Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування вимог зазначив, що з відповідачкою [PERSON]. він перебуває в зареєстрованому шлюбі з 3 липня 2010 року. [INFO] в них народився син [PERSON]. З квітня 2015 року через подружню зраду зі сторони дружини їх сімейні стосунки припинені, і дружина разом з ним не проживає. Дитина залишилась на вихованні матері. Вказуючи на те, що відновлення шлюбно-сімейних стосунків неможливе, позивач просить суд їх шлюб з відповідачкою розірвати. В попередньому судовому засіданні, проведеному за згодою сторін з розглядом справи по суті, позивач підтримав свої вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами, і наполягав на розірванні шлюбу, доводячи неможливість відновлення шлюбно-сімейних стосунків та неможливість збереження сім'ї. Відповідачка позов визнала, підтвердивши суду факт припинення шлюбно-сімейних стосунків, і суду зазначила, що вони з відповідачем намагались відновити сімейні стосунки, проте жити разом не змогли і, вказуючи на те, що зберігати шлюб з позивачем вона не бажає та що примирення між ними вже неможливе, підтримала доводи позивача щодо необхідності розірвання шлюбу. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 3 липня 2010 року. Їх шлюб зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області за актовим записом № 203 (арк.спр.9). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (арк.спр.8). Згідно ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень ст.112 Сімейного Кодексу, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Із пояснень сторін вбачається, що питання розірвання шлюбу вирішено ними за взаємною згодою, жодна із них відновлювати сімейні стосунки та зберігати шлюб не бажає. І позивач, і відповідачка вважають, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя неможливе і що не розірваний шлюб буде порушувати їх особисті інтереси в подальшому. Досліджені докази по справі, позиція сторін та їх небажання жити однією сім'єю дають суду підстави для висновку про неможливість збереження шлюбу. Оскільки встановлені судом фактичні стосунки, які склалися між подружжям, не дають підстав вважати, що збереження шлюбу та подальше сумісне життя можливе, суд вважає, що їх шлюб слід розірвати. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спір майнового характеру не заявлений, місце проживання дитини та питання її матеріального забезпечення, як свідчать досліджені докази, визначено сторонами самостійно. Згідно ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачка заявила про своє бажання надалі носити прізвище «[PERSON]», що є виключно її правом і не потребує згоди позивача чи будь-якої іншої особи, тому її клопотання слід задовольнити. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved