Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] міської ради про визнання права власності на кооперативну квартиру. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що на підставі рішення виконкому [PERSON] міської ради народних депутатів від 6 березня 1991 року , за списком ЖБК «Орджонікідзевський 170» він отримав ордер № 000120 на квартиру [ADDRESS]. З січня 1989 року він був членом ЖБК «Орджзонікідзевський 170» та в 1991 році, сплатив повну вартість квартири, однак своєчасно не було зареєстровано право власності на квартиру в БТІ міста Маріуполя. При зверненні до реєстраційної служби [PERSON] міського управління юстиції позивачу було відмовлено у реєстрації права власності, оскільки ЖБК «Орджонікідзевський 170» на даний момент припинив свою діяльність. На підставі вище викладеного позивач [PERSON] просить суд визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS], житловою площею 27,7 кв.м., загальною площею 45,5 кв.м. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не зявилися, надали суду заяви с проханням розглядати справу у їх відсутність. Позовін вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON], діюча на підставі довіреності, до зали суду не прибула, надала письмові пояснення щодо позову, у яких зазначила, що будівництво та прийняття в експлуатацію житлового будинку 53 по вулиці Київській в місті Маріуполі відбулось житлово-будівельним кооперативом «Орджонікідзевський-170». А тому власником будинку є ЖБК «Орджонікідзевський -170» , у звязку з чим квартира [ADDRESS] не є власністю [PERSON] міської ради а отже міська рада не має повноважень щодо розпорядження вказаним нерухомим майном. Представник третьої особи; Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Мій будинок-53» до суду не прибули з невідомих причин, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки, суд не повідомили. Суд приймаючи до уваги показання сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. \~Відповідно до\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. За ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 1 січня 2013 року), державна реєстрація прав є обов'язковою, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону виникають з моменту такої реєстрації. Положення ст. 328 ЦК України (в редакції від 16 січня 2003 року) передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 128 ЦК України ( в редакції 1963 року), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речі набувачу. За положеннями ст. 15 3акону України «Про власність», який діяв до вступу в законну силу Цивільного\~кодексуУкраїни в редакції 2003 року, передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Вказані норми кореспондуються у ст. 384 ЦК України (в редакції від 2003 року), де зазначено, що в разі викупу квартири, член житлово-будівельного кооперативу стає власником квартири. В п.п. 69, 71 Листа Верховного Суду України від 26 травня 2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» зазначалось, що члени ЖБК, які повністю внесли пайовий внесок за квартиру відповідно до ст. 15 3акону\~України «Про\~власність»,набувають права власності на квартиру. З п. 5-1 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~18\~вересня 1987\~року №\~9\~«Про практикузастосування судами\~законодавства про\~житлово-будівельні\~кооперативи»вбачається, що судам слід мати на увазі, що згідно зі ст. 15 3акону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 вбачається, що суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства. Згідно ордеру на житло № 000130 від 27 березня 1991 року, на підставі рішення виконкома [PERSON] міської ради народних депутатів № 84/3 від 6 березня 1991 року, [PERSON] та членам його родини [PERSON], ( дружина), [PERSON] ( дочка), [PERSON]О.( дочка), надано право на вселення до квартири [ADDRESS]. Згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], виданого на імя [PERSON], квартира складається з двох кімнат, житловою площею 27,7 кв.м, загальною площею 45,5 кв.м. Відповідно до довідки виданої головою ЖБК «Орджонікідзевський -170» , [PERSON] було сплачено в рахунок погашення повної вартості квартири суму першого внеску в розмірі 1962 рубля, в рахунок погашення ссуди суму 4541 рублі, а всього 6503 рубля. ( а.с.26) Сплата повної вартості квартири підтверджується довідкою ОСББ «Мій будинок 53», відповідно до якої [PERSON] був членом ЖБК «Орджонікідзевський -170» вселився в квартиру на підставі ордеру № 0001130 від 27 березня 1991 року, повна вартість квартири в розмірі 6503,00 рублів, ним була сплачена. ( а.с.5) Державну реєстрацію Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Мій будинок 53», що здійснює комплексне обслуговування будинку № 53 по вулиці Київській -в місті Маріуполі, проведено 10 березня 2016 року. Дані, що ОСББ «Мій будинок-53» юридично є правонаступником ЖБК «Орджонікідзевський -170», відсутні. Проте суд не вбачає підстав піддівати сумніву достовірність даних, що містяться у досліджених вище довідках, лише з причини відсутності доказів щодо правонаступництва ОСББ «Мій будинок-53» після ЖБК «Орджонікідзевський-170». Будь-яких доказів на спростування тієї обставини, що позивач [PERSON], будучи членом ЖБК «Орджонікідзевський-170», повністю сплатив вартість квартири [ADDRESS], суду не надано. Суд зауважує, що виникнення права власності на будинки, споруди та нерухоме майно не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом\~України \~в редакції від 2003 року та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 2004 року. Водночас, суд звертає увагу, що лише на підставі «Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб», затверджених Наказом Державного\~комітетуУкраїни по\~житлово-комунальному\~господарству від\~13\~грудня 1995\~року №\~56.\~«Інструкції про\~порядокдержавної реєстрації\~права власності\~на об'єкти\~нерухомого майна,\~що перебувають\~у власності\~юридичнихта фізичних осіб». Затверджених Наказом Державного\~комітету будівництва,\~архітектури та\~житлової політикиУкраїни від\~9\~червня 1998\~року №\~121.\~«Тимчасового положення\~про порядок\~державної реєстрації\~прававласності та інших речових прав на нерухоме майно». Затвердженого Наказом Міністерства\~юстиції Українивід 7\~лютого 2002\~року №\~7/5.передбачалось оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами державної - виконавчої влади, місцевого самоврядування членам житлово-будівельного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески. Враховуючи перелічені норми, суд дійшов висновку, що на момент набуття права власності [PERSON] на кооперативну квартиру, законодавством не була передбачена ні видача свідоцтва про право власності на кооперативну квартиру, ні обовязкова державна реєстрація права власності на таку квартиру. Однак з 1995 року законодавець передбачив процедуру оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна для членів житлово-будівельного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески, шляхом отримання свідоцтва про право власності від місцевих органів державної виконавчої влади, місцевого самоврядування та реєстрацію їх в бюро технічної інвентаризації. Враховуючи наведені норми та зважаючи, що саме на підставі ордеру на вселення позивач отримав від Виконавчого комітету місцевої ради право на користування спірною кооперативною квартирою, а у подальшому сплатив повну вартість за неї, але не отримав свідоцтва про право власності на це майно та не зареєстрував його в [PERSON] БТІ, стало підставою виникнення даного спору. За змістом ст.. 392 ЦПК України в редакції від 2003 року, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі п. 37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, з урахуванням положень ч. 1 ст.1,5 та ст.392 ЦК України в редакції від 2003 року, власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. В своєму клопотанні № 31.5-51126-31.51 від 27 вересня 2018 року, відповідач [PERSON] міська рада наголошує на тому, що вони не є належним відповідачем по справі, оскільки вони не власники будинку 53 по вулиці Київської в місті Маріуполі. Суд розглядаючи зазначене питання прийшов до наступного. Відповідно до рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно № 42046961 від 13 липня 2018 року, «Про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», та рішення № 42697810 від 27 серпня 2018 року «Про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень» [PERSON] було відмовлено у реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS], у звязку з тим, що ОСББ «Мій будинок 53, який було утворено після ЖБК «Орджонікідзевський 170» не є його правоприємником відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Таким чином ОСББ «Мій будинок 53» теж не є власником будинку 53 по вулиці Київської в місті Маріуполі а є лише організацією створеною для забезпечення експлуатації багатоквартирного будинку, його утримання і використання відповідно до ст. 385 ЦК України, а територіальна громада має право в свою чергу за певних умов та відсутності законного власника, претендувати на визнання права власності. Захистити іншим чином право власності позивача не надається можливим, у звязку з чим суд вважає що [PERSON] міська рада є належним відповідачем. Таким чином, суд дійшов висновку, що у позивача існують перешкоди щодо підтвердження відповідними правовстановлюючими документами його права власності на кооперативну квартиру, фактичного набутого ним у 1991 році. Враховуючи той факт, що на теперішній час право власності позивача не визнається, проте на переконання суду таке право він набув на законних підставах, суд вважає необхідним захистити його права та визнати за ним право власності на вказану квартиру в судовому порядку, задовольнивши тим самим позовні вимоги у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved