Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача державного підприємства «Красноармійськвугілля» (далі за текстом ДП «Красноармійськвугілля») про стягнення моральної шкоди, отриманої у звязку з травмою на виробництві, в обґрунтування якого вказав, що з 10.09.1999 року по 23.11.1999 року, з 13.07.2001 року по 28.03.2005 року, з 16.08.2006 року по 30.10.2009 року та з 19.02.2010 року по 07.02.2014 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем. 26.10.2002 року ним було отримано на підприємстві травму, а саме: внутрішньосуглобовий перелам основної фаланги першого пальця, перелам основної фаланги пятого пальця лівої стопи зі зміщенням відламків, післятравматичний артрит першого плюснефалангового суглоба ліворуч. 05.06.2009 року він вдруге був травмований на підприємстві, отримавши сочетанну травму тіла, закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, закритий перелам поперечних відростків Л1-2-3 хребтів ліворуч зі зміщенням; забойну рвану рану верхньої губи праворуч та підборіддя; забої, садна голови, спини, грудної клітини, шиї, верхніх кінцівок, забій скроньно нижньо-щелепного суглобу праворуч. По даним фактам на підприємстві складено акти про нещасні випадки та їх розслідування за формами Н-1 та Н-5. 01.10.2009 року первинно МСЕК йому було встановлено 50% втрати працездатності та третю групу інвалідності. 17.12.2013 року по даним травмам МСЄК повторно встановила йому 55% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. Лікування за наслідками травм, отриманих при виконанні трудових обовязків, він продовжує і до теперішнього часу. Стан його здоровя не є стабільним. Він відчуває постійно різкі болі в поперековому відділі хребта з іррадіацією в ноги, оніміння ніг, головні болі, головокружіння, шаткість під час ходьби, запаморочення, поганий сон, швидке стомлення, загальну слабкість, несистемну задуху при незначних фізичних навантаженнях, роздратованість. Він надалі потребує реабілітаційного лікування. Вважає, що внаслідок нещасних випадків йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що після одержання травм, а також в подальшому він зазнав дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Тривалий час він знаходився на лікуванні, що вплинуло на його спосіб життя, на сімейний бюджет, оскільки на лікування витрачаються чималі кошти. Внаслідок одержання травм він втратив нормальні життєві звязки і йому приходиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя його родини. Він не може реалізовувати в повній мірі повсякденні заняття, звички і бажання, виконувати більшість фізичної роботи по дому. На даний момент йому взагалі тяжко виконувати будь-яку роботу, будучи у віці 34 роки, він не працює. Крім того, він має дитину, [INFO], яка потребує від нього певної допомоги, в тому числі і матеріальної. Раніше він мав можливість матеріально забезпечувати родину, а на даний час його дохід суттєво знизився і до того ж, частина доходу відраховується на придбання ліків та відновлення після отримання травми. Викладенні обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього зявилося відчуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням безповоротності наслідку отриманого ушкодження та тяжкого стану його здоровя. У нього виникає критичне відношення до себе, як до неповноцінного в трудовому відношенні громадянина. Заподіяну йому моральну шкоду позивач оцінює у 100000 грн., тому просить суд стягнути на свою користь з відповідача у відшкодування моральної шкоди зазначену ним суму. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, письмово повідомив суд про розгляд справи у його відсутність. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав вимоги свого довірителя у повному обсязі. Представник відповідача ДП «Красноармійськвугілля» [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд у задоволенні позову відмовити, оскільки позивач, окрім загальних висловлювань, не підтверджує наведене жодними письмовими доказами. У звязку з отриманням соціальних виплат від Фонду, оплатою медикаментозного лікування Фондом матеріальний стан позивача не погіршався. Також в актах про нещасні випадки зазначена вина позивача при отриманні ним травм. Представник третьої особи відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м.Красноармійську Донецької області [PERSON] проти позовних вимог не заперечувала, у визначенні суми моральної шкоди поклалася на розсуд суду. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], з 10.09.1999 року по 23.11.1999 року, з 13.07.2001 року по 28.03.2005 року, з 16.08.2006 року по 30.10.2009 року та з 19.02.2010 року по 07.02.2014 року перебував у трудових відносинах з відокремленим підрозділом «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля», працюючи до 30.10.2009 року гірничим робітником очисного вибою, гірничим майстром з повним робочим днем у шахті, потім механіком по ремонту в автоколоні, звільнився з шахти за переводом до відокремленого підрозділу «Автомобіліст» ДП «Красноармійськвугілля». З 04.08.2015 року позивач не працює, що підтверджується копіями записів з трудової книжки [PERSON] (а.с.5-7). 26.10.2002 року при виконанні трудових обовязків з позивачем трапився нещасний випадок на шахті ім.О.Г.Стаханова, в наслідок якого він отримав закритий перелам основної фаланги пятого пальця зі зміщенням, закритий внутрішньо суглобовий перелам основної фаланги пятого пальця без зміщення лівої стопи. За даним нещасним випадком було проведено розслідування, про що складено акт за формою Н-5 від 26.10.2002 року, про сам випадок було складено акт за формою Н-1 від 28.10.2002 року № 79 (а.с.24-25, 26-27). 05.06.2009 року при виконанні трудових обовязків з позивачем знову трапився нещасний випадок на ВП «Шахта «Стаханова», в наслідок якого його було травмовано в область голови, шиї, спини, грудної клітини та верхніх кінцівок шматком породи. За даним нещасним випадком було проведено розслідування, про що складено акт за формою Н-5 від 07.06.2009 року, про сам випадок було складено акт за формою Н-1 від 08.06.2009 року № 22. В результаті отриманої травми позивачу було встановлено діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, закритий перелам поперечних відростків LІІІ, ІV хребтів ліворуч зі зміщенням; забійна рвана рана верхньої губи праворуч та підборіддя; забої, садни голови, спини, грудної клітини, шиї, верхніх кінцівок, забій скоронньонижньо-щелепного суглобу праворуч (а.с. 28-29, 30). З тексту актів вбачається, що причиною настання нещасних випадків з позивачем є використання небезпечного прийому робіт та недостатній самоконтроль з боку постраждалого за особистою небезпекою (а.с.25, 29). Відповідно до протоколів засдання комісій з питань охорони праці від 27.10.2009 року та від 08.04.2010 року розмір одноразової допомоги позивачу зменшено на 10% по травмі 2009 року та на 5% по травмі 2002 року. Через отриману 26.10.2002 року травму [PERSON] з 21.11.2002 року по 09.12.2002 року перебував на стаціонарному лікуванні у Димитровській центральній міській лікарні (далі за текстом ДЦМЛ) у травматологічному відділенні з діагнозом: внутрішньосуглобовий перелам основної фаланги першого пальця, перелам основної фаланги пятого пальця лівої стопи зі зміщенням відламків; післятравматичний артрит першого плюснефалангового суглоба ліворуч. Перед цим позивач лікувався амбулаторно, скаржився на болі в лівій стопі, на набряк суглобу (а.с.13). У звязку з отриманою травмою 05.06.2009 року [PERSON] з 06.06.2009 року по 23.06.2015 року перебував на стаціонарному лікуванні у ДЦМЛ у травматологічному відділенні з діагнозом: сочетанна травма тіла, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, закритий перелам поперечних відростків Л1-2-3 хребтів ліворуч зі зміщенням; забойна рвана рана верхньої губи праворуч та підборіддя; забої, садни голови, спини, грудної клітини, шиї, верхніх кінцівок, забій скоронньонижньо-щелепного суглобу праворуч; з 07.07.2009 по 17.07.2009 року, з 06.10.2010 року по 16.10.2010 року, з 07.04.2011 року по 18.04.2011 року, з 05.09.2011 року по 16.09.2011 року, з 25.09.2012 року по 05.10.2012 року, з 13.05.2013 року по 24.05.2013 року, з 20.08.2013 року по 30.08.2013 року, з 26.01.2015 року по 04.02.2015 року, з 06.07.2015 року по 17.07.2015 року позивач лікувався у неврологічному відділенні з діагнозом: наслідки черепно-мозкової травми (пришиб головного мозку), загострення хронічного посттравматичного радикуліту, що підтверджується історіями хвороб потерпілого, з яких вбачається, що [PERSON] скаржиться на несистемне головокружіння, шаткість при ходьбі, головні болі, болі у поперечному відділі, що віддаються у нижні кінцівки, слабкість, роздатованість (а.с.13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23). За висновком МСЕК від 01.10.2009 року позивачу вперше за наслідками виробничої травми від 05.06.2009 року встановлено 50% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності до 01.10.2011 року з протипоказаннями до важкої фізичної праці, роботи під землею, вимушеного положення тіла, йому рекомендовано лікування у невропатолога (а.с.8). Згідно виписки з акту огляду МСЕК від 12.02.2010 року позивачу первинно по травмі від 26.10.2002 року було встановлено 5 % втрати професійної працездатності, а за сукупністю з травмою від 05.06.2009 року - 55% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. Інвалідність позивача та 55 % втрати його професійної працездатності було підтверджено при чергових переоглядах МСЕК 06.10.2011 року, 17.12.2013 року до 17.12.2016 року, з рекомендаціями медикаментозного лікування, санаторно-курортного лікування та протипоказаннями до важкої фізичної праці, роботи під землею, тривалої ходьби, вимушеного положення тіла (а.с.10, 11, 12). [PERSON], [INFO], одружений, має на утриманні сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.31). Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі зясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до ст.46 Конституції України право громадян на соціальний захист гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, одним із видів якого є відповідно до ч.1 ст.4 Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування - страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Згідно за ч.1 ст.9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, завданої робітнику внаслідок ушкодження його здоровя, здійснюється Фондом у відповідності до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 № 1105-ХIV (далі Закон № 1105-ХIV), що набрав чинності з 01.04.2001 року. Згідно за ст.14 Закону № 1105-Х1У нещасний випадок це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обовязків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоровю або настала смерть. Відповідно за ст.ст.13, 21, 28 Закону № 1105-Х1У при настанні страхового випадку, а саме ушкодження здоровя на виробництві, потерпілий застрахована особа - має право на різні види відшкодування шкоди за наявності факту спричинення цієї шкоди потерпілому. Обовязок по відшкодуванню моральної шкоди застрахованим особам, які потерпіли на виробництві, до внесення змін до Закону № 1105-Х1У на підставі Закону України від 23.02.2007 року № 717-У, був покладений на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Отже, на час виникнення спірних правовідносин, який суд повязує з датою встановлення позивачу МСЕК втрати професійної працездатності, а саме: 01.10.2009 року по травмі 2009 року та 12.02.2010 року по травмі 2002 року, встановлений державою спеціальний порядок щодо відшкодування шкоди, завданої здоровю потерпілого умовами виробництва, - через відділення Фонду ще діяв. Оскільки Фонд на час виникнення спірних правовідносин не відповідав за завдану моральну шкоду, то у разі отримання працівником травми у цей період таку шкоду позивачу, законні права якого порушені, повинен відшкодувати роботодавець на підставі ст.2371 КЗпП України, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. За ч.4 цієї ж статті власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизму і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Виходячи з вимог ст.153 КЗпП України, яка покладає на власника обовязок створювати працівникові безпечні умови праці, вина власника полягає у невиконанні такого обовязку. Отже, саме підприємство повинно було створити умови, які б унеможливлювали настання нещасного випадку. Суд вважає, що у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди у звязку з встановленням йому стійкої втрати працездатності внаслідок отриманих на виробництві травм, а висновки МСЕК підтверджують наявність факту спричинення шкоди його здоровю, яка привела до фізичних і моральних страждань позивача, та наявність прямого причинного звязку між ушкодженням здоровя та порушенням небезпечних норм при виконанні робіт. Відомості з лікарні свідчать про те, що позивач зазнавав і, незважаючи на лікування (10 разів лікувався у стаціонарі), по теперішній час зазнає фізичну біль і психічні страждання внаслідок отриманих на виробництві травм, через що порушилися його нормальні життєві звязки, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, йому рекомендовано подальше лікування у невропатолога, медикаментозне та санаторно-курортне лікування. І хоча позивач звільнився з підприємства відповідача за власним бажанням, аналіз наведених даних з медичних документів вказує на те, що постійне перебування на лікарняному заважало йому повноцінно працювати. Крім того, записи з трудової книжки позивача вказують на те, що він після отримання травми у 2009 році був вимушений покинути підземні роботи, за які він отримував гідну заробітну плату, перейти працювати на поверхню. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер, обсяг, тривалість зазнаваних позивачем страждань, його стан здоровя, розмір і строковий характер втрати працездатності, а саме те, що позивач у віці 34 роки втратив 55% своєї працездатності на підприємстві відповідача та набув інвалідності, отримані ним фізичні вади заважають йому вести повноцінний спосіб життя, вимагають від нього додаткових зусиль для його організації, позивачу рекомендовано продовжувати лікування, йому протипоказана тяжка фізична праця, якою він раніше, маючи на утриманні малолітню дитину, заробляв собі та своїй сімї на життя, на теперішній час він не працює. Але сума, в яку позивач оцінив заподіяну моральну шкоду, є завищеною і не відповідає отриманим ним моральним стражданням. Суд, враховуючи наявність встановленого в діях позивача порушення техніки безпеки праці та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає можливим визначити позивачу розмір моральної шкоди у 25000 грн., які підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст.88 ЦПК України, враховуючи, що заявлено позов немайнового характеру, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно задоволеній сумі у розмірі 121 грн. 80 коп. На підставі ст.ст.43, 46 Конституції України, ст.ст.153, 2371 КЗпП України, Закону України «Про охорону праці»,

Outcome: partial