Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувшись до суду з даним позовом, просить визначити місце проживання [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], з їх батьком [PERSON], [INFO], за адресою: Київська область, Миронівський район, с. Карапиші, вул. Набережна, 23. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що під час перебування у шлюбі з відповідачкою [PERSON] у них народилися діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 06 серпня 2010 року шлюб між ним та відповідачкою було розірвано і на даний час вони проживають окремо один від одного. Майже два роки відповідачка взагалі не цікавиться життям дітей та не приймає участі у їх вихованні, духовному розвитку, не надає матеріальної допомоги. Висновком органу опіки і піклування Миронівської районної державної адміністрації від 08.07.2016 року запропоновано визначити місце проживання дітей із батьком. Позивач також зазначає, що він має постійний дохід, оскільки офіційно працює, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, у нарколога та психіатра на обліку не перебуває. Діти хочуть проживати з ним у будинку, який належить його матері. Посилаючись на положення ст.ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, ст.ст. 141, 161 СК України позивач просить задовольнити позов. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, посилаючись на вищевказані факти та докази. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, посилаючись на те, що мати дітей [PERSON] в даний час тяжко хворіє та за станом здоровя не може в достатній мірі піклуватися про дітей. Відповідно до частини 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши сторони і їх представників, свідків та дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони по справі [PERSON] і [PERSON] перебували у шлюбі, який між ним розірвано рішенням Богуславського районного суду Київської області від 06 серпня 2010 року. Під час перебування у шлюбі у них народилися діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Діти [PERSON] і [PERSON] на даний час проживають з батьком і ця обставина відповідачкою не оспорюється, а тому згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України вказаний факт не підлягає доказуванню. Дослідженими по справі письмовими доказами підтверджується, що відповідач має постійний дохід, оскільки офіційно працює, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, у нарколога та психіатра на обліку не перебуває. Належне виконання батьком своїх обовязків по вихованню та утриманню дітей підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Висновком органу опіки і піклування Миронівської районної державної адміністрації від 08.07.2016 року визнано за доцільне визначити місце проживання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], із батьком [PERSON]. Вирішуючи питання щодо задоволення позовних вимог [PERSON] про визначення місця проживання дітей суд враховує наступні положення чинного законодавства України та Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, а розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи зазначене суд приходить до висновку, що позов [PERSON] достатньо обґрунтований на вимогах матеріального та процесуального Закону, доведений достатніми обєктивним та допустимими доказами, і рішення про визначення місця проживання дітей з батьком буде сприяти якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Визнання відповідачкою предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved