Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання за ним права власності на нежилу будівлю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 97, 3 кв.м. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що 04 грудня 2013 року між ним та відповідачем було укладено Договір будівельного підряду № 78/13. Згідно п. 1.1 Договору відповідач зобов'язався виконати будівельні роботи з будівництва нежилої будівлі, що знаходиться по [ADDRESS] загальною площею 97,3 кв.м., а також нежилої будівлі, площею 350 кв. м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Пунктом 1.7 Договору визначено, що строк завершення будівельних робіт - 17 березня 2014 року. Відповідно до п. 1.9. Договору власником Об'єктів до його здачі позивачу є відповідач. Згідно із п. 2.3. Договору кінцевим строком оплати виконаних робіт є 30 листопада 2014 року. Згідно Додатку № 1 до Договору будівельного підряду №78/13 від 04 грудня 2013 року, сторони дійшли згоди затвердити склад та зміст проектно-кошторисної документації будівельних робіт нежилої будівлі, що знаходиться по [ADDRESS] загальною площею 97,3 кв.м., а також нежилої будівлі площею 350 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в наступному вигляді: нежила будівля, що знаходиться по [ADDRESS] загальною площею 97,3 кв.м. - 1 шт., вартість 200000 гривень; нежила будівля площею 350 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - 1 шт., вартість 200000 гривень, а всього 400000 гривень. З акту виконаних робіт від 06 березня 2014 року складеного між позивачем та відповідачем вбачається, що сторони дійшли згоди, що хоча підрядник і не в повному обсязі виконав умови Договору будівельного підряду № 78/13 від 04 грудня 2013 року, оскільки вартість будівельних матеріалів непомірно зросла і подальше проведення будівельних робіт по будівництву нежилої будівлі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 350 кв.м. - є економічно недоцільним, то сторони не вважають себе більше зв'язаними умовами відповідного Договору і вважається, що підрядник належним чином виконав будівельні роботи по будівництву нежилої будівлі площею 97,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Замовник цим підтвердив, що прийняв виконані роботи і претензій щодо кількості та якості робіт не має. Однак листом від 31 березня 2014 року відповідач повідомив позивача, що оскільки позивач не здійснив оплату його робіт, то порушив чинне законодавство, умови Договору будівельного підряду №78/13 від 04 грудня 2013 року і його права як підрядника, а тому відповідно до п. 2.4. Договору будівельного підряду (у разі неоплати роботи підрядника у встановлений Договором строк, власність на Об'єкт переходить до Підрядника), а тому у нього виникло право власності на нежилу будівлю площею 97,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В зв'язку з чим позивач звернувся до суду для захисту своїх порушених прав та інтересів, а саме порушеного права власності. Позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, а справу розглядати у його відсутність,. Відповідач проти позову заперечував та просив у задоволенні позовних вимог відмовити, а справу розглядати за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 04 грудня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір будівельного підряду № 78/13. Згідно п. 1.1 Договору відповідач зобов'язався виконати будівельні роботи з будівництва нежилої будівлі, що знаходиться по [ADDRESS] загальною площею 97,3 кв.м., а також нежилої будівлі, площею 350 кв. м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Пунктом 1.7 Договору визначено, що строк завершення будівельних робіт - 17 березня 2014 року. Відповідно до п. 1.9. Договору власником Об'єктів до його здачі позивачу є відповідач. Згідно з п. 2.3. Договору кінцевим строком оплати виконаних робіт є 30 листопада 2014 року. Відповідно до Додатку № 1 до Договору будівельного підряду №78/13 від 04 грудня 2013 року, сторони дійшли згоди затвердити склад та зміст проектно-кошторисної документації будівельних робіт нежилої будівлі, що знаходиться по [ADDRESS] загальною площею 97,3 кв.м., а також нежилої будівлі площею 350 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в наступному вигляді: нежила будівля, що знаходиться по [ADDRESS] загальною площею 97,3 кв.м. - 1 шт., вартість 200000 гривень; нежила будівля площею 350 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - 1 шт., вартість 200000 гривень, а всього 400000 гривень. З акту виконаних робіт від 06 березня 2014 року складеного між позивачем та відповідачем вбачається, що сторони дійшли згоди, що хоча Підрядник і не в повному обсязі виконав умови Договору будівельного підряду № 78/13 від 04 грудня 2013 року, оскільки вартість будівельних матеріалів непомірно зросла і подальше проведення будівельних робіт по будівництву нежилої будівлі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 350 кв.м. - є економічно недоцільним, то Сторони не вважають себе більше зв'язаними умовами відповідного Договору і вважається, що Підрядник належним чином виконав будівельні роботи по будівництву нежилої будівлі площею 97,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Замовник цим підтвердив, що прийняв виконані роботи і претензій щодо кількості та якості робіт не має. Також, судом встановлено, що Листом від 31 березня 2014 року відповідач повідомив позивача, що оскільки позивач не здійснив оплату його робіт, то порушив чинне законодавство, умови Договору будівельного підряду №78/13 від 04 грудня 2013 року і його права як підрядника, а тому відповідно до п. 2.4. Договору будівельного підряду у разі неоплати роботи Підрядника у встановлений Договором строк, власність на Об'єкт переходить до Підрядника, а тому у нього виникло право власності на нежилу будівлю площею 97,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно п. 4.3. Договору при прострочені сплати авансу і простроченні остаточного розрахунку за збудовані об'єкти замовник сплачує підрядникові пеню в розмірі 1 % від суми заборгованості за кожний день прострочення. Разом з тим, судом встановлено, що зміст Договору будівельного підряду № 78/13 від 04 грудня 2013 року становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, які є обов'язковими, однак договір не містить умов, які передбачають виникнення права власності Підрядника на Об'єкт будівництва, у випадку, коли Замовником не був проведений розрахунок за виконані згідно Договору будівельного підряду роботи. Проте встановлено, що право власності на Об'єкт будівництва у відповідача було до моменту передачі Об'єкта будівництва Замовнику, яким є позивач, за Актом виконаних робіт, згідно п. 1.9. Договору будівельного підряду № 78/13 від 04 грудня 2013 року. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Статтею 883 ЦК України визначено, що підрядник відповідає за недоліки збудованого об'єкта, за прострочення передання його замовникові та за інші порушення договору (за недосягнення проектної потужності, інших запроектованих показників тощо), якщо не доведе, що ці порушення сталися не з його вини. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Цивільний кодекс України розкриває поняття права власності як сукупність трьох правомочностей власника: права володіння, права користування та права розпорядження. У відповідності до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 331 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що визнання права власності на майно є одним із способів захисту права власності. Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржене або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Згідно ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи всі докази в сукупності, суд вважає, що позивачем доведено факт набуття права власності на нежилу будівлю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 97, 3 кв.м. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 2000,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved