Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON]. звернувся з позовом до [PERSON] про визнання за нею права власності на земельну ділянку в [ADDRESS] Артемівського району, в порядку спадкування, яка залишалася після смерті її матері [PERSON], померлої [INFO] року. Власником вказаного спадкового майна у вигляді земельної ділянки на якої розташований житловий будинок з надвірними спорудами є мати позивача, відповідно до договору купівлі-продажу, але за життя її покійна мати не виконала певних дій щодо оформлення права власності на вказану земельну ділянку. До теперішнього часу, відповідно документів, власником земельної ділянки є відповідач по справі [PERSON], відповідно акту. Оскільки позасудове вирішення питання неможливо позивач просить визнати за нею право власності на земельну ділянку в [ADDRESS] Артемівського району, у порядку спадкування, після смерті її матері. Ці обставини і з'явилися підставою позову. В судовому засіданні представник позивач наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з'явилася - 05.08.2014 року, 01.10.2014 року. Про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, відповідно до ч.4 ст.74 ЦПК України. Від неї не надійшло заяви про відкладення слухання справи. Згідно ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України, оскілки відповідач повідомлений належним чином повторне не з'явився в судове засідання, суд вважає можливим розглянути дану справу у відсутності відповідача та постановити заочне рішення, на підставі наявних у ній даних та доказів. Про постановлення заочного рішення представник позивача у судовому засіданні не заперечувала. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER], [PERSON], померла [INFO] року. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] [PERSON], [INFO], є донькою [PERSON] Згідно свідоцтва про шлюб позивачка 16.06.1984 року уклала шлюб з [PERSON], та її прізвище після реєстрації - [PERSON]. Згідно договору купівлі-продажу від 21.12.2004 року [PERSON] (яка померла [INFO] року) придбала у [PERSON] недобудований житловий будинок в [ADDRESS] без номеру, та розташований на земельній ділянці площею 0,25 га. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 16455798 від 21.01.2014 року [PERSON] є власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] Згідно державного акту на право приватної власності на землю серія ДН № 002425власником земельної ділянки на території с. Міньківка , площею 0,25 га для обслуговування будинку та господарських будівель є відповідач [PERSON] Згідно ст.. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно ст.. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонено законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності із ст. 1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.. 1268 ЦК України, спадкоємець за законом має право прийняти спадщину. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно з абз. абз. 1,2 п. 10 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах спадкування» № 7 від 30.05.2008 р., відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Таким чином, згідно положень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З матеріалів справи вбачається, що у зв'язку з тим, що спадкодавець за життя не виконала певних дій щодо оформлення права власності на спадкову земельну ділянку, позивач звернувся до суду за захистом свого права як спадкоємця, оскільки в нотаріальній конторі йому було відмовлено. Відповідно до ст.. 174 ч.4 ЦПК України, суд ухвалює рішення про задоволення позову оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За наведених обставин позовні вимоги про визнання права власності на земельну ділянку по праву спадкування підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved