Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики, і просить суд стягнути з відповідача позику в сумі 127000 грн, відсотків за договором позики в сумі 115 570 грн, неустойки в формі сумі 185 420 грн та судових витрат в сумі 4279 грн. 90 коп, всього на суму 432 269 грн. 90 коп. В обґрунтування позову зазначає, що 12 грудня 2018 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно з яким позичальник [PERSON] отримав від позикодавця [PERSON] позику в сумі 127000 грн строком на 12 місяців. Але позику та відсотки відповідач не повернув в строк і залишається боржником по зобов`язанню до теперішнього часу. Позивач намагався вжити заходи досудового врегулювання спору, звертався до відповідача, але відповідач не сплачував ні відсотків, ні самого тіла боргу. Тому виходячи з умов договору позики позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором в сумі 127000 грн, відсотків за договором позики в сумі 115 570 грн, неустойки в формі сумі 185 420 грн та судових витрат в сумі 4279 грн. 90 коп, всього на суму 432 269 грн. 90 коп. Ухвалою судді Талалаївського районного суду від 20 січня 2020 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача було відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання на 11 лютого 2020 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав і просив задовольнити в повному у обсязі згідно умов договору та наданого ним розрахунку заборгованості на загальну суму 427 990 грн. Умови укладеного з відповідачем договору крім суми позики 127 000 грн передбачали сплату 7 % від суми позики за кожен місяць, що становить 115 570 грн, та пені в розмірі 0,4 % за кожен день прострочення, що становить 185 990 грн, і які відповідач не сплатив. Крім того, позивач при подачі позову до суду сплатив судовий збір в сумі 4279 грн. 90 коп, і який він просить суд стягнути з відповідача на його користь. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, дійсно він брав у [PERSON] необхідну йому суму коштів у позику і розраховував її повернути вчасно. Але в силу життєвих обставин не зміг цього зробити. Договір позики він укладав добровільно, без примусу, всі умови договору на момент укладання йому були зрозумілі, він усвідомлював як суму відсотків щомісячно, так і суму пені. Суд, заслухавши учасників справи, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 12 грудня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, згідно якого позикодавець - [PERSON] - надав позичальнику - [PERSON] - грошові кошти в сумі 127 000 (сто двадцять сім тисяч) гривень строком на 12 місяців з 12 грудня 2018 року по 12 грудня 2019 року зі сплатою 7 % від суми позики за кожен місяць. Оригінал даного договору позики знаходиться в матеріалах цивільної справи на аркуші справи 17. Згідно даного договору позичальник зобов`язувався сплачувати позикодавцю 7 % від суми позики за кожен місяць, за порушення строків повернення позики та відсотків сплачувати позикодавцю пеню в розмірі 0,4 % відсотка за кожен день прострочення платежу. Згідно умов даного договору сторони гарантують одна одній, що при укладенні договору розуміли його зміст, значення і наслідки, що це договір не являється мнимою або фіктивною угодою, що цей договір вчинено добровільно без застосування погроз, насилля та без введення в оману. Відповідачем [PERSON] було власноручно підписано даний договір, що не заперечувалось ним в судовому засіданні під час розгляду справи. Але відповідач [PERSON] у визначений договором термін не повернув позику і залишається боржником по зобов`язанню, що підтверджується наявністю у позивача оригіналу договору позики. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи щодо мотивів їх незастосування. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства України. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших умов, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок. Ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.2 ст. 1046 ЦК договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Тому суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не виконує умови договору позики від 12 грудня 2018 року і тому на підставі наведених вище норм цивільного законодавства з нього підлягає стягненню сума боргу - 127 000 грн. та відсотків - 115 570 грн. за договором позики повному обсязі. Але, разом з тим, розглянувши даний договір та суму пред`явленої до стягнення пені, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Суд звертає увагу, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує суму збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України суд має право, оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір у тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через її неспівмірність із розміром основного зобов`язання. Зменшення розміру неустойки - це право суду. Суд може прийняти рішення про зменшення розміру неустойки як за власною ініціативою, так і за клопотанням відповідача. Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року роз`яснює про те, що істотними обставинами в розумінні частини 3 ст.551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, сума основного боргу складає 127 000 грн, а заборгованості по пені - 185 420 грн, тобто пеня значно перевищує розмір основного зобов`язання. Том у суд приходить до висновку, що вимога позивача про нарахування та сплату неустойки у формі пені за договором, яка перевищує розмір основного боргу, не відповідає передбаченим у п. 6 ст.3, ч. 3 ст. 509 та ст. 627 ЦК України, засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. В постанові Верховного Суду від 25 січня 2018 року (справа № 523/19182/14-ц) зроблено висновок, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Оскільки розмір пред`явленої до стягнення пені є більший від розміру боргового зобов`язання, а тому суд вважає можливим застосувати до спірних правовідносин норму ч.3 ст. 551 ЦК України і зменшити суму пред`явленої до стягнення пені до 50 000 грн. Зазначена сума, на думку суду, буде співмірною з розміром боргу, враховуючи позицію, що пеня не повинна перетворюватися на джерело збагачення, оскільки в такому випадку остання втрачає свою стимулюючу функцію, з урахуванням принципів розумності та справедливості. Тому суд вважає, що заявлені вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення неустойки у формі пені підлягають до часткового задоволення. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, яка передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Поскільки суд в ході розгляду справи прийшов до висновку про часткове задоволення позову, що в процентному відношенні становить 68, 35 %, тому на підставі даних норм законодавства стягненню з відповідача підлягають судові витрати, понесені позивачем та документально підтверджені, пропорційна задоволеному позову, а саме - згідно квитанції, яка міститься в матеріалах справи, при подачі позову до суду [PERSON] сплачено 4279 грн. 90 коп судового збору, тому підлягає стягненню з відповідача судовий збір на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме - в розмірі 2910 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial