Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовною заявою в суд до відповідача [PERSON], та просить розірвати шлюб, який був зареєстрований 07.02.2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Дрогобичу реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 34. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що спільне життя з відповідачем не склалось через те, що дружина неналежним чином ставилась до своїх сімейних обов'язків, у зв'язку з чим у них почали виникати сварки та непорозуміння. 17.12.2014 року дружина залишила його та пішла проживати до іншого чоловіка, з того часу вони проживають окремо та не ведуть спільного господарства. На його неодноразові телефонні прохання порозумітись, дружина двічі сказала, що не любить його, оскільки знайшла своє сімейне щастя з іншим чоловіком та повертатись до нього не бажає. За таких обставин він твердо переконаний, що здорової та міцної сім'ї у них не буде, а тому вирішив розірвати шлюб з відповідачем. На даний час він переконаний, що їх шлюб існує лише формально і зберегти його неможливо, а тому вирішив звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, просить заяву задовольнити. Зазначив, що вони разом не проживають вже два місяці, на час реєстрації шлюбу він знав, що дитина не його, а тому зараз має наміри ставити питання про оспорювання батьківства. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачем, вважає, що їх сім'ю зберегти не можливо. Заначила, що між ними часто виникають сварки та примирення між ними не можливе, оскільки у неї відсутні будь-які почуття до нього, дитина яка народилась під час їхнього шлюбу не є дитиною позивача і він про це знав. У даний період часу вона підтримує зв'язок із іншим чоловіком. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, перевіривши матеріали справи, суд дав оцінку зібраним доказам, вважає, що позов слід задовольнити, оскільки є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, так як вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справі доказах. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює судове рішення про задоволення позову. Підстав для неприйняття визнання позову відповідачем судом не встановлено. В судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб 07.02.2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Дрогобичу реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 34, що стверджується наявним у матеріалах справи свідоцтвом про шлюб. Перебуваючи в зареєстрованому шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO], який на даний момент є неповнолітніми та проживає разом із відповідачем. Беззаперечно встановлено той факт, що сім'я позивача та відповідача фактично розпалась, існує тільки формально, так як вони спільно не проживають протягом двох місяців, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних відносин. Як встановлено в судовому засіданні, позивач твердо переконаний, що у них різні погляди на життя та побут, примирення між ними неможливе, чого не заперечила і сама відповідач. Згідно із ст. 24 СК України, шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч. 3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. У відповідності із положеннями ст. 112 ч. 2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи наведені докази, встановивши дійсні мотиви розлучення та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, приймаючи до уваги пояснення позивача та відповідача про те, що у них відсутня згода на примирення та збереження сім'ї, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і недоцільним, суперечило б інтересам сторін та інтересам дитини [PERSON], а тому позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved