Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із заявою про розподіл спільного майна подружжя. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 03.10.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області. Рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 24.02.2014 року шлюб було розірвано. Під час перебування у шлюбі з відповідачем, сторонами була придбана двохкімнатна квартира № 54 по вул. Незалежності в Будьоннівському районі м. Донецька. На теперішній час виникла необхідність вирішити питання про розподіл вказаного сумісно нажитого майна, у зв»язку з чим просить визнати за ним право особистої власності на ? частку квартири № 54 по вул. Незалежності у м. Донецьку . В судове засідання позивач , представник позивача не з»явились, просили справу слухати без участі представників. Відповідачка в судове засідання не з»явилась, про день і час слухання справи повідомлялась належним чином, ,інформація про час і місце судового засідання розміщена на сторінці Красноармійського міськрайонного суду у розділі «Інформація для учасників процесів( зона АТО)» офіційного веб-порталу «Судова влада України» в мережі Інтернет . Суд на підставі ст. 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення по справі, оскільки відповідачі не повідомили про причини своєї неявки, а представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобов»язанна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 03.10.2009 року по 24.02.2014 року ( а. с. 5). Під час перебування у шлюбі позивачем та відповідачкою була придбана квартира, що розташована за адресою: м. Донецьк, вул. Незалежності,22, що підтверджується договором купівлі-продажу та витягом про державну реєстрацію прав, витягом з Державного реєстру правочинів ( а. с. 6). Як вбачається з матеріалів справи вартість майна становить 69392,00 грн. ( а. с. 6). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку ( доходу). Частиною 3 статті 61 СК України встановлено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім»ї та гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 4 ст. 65 СК України договір укладений одним із подружжя в інтересах сім»ї створює обов»язки для другого подружжя, якщо майно, одержано за договором, використане в інтересах сім»ї. Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов»язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Із огляду на вказані норми закону при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною власністю, з»ясуванню підлягають підстави й час набуття такого майна. Пленум Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у п. 23 роз» яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з»ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що полягає поділу, відповідно до ч.2,3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати( виключені з цивільного обороту) незалежно від того, на ім»я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ч. 1,2 ст. 70 СК України у разі проділу майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи вищезазначені норми справи, обставини справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя. На підставі викладеного,

Outcome: approved