Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» (далі ТОВ «Краснолиманське») про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку, в обґрунтування якого вказав, що він з 03.03.2018 по 28.08.2020 перебував у трудових відносинах з відповідачем та був звільнений за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. У порушення вимог трудового законодавства відповідач не провів з ним розрахунок, незважаючи на його вимоги. 07.11.2020 він звернувся до відповідача з вимогою надати інформацію про розмір заборгованості та інформацію про середній заробіток, але вказаний запит не був отриманий відповідачем, що вказує на його недобросовісну поведінку. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] до суду не з`явились, про час і місце слухання справи сповіщені належним чином, письмово повідомили суд про розгляд справи у їх відсутність. Представник відповідача ТОВ «Краснолиманське» до суду не з`явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, письмово повідомив суд про розгляд справи у його відсутність, подав відзив на позовну заяву, згідно з яким вказав, що позивач дійсно перебував у трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське» з 03.03.2018 по 28.08.2020. У день звільнення [PERSON] не працював. З вимогою про проведення розрахунку при звільненні позивач до підприємства не звертався. Про вимоги позивача підприємству стало відомо після отримання 02.12.2020 позовної заяви. Тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою судді від 24.11.2020 у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , з 03.03.2018 по 28.08.2020 знаходився у трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське», працюючи на посадах з повним підземним робочим днем у шахті. Відповідно до наказу № 242-к від 28.08.2020 був звільнений на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.9-11). Встановлено, що позивач у день звільнення не працював, оскільки знаходився у відпустці, що підтверджується копією заяви позивача про надання частини щорічної відпустки, копією записки про надання відпустки та довідкою відповідача про оплату одного дня відпустки у серпні 2020 року. Відповідно до довідки ТОВ «Краснолиманське» від 04.12.2020 заборгованість по заробітній платі [PERSON] на день звільнення з підприємства склала за період з листопада 2019 року по серпень 2020 року 181678 грн 04 коп., з якої 752 грн 96 коп. оплата одного дня відпустки у серпні 2020 року та 25600 грн 64 коп. компенсація за невикористані 34 к.дня відпустки. Після утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів у розмірі 36987 грн 98 коп. до виплати підлягає 144690 грн 06 коп. На дату складання довідки з цієї суми сплачено 44770 грн 00 коп., отже заборгованість складає 99920 грн 06 коп. (ця сума вказана після утримання обов`язкових податків і зборів). Відповідно до довідки ТОВ «Краснолиманське» від 04.12.2020 середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 1119 грн 45 коп. За приписами ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно зі ст.168.1.1. Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Відповідно до ч.5 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Таким чином, беручи до уваги, що у порушення наведених правових норм трудового законодавства до теперішнього часу відповідач не розрахувався у повному обсязі з позивачем, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість із заробітної плати та інших належних до виплати при звільненні сум у розмірі 136908 грн 04 коп., виходячи із розрахунку: 181678 грн 04 коп. (сума нарахованої заробітної плати) відняти 44770 грн 00 коп. (сума сплаченої заробітної плати). Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, -наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Оскільки остаточний розрахунок з позивачем на час ухвалення цього рішення не проведено підприємство має відповідати перед позивачем згідно із ст.117 КЗпП України. Судом встановлено, що позивач в день звільнення 28.08.2020 не працював. У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі ст.117 КЗпП України наступає після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок та невиплати після пред`явлення цієї вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать. Позивачем не надано суду доказів про те, що він звертався до відповідача з вимогою про проведення з ним розрахунку до моменту звернення з цим позовом до суду. У справі наявний лише спрямований на адресу відповідача адвокатський запит від 17.11.2020 про розмір заборгованості по заробітній платі підприємства перед позивачем та про розмір середньоденного заробітку позивача, що не може бути розцінено, як вимога про проведення розрахунку (а.с.14). Відповідачу вперше стало відомо про вимогу позивача, коли той отримав копію позовної заяви, а саме 02.12.2020, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ТОВ «Краснолиманське» і відмітка відповідача про отримання вхідної кореспонденції. Ця дата також підтверджена відповідачем у його відзиві. Отже час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з отримання відповідачем копії позовної заяви. До такого висновку суд прийшов з огляду на правову позицію, викладену у постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 по справі № 682/3060/16-ц (провадження № 61-23170сво18), яку суд згідно з ч.4 ст.263 ЦПК враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Таким чином позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.12.2020 (день пред`явлення вимоги) по 18.01.2021 (день ухвалення рішення) в сумі 34712 грн 25 коп., виходячи із розрахунку: 31 робочий день х 1119 грн 75 коп. Саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а разом із заборгованістю по заробітній платі, сума стягнення складе 171620 грн 29 коп. (136908 грн 04 коп. + 34712 грн 25 коп.). Розмір судового збору з цієї суми дорівнюватиме 1716 грн 20 коп. (1% від 171620 грн 29 коп.) Позивач згідно з п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за позовними вимогами про стягнення заробітної плати. Натомість ним сплачено судовий збір в сумі 840 грн 80 коп. за вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, який в силу ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Решта судового збору в сумі 875 грн 40 коп. (1716 грн 20 коп. - 840 грн 80 коп.) підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі ст.ст.47, 116, 117 КЗпП України,

Outcome: approved