Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувя до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до Пальчиківської сільської ради Полтавського району про визнання права власності. В своїй позовній заяві просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку, площею 0,10 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка знаходяться в с. Гутирівка Полтавського району. Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Від відповідача Пальчиківської сільської ради Полтавського району Полтавської області на адресу суду надійшла заява, згідно якої прохають справу розглядати у відсутності їхнього представника, при вирішенні даного спору покладаються на розсуд суду. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 липня 1999 року позивач на підставі державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] отримав у власність дві земельні ділянки площею 0,15 га та 0,10 га. Земельна ділянка площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд розміщена під житловим будинком в [ADDRESS]. Інша земельна ділянка площею 0,10 га наділена позивачу в полі для особистого селянського господарства. З метою внесення земельних ділянок до національного кадастрового реєстру та присвоєння кадастрових номерів позивач звернувся до проектної організації але йому було відмовлено у реєстрації земельної ділянки площею 0,10 га з підстав, що цільове призначення даної земельної ділянки в державному акті не відповідає фактичному цільовому призначенню. Підтвердженням того, що земля дійсно має цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства є довідка Пальчиківської сільської ради Полтавського району №1173 від 10.09.2018 року (а.с.6). Також виходячи з розмірів земельної ділянки дана ділянка технічно не може бути використана для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд оскільки її ширина згідно схеми 10 м не дозволяє у відповідності до ДБН 79-92 збудувати житловий будинок з господарськими спорудами і при цьому витримати норми протипожежні відстані між спорудами та відстань до межі ділянки. Крім того дана земельна ділянка розміщена в загальному польовому масиві і не може бути забудована, а використовується лише під посів сільськогосподарських культур. Згідно технічного паспорту збудований житловий будинок з господарськими будівля знаходиться на земельній ділянці площею 0,15 га, що видно із розмірів межових ліній, які повністю співпадають із довжиною межових ліній ділянки вказаної в державному акті. Отже, як випливає з наявних документів, ділянка площею 0,10 га передана позивачу для ведення особистого селянського господарства. Тобто, в державному акті було допущено помилку, не вірно вказано цільове призначення земельної ділянки площею 0,10 га, що порушує право позивача на розпорядження та користування вказаною земельною ділянкою. Отже, фактично позивач протягом всього часу з дня отримання державного акту [NUMBER] володів земельною ділянкою площею 0,10 га для ведення особистого селянського господарства, але через помилку в документах цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не зазначено. В даному випадку не можливо внести зміни чи виправлення до державного акту, оскільки державні акти вже не є правоустановлюючими документами на землю, внесення виправлень законодавством не передбачено. В такому випадку заявник змушений звернутися до суду. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, цивільно-правовою угодою, свідоцтвом про право на спадщину. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Законом України «Про державний земельний кадастр» припинено посвідчення прав на землю шляхом видачі державних актів, раніше видані правовстановлюючі документи на землю залишаються чинними, а відповідно донаказу Держкомзему України №325 від 22.06.2009 року, який діяв до 01.01.2013 року виправлення в державному акті не допускаються. Відповідно до п.4.1 та 4.4 Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 22.06.2009 за №325, виправлення орфографічних або технічних помилок у бланку та державному акті не допускається. У разі виявлення у виданому державному акті орфографічних або технічних помилок землевласником (землекористувачем) такий землевласник звертається до відповідного територіального органу Держкомзему із заявою (клопотанням) про видачу нового державного акта. Проте, вищевказана інструкція втратила чинність від 15.10.2013 р., отже механізму внесення виправлень до державних актів не існує на даний час. Виходячи з положень Закону України «Про державний земельний кадастр» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майнова їх обтяжень» з 01.01.2013 року державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються. Натомість правовстановлюючим документом права власності є свідоцтво з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При цьому видається таке свідоцтво лише на новостворені земельні ділянки, що унеможливило отримання заявником відповідного правовстановлюючого документу на вже існуючу земельну ділянку, а виправлення до Державного акту не допускаються. В той же час, є чинними усі державні акти на право власності на земельні ділянки, видані до 01.01.2013 року. Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не впливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд вважає, що посадовими особами Пальчиківської (на час видачі Державного акту Кіровської) сільської ради Полтавського району при видачі 27.07.1999 року Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №845, допущено технічну помилку, вказано, що земельна ділянка передана для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, тоді як земельна ділянка передана [PERSON] для ведення особистого підсобного господарства. Визнання за [PERSON] права власності на вищезазначене нерухоме майно не порушує права, свободи чи охоронювані законом інтереси інших осіб. Таким чином, оскільки позивачу згідно рішення виконавчого комітету Кіровської сільської ради від 19.01.1995 року №10 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га для ведення особистого підсобного господарства, проте він позбавлений можливості виправити допущену не з його вини помилку в державному акті, виданому на підставі вказаного рішення, то відповідно за ним можливо визнати право власності на вказане нерухоме майно.

Outcome: approved