення зобов`язання по відшкодуванню шкоди в порядку ст. 1176,1174, 1167 ЦК України необхідна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства та їх посадових осіб, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача (ст.ст. 12, 81 ЦПК України). Отже, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Рішенням Конституційного Суду України №6-рп/2001 від 23 травня 2001 року кримінальне судочинство визнано як врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх Конституційних прав, свобод та законних інтересів. Згідно ст.1 ч.1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Главою 26 КПК України врегульовано порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора, ухвал слідчого судді тощо. Тобто кримінальним процесуальним законодавством визначено інший порядок розгляду скарг учасників кримінального провадження та осіб, права яких порушуються як під час досудового розслідування, так і під час підготовчого провадження у суді. Підставою для стягнення моральної шкоди позивач визначив бездіяльність усіх відповідачів щодо виконання вимог КПК про неупереджене та швидке слідство у кримінальних провадженнях, однак позивач не зазначає чи розглядалося в порядку КПК оскарження дій, бездіяльності та рішень відповідачів у рамках кримінального провадження та не надаються докази на підтвердження їх незаконної бездіяльності. Будь-якого рішення, що набрало законної сили, про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності відповідачів, позивачем суду не надано. Суд не приймає до уваги посилання позивача на рішення Вінницького апеляційного суду від 20.09.2019, так як воно не має преюдиціального значення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Належних та допустимих доказів того, що судовим рішенням встановлена бездіяльність відповідачів визнана неправомірною, позивачем не надано, позивач не довів факт протиправних дій або бездіяльності відповідачів, конкретні негативні наслідки та їх причинний зв`язок з правом на відшкодування моральної шкоди, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди. Також суд не приймає до уваги заперечення позивача [PERSON] про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та вимогу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, оскільки такі заперечення та вимоги не містили належного обґрунтування того, що даний позов не може розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження, в т.ч. й зважаючи на застереження, визначені п.5 ч.4 ст.274 ЦПК України, тоді як ціна даного позову, з урахуванням розміру визначеної відповідачем шкоди, яку він просить стягнути, не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, тому судові витрати по сплаті судового збору слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed