Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про усунення порушень права власності на земельну ділянку та зобов`язати відповідача знести збудовані споруди (гараж) за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що він є власником частини житлового будинку ті земельної ділянки за адресою [ADDRESS] . Власником іншої частини будинку є [PERSON] , яка в порушення його прав власника та без погодження з ним розпочала будівництво споруд (гаража). Оскільки порушено порядок забудови присадибної земельної ділянки, просить суд усунути порушення його права власності на земельну ділянку, зобов`язавши її знести збудовані споруди (гараж). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2020 року відкрито провадження по справі за правила спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Після задоволення відводів (самовідводів) та в зв`язку з неможливістю утворити новий склад суду, справу передано до Марганецького міського суду Дніпропетровської області. Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 1 березня 2021 року цивільна справа прийнята до провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Позивач [PERSON] суду пояснив, що має у власності частину будинку, земельна ділянка не поділена, всі документи підроблені, він не має документів на підтвердження права власності чи користування земельною ділянкою. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] позов не визнали, просили відмовити. Представник відповідача суду пояснив, що позивач являється власником 1/14 частини будинку, з 1998 року між сторонами тривають судові процеси, документи, які б підтверджували право власності позивача на землю відсутні, поділ земельної ділянки не проводився. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши письмові матеріали справи у їх сукупності і давши їм оцінку, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що за [PERSON] на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2016 року , визнано право власності на 1/14 частку у праві спільної часткової власності на домоволодіння [ADDRESS] . Згідно із ст..182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Позивачем не надано відомостей про проведення державної реєстрації права власності на 1/14 частку будинку за ним. [PERSON] належить 13/14 часток будинку [ADDRESS] ( 2/14 - на підставі договору дарування від 18 квітня 2012 року, 11/14 - на підставі договору дарування від 29.11.194 року), що підтверджується Витягами про державну реєстрацію прав (ар.с.13) [PERSON] на підставі рішення Нікопольської міської ради народних депутатів від 13 травня 1996 року № 307 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0458 гектарів за адресою [ADDRESS] , для обслуговування житлового будинку, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю. ( ар.с.14) Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першастатті 16 ЦК України). Отже, зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відвовідно до ст..316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За правилами статей 395, 396 ЦК України речовими правами на чуже майно є: 1) право володіння; 2) право користування (сервітут); 3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); 4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно. Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Порушення, невизнання або оспорювання права особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані, обмежені або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За положеннями статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач звернувся з позовом про усунення порушень права власності на землю, при цьому не надав жодного доказу на підтвердження свого права власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою [ADDRESS] . В судовому засіданні пояснив, що документи, які підтверджують його право власності на земельну ділянку чи право користування , відсутні. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок держави.

Outcome: dismissed