Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 61 в будинку № 242/2 по Московському пр.-ті, у м. Харкові. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником двокімнатної ізольованої квартири №61 будинку 242/2, по Московському пр.-ту, у м.Харкові. житловою площею 28, 0 кв.м., загальною площею 42,2 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу квартири від 01.06.2016 року, договір зареєстрований у встановленому законом порядку. Окрім позивача, в квартирі зареєстрований колишній власник квартири [PERSON] П.10 зазначеного договору колишній власник зобовязувався знятися з реєстраційного обліку до 03.06.2016 року. Дане зобовязання колишнім власником виконано не повністю, квартира дійсно звільнена від речей та майна відповідача, який хоча і вибув у невідому напрямку, однак, з реєстраційного обліку не знявся. У судове засідання позивач та його представник не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися заздалегідь і належним чином, надали суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, заперечень за позовом, заяву про розгляд справи у його відсутність не надав. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи , які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явився у судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином . Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України зі змінами, внесеними Законом України Про судоустрій та статус суддів від 07 липня 2010 року № 2453-VI, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи Департаменту реєстрації Харківської міської ради у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив.. Відповідно до ст.. 224 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення по справі. Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутність представника позивача та відповідачів, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ст.ст. 13,41 Конституції України\~закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності. Відповідно до\~статті 13 Конституції України, власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов'язки, а й орієнтовно вказує на його зобов'язання. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить двокімнатна ізольована квартира №61 в будинку 242/2, по Московському у м.Харкові на підставі договору купівлі-продажу від 01.06.2016 року, посвідченого Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №2256. У квартирі№61 в будинку 242/2, по Московському пр.-ті у м.Харкові зареєстровані позивач та колишній власник квартири [PERSON]. У відповідності до п.10 договору купівлі-продажу від 01.06.2016 року, [PERSON] зобовязався знятися з реєстраційного обліку в квартирі №61 в будинку 242/2, по Московському у м.Харкові Як встановлено у ході розгляду справи відповідач в спірній квартирі не проживає за місцем реєстрації, не сплачує комунальні послуги, не приходить до квартири, не слідкує за її технічним станом. Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідач за місцем реєстрації в квартирі№61 в будинку 242/2, по Московському пр.-ті у м.Харкові не проживає протягом тривалого часу не користується житлом, не приймає участі у його оплаті та утриманні. Судом не було встановлено поважність причин не використання відповідачем права на проживання за місцем реєстрації. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд Згідно п.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього право чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здісненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідачем не надано суду даних на підтвердження поважності причин не використання права користування житловим приміщенням в спірній квартирі, а також даних про звернення відповідача із заявою про подовження строку зберігання за ним жилого приміщення. Згідно ст.. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів своїх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди ) Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved