Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ГУНП в Полтавській області про скасування арешту. В якому прохав: скасувати арешт на все майно, належне [PERSON] , який накладено 24.07.2009 на підставі постанови про накладення арешту на майно 09230096, 17.07.2009 слідчим в ОВС СУ ГУМВС України в Полтавській області та припинити обтяження №8911538 від 24.07.2009 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. В обґрунтування позову зазначив, що позивач за договором купівлі-продажу частки квартири, посвідченим ПН Денисенко Л.М. 09.07.2020 за реєстровим №659, придбав 3/10 квартири [ADDRESS] . При спробі розпорядитися своїм майном [PERSON] дізнався про те, що належне йому нерухоме майно обтяжене арештом. 31.07.2020 позивач отримав інформаційну довідку №218535386, з якої вбачається, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис 8911538, зареєстрований 24.07.2009, об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно, підставою обтяження є постанова слідчого про накладення арешту на майно 09230096, 17.07.2009. Вироком Октябрського районного суду м.Полтави від 09.08.2010 позивача було визнано винним за ст.ст.366 ч.2, 28 ч.3, 76 КК України, та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі та позбавлення права займати організаційно-розпорядчі посади на 1 рік, без конфіскації майна. На підставі ст. 75КК України звільнено від відбування покарання, цивільний позов не заявлявся. Під час ухвалення вироку судом не було прийнято рішення щодо зняття арешту з майна. Арешт на майно був накладений постановою слідчого СУ ГУМВС України в Полтавській області від 17.07.2009 (на сьогоднішній день правонаступником якого є ГУ НП в Полтавській області (код 40108630) у зв`язку із розслідуванням кримінальної справи щодо позивача. Оскільки у вказаній кримінальній справі арешт на невизначене, все нерухоме майно було накладено з попереджувальною метою, і підстави його застосування відпали, а вироком Октябрського районного суду м.Полтави від 09.08.2010 питання про скасування арешту з майна судом не було вирішено, позивач вважає, що існування арешту на його майно позбавляє його права користування та розпорядження ним. Зазначений арешт нерухомого майна із заходу забезпечення кримінального провадження перетворився на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном. Арешт, накладений на все належне позивачеві майно, не дозволяє йому реалізувати свої права власника та розпорядитись зазначеним майном, через що вимушений звертатися до суду з даним позовом (а.с. 1-3). 27 серпня 2020 року ухвалою судді позовну заяву [PERSON] до ГУНП в Полтавській області, третя особа Департамент з питань реєстрації про скасування арешту - залишено без руху (а.с.14,15). 11 вересня 2020 року на виконання вимог ухвали до суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON] , в якій прохав: скасувати (припинити) арешт на 3/10 квартири [ADDRESS] , який зареєстрований 24.07.2009 на підставі постанови про накладення арешту на майно 09230096, 17.07.2009 слідчим ОВС СУ ГУМВС України в Полтавській області в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 8911538 та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис № 8911538 зареєстрований 24.07.2009 (а.с.18-21). 15 вересня 2020 року ухвалою суду відкрито провадження у справі №№554/7846/2020, 2/554/2238/2019. Розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті на 10.00 годин на 22 жовтня 2020 року (а.с.23). 16 жовтня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача ГУНП в Полтавській області, в якому зазначили, що позовних вимог [PERSON] не визнають в повному обсязі. ГУНП в Полтавській області утворено як нову юридичну особу 07.11.2015. Зі змісту позовної заяви, вбачається, що арешт на майно позивача був накладений постановою слідчого СУ ГУМВС України в Полтавській області 17.07.2009 Лоскот С.С. Тобто на момент накладення арешту на квартиру (2009 рік) ГУНП в Полтавській області, як самостійна юридична особа не існувало. Органи Національної поліції ні Постановою КМУ №730, ні будь-яким іншими нормативно-правовим актом не визначені правонаступником міліції. 31.10.2010 матеріали кримінальної справи №09230096 разом з обвинувальним висновком були надіслані до Октярського районного суду м. Полтави. ГУНП в Полтавській області не володіє інформацією щодо стадії розгляду кримінальної справи №09230096. У зв`язку з чим прохають, позовну заяву [PERSON] до ГУНП в Полтавській області залишити без задоволення. Розглянути позовні вимоги з урахуванням судового розгляду у кримінальній справі №09230096 (а.с.34,35). 22 жовтня 2020 року ухвалою суду клопотання позивача [PERSON] - задоволено. Витребувано з архіву Октябрського районного суду м. Полтави матеріали кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] за ст.366 ч.2, ст.28 ч.3, ст.76 КК України, котра надійшла з СУ ГУМВС України в Полтавській області до Октябрського районного суду м. Полтави 31.01.2010 за №09230096. Призначено судове засідання на 11.00 годин на 19 листопада 2020 року (а.с.41, 42). В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та прохав його задовольнити. Відповідач ГУНП в Полтавській області до суду свого представника не направили будучи належним чином повідомлені. Надали суду відзив на позовну заяву, в якому прохали позовну заяву [PERSON] до ГУНП в Полтавській області залишити без задоволення. Розглянути позовні вимоги з урахуванням судового розгляду у кримінальній справі №09230096 (а.с.41, 42). В судове засідання третя особа Департамент з питань реєстрації свого представника не направили, будучи у встановлений ЦПК України спосіб повідомленими (а.с.30, 31, 47, 48). Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову частково. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 3/10 частин квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №218535386 від 31.07.2020 (а.с.10). Таким чином, [PERSON] є власником 3/10 частин квартири [ADDRESS] . Як слідує із Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.07.2020 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис 8911538, зареєстрований 24.07.2009, об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно, підставою обтяження є постанова від 17.07.2009 слідчого ГУМВС України в Полтавській області Лоскот С.С. про накладення арешту на майно у кримінальній справі №09230096 від 24.02.2009 за ч.5 ст.191, ч.2 ст. 366 КК України. 09.08.2010 вироком Октябрського районного суду м.Полтави у справі №1-273/10 [PERSON] (кримінальна справа №09230096) визнано винним за ч.5 ст.191, ч.3 ст.28, ч. 2 ст.366 КК України, та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі та позбавлення права займати організаційно-розпорядчі функції строком на 1 рік. За ч.5 ст.191 КК України визнано невинуватим та виправдано. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням та іспитовим строком на 1 рік. Вирок набрав чинності (а.с.50-57). Таким чином, на невизначене все нерухоме майно, що належить [PERSON] накладено арешт у кримінальній справі №09230096 постановою від 17.07.2009 слідчого ГУМВС України в Полтавській області Лоскот С.С., котрий не скасований ні слідчим на досудовому слідстві, ні судом при розгляді кримінальної справи №1-273/10 у суді першої інстанції. Відповідно до вимог ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження, арешт накладений на майно боржника знімається, скасовуються всі інші вжиті виконавцем заходи, а також проводяться всі інші дії у зв`язу із закінченням виконавчого провадження. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику. Згідно ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця. Таким чином, накладення арешту та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обмежує права позивача як власника, щодо вільного розпорядження майном. Відповідно до частин 1,2 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Нормами статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про виключення майна з опису» від 27.08.1976 №6 (в редакції від 30.06.1978 №5) надані роз`яснення, що вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Зокрема, відповідно до статті 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно позивача, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. У разі закриття кримінальної справи постановою слідчого арешт майна згідно з частиною першою статті 214 КПК України 1960 року підлягав скасуванню на підставі цього ж процесуального рішення. Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям нині чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження. Зокрема, згідно зі статтею 170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Зі змісту частини четвертої статті 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові. Зазначена норма процесуального права є аналогічною наведеній у частині першій статті 214 КПК України 1960 року. Інституту судового контролю за дотриманням прав і свобод людини під час досудового розслідування КПК України 1960 року не містив. Прийняття судом рішення щодо арешту майна як засобу забезпечення цивільного позову та/або можливої конфіскації, з огляду на зміст пункту сьомого частини першої статті 253, пункту восьмого частини першої статті 324, частини тринадцятої статті 335 цього Кодексу передбачалося лише після прийняття рішення про призначення до судового розгляду та під час постановлення за результатами такого розгляду вироку у кримінальній справі, направленій до суду з обвинувальним висновком. Згідно зі статтею 174 нині чинного КПК України як підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому застосуванні відповідного заходу відпала потреба. Проте слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому чинним КПК України. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження, в тому числі у кримінальній справі, закритій органом досудового слідства до набрання чинності цим Кодексом, КПК України не передбачає. Водночас прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до частини другої статті 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з пунктом другим частини першої статті 7, частиною першою статті 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Суд може розглядати справу в кримінальному провадженні як цивільний позов лише разом з кримінальною справою, яка надійшла до суду з обвинувальним висновком, і лише у разі, якщо його заявляє особа, котра зазнала матеріальної шкоди від злочину і пред`являє вимогу про її відшкодування до обвинуваченого або до осіб, які несуть матеріальну відповідальність за його дії (частина перша статті 28 КПК України 1960 року). На підставі викладеного суд приходить до висновку про задоволення позову частково. Скасувати (припинити) арешт на 3/10 квартири [ADDRESS] , який зареєстрований 24.07.2009 на підставі постанови про накладення арешту на майно №09230096, 17.07.2009 слідчим ОВС СУ ГУМВС України в Полтавській області в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 8911538. При цьому, ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до ч.2 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: 1) судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Відповідно до п.41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМУ від 26.10.2011 №1141, Державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Таким чином, слід відмовити в позовних вимогах - виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис №8911538 зареєстрований 24.07.2009, оскільки ця вимога є передчасною. Норма ч.3 ст.182 ЦК України щодо можливості оскарження до суду відмови у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію застосовується лише щодо дій (бездіяльності) органів, які здійснюють таку реєстрацію. Крім того, ГУНП в Полтавській області є неналежним відповідачем в частині позовних вимог щодо припинити обтяження №8911538 від 24.07.2009 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, оскільки вказані дії не входять до повноважень ГУНП в Полтавській області. Судові витрати у справі сплачені позивачем при подачі позовної заяви до суду складають 1 681 грн. 60 коп. (а.с.4, 22) Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Outcome: partial