Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання квартири обєктом спільної сумісної власності. У позові вказала, що з 15.08.2003 року по 10.07.2013 року сторони перебували в шлюбі. 14.11.2006 року мати відповідача подарувала йому двокімнатну квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS]. За час спільного проживання сторони переважно за кошти позивача провели перепланування і капітальний ремонт квартири, що істотно збільшило її вартість: добудовано лоджію, демонтовано стіну в кухні, зроблено капітальний ремонт кухні, переклеєно шпалери, придбано ролети, покладено лінолеум. В звязку з цим згідно з ст.62 СК України позивач, відповідно до уточнених вимог, просить визнати квартиру спільною сумісною власністю подружжя. Згідно з ст.70 СК України в порядку поділу майна прохає визнати право власності на Ѕ спірної квартири. В судовому засіданні позивач та її представник на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечили. Вказують, що ремонт в квартирі був проведений за кошти матері позивача, а не за спільні кошти подружжя. За спільні кошти було придбано лінолеум, ролети, шпалери, половину вартості яких відповідач згоден повернути позивачу. Перепланування квартири проведено до її дарування. Крім того, зазначив, що дійсно в квартирі було розпочато будівництво балкону, однак, досі будівництво не завершене, а тому балкон не може бути врахований при оцінці істотності збільшення вартості квартири. Заслухавши сторін, зясувавши обставини справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Частиною 1 статті 62 СК України передбачено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Для застосування передбачених нормою ст. 62 СК України правил збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя незалежно від інших факторів (зокрема, тенденцій до загального подорожчання конкретного майна) і суттєвою ознакою повинно бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягають з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкта. Судом встановлено, що з 15.08.2003 року по 10.07.2013 року сторони перебували в шлюбі. 14.11.2006 року за договором дарування [PERSON] (мати відповідача) подарувала [PERSON] двокімнатну квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS], загальною площею 43,9 м2, житловою площею 31 м2. Квартира належала [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 04.05.2005 року. За час спільного проживання подружжям було проведено ремонт вказаної квартири, який згідно доводів позивача істотно збільшив вартість квартири. При цьому сторони вказують різні данні щодо точного переліку проведених ремонтних робіт. Позивач вказує, що після дарування квартири, було проведено перепланування квартири: в прохідній кімнаті квартири зроблено коридор, таким чином повністю розмежовано дві кімнати квартири, побудовано лоджію, після чого зроблено поточний ремонт (поклейка шпалер, влаштування підлоги, тощо, точний перелік робіт вказано на запит експерта при проведенні судово будівельно-технічної експертизи). Відповідач вказує на те, що перепланування в квартирі було проведено до її дарування, а за час спільного проживання було зроблено поточний ремонт (точний перелік робіт вказано на запит експерта при проведенні судово будівельно-технічної експертизи), а також розпочато будівництво лоджії, яку не введено в експлуатацію. В судовому засіданні свідки позивача та відповідача: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] дали суду суперечливі покази щодо дати проведення перепланування квартири. Свідки позивача вказали, що перепланування проведено після дарування квартири, свідки відповідача вказали, що перепланування проведено до дарування квартири. Однак, в судовому засіданні судом досліджено фотокартки з Хрестин [PERSON], сина позивача та відповідача, які відбулися 30.09.2006 року (тобто до дарування квартири), з яких вбачається, що вказане перепланування вже було здійснено станом на цю дату, тобто до дарування квартири відповідачу. В судовому засіданні свідки позивача, які були присутні на цьому заході, на питання головуючого судді, не змогли заперечити такі доводи відповідача. Відтак, суд відхиляє доводи позивача щодо проведення перепланування квартири після дарування квартири. Відносно доводів позивача щодо влаштування лоджії суд зазначає наступне. Судом встановлено, що рішенням виконкому Лубенської міської ради від 27.08.2009 року № 223 дозволено [PERSON] здійснити добудову балкону до спірної квартири. Лубенським територіальним управлінням інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Полтавській області позивачу було надано дозвіл на виконання будівельних робіт № 07/16-02-6/219 від 07.09.2009 року з добудови лоджії до спірної квартири. Відповідно до п.2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2008 р. N 923, (чинним на час проведення добудови) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється на підставі сертифіката відповідності, що видається Держархбудінспекцією та її територіальними органами. Разом із тим, відповідно до листа Департаменту ДАБІ у Полтавській області від 31.08.2016 року № 1016-1-10/1834 інформація щодо прийняття в експлуатацію квартири з добудовою лоджії відсутня. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.12.2016 року № 75778783 площа спірної квартири складає 43,9 м2, тобто площа добудованої лоджії в довідці не значиться. Згідно з правовим висновком ВСС України, сформованого в постанові від 27.05.2015 року справа № 6-47616св14, стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. Таким чином, статтею 331 ЦК України не передбачена можливість визнання права власності на недобудоване нерухоме майно в судовому порядку. В судовому засіданні відповідач підтвердив, що вказана лоджія не прийнята в експлуатацію, при цьому позивач та її представник не надали суду допустимі докази на спростування таких доводів відповідача. Посилання відповідача на виготовлений технічний паспорт на квартиру, в якому вказана лоджія, судом відхиляється, оскільки вказаний документ не підтверджує факт прийняття обєкту нерухомості в експлуатацію у встановленому законом порядку. Оскільки лоджія спірної квартири не прийнята в експлуатацію, суд позбавлений можливості врахувати її при вирішенні цього спору. Таким чином, питання про збільшення ринкової вартості спірної квартири суд вирішує в розрізі збільшення її вартості внаслідок проведення поточного ремонту після проведеного перепланування та без врахування недобудованої лоджії. При цьому суд відхиляє доводи відповідача відносно того, що цей ремонт в квартирі зроблено за кошти його матері, оскільки такі доводи не підтверджено належними та допустимими доказами. Під час здійснення ремонту квартири подружжя не розлучалося, позивачка продовжувала проживати у спірній квартирі, подружжя вело спільне господарство. Спільною сумісною власністю подружжя можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що за час перебування в шлюбі за рахунок спільних трудових та грошових затрат позивача та відповідача було проведено ремонт вказаної квартири. З урахуванням таких обставин, для правильного вирішення цього спору, слід встановити чи збільшилась ринкова вартість спірної квартири в звязку з проведеним подружжям ремонтом в квартирі. Якщо так, то чи є таке збільшення істотним. Під час розгляду справи на виконання ухвали суду було проведено будівельно-технічну експертизу (висновок від 30.11.2016 року № 960/961). Відповідно до висновку експерта ринкова вартість спірної квартири на час проведення експертизи з урахуванням будівельних характеристик станом на 14.11.2006 року, без врахування ПДВ, складає: - за даними відповідача [PERSON] 304 000 грн 00 коп., - за даними позивача [PERSON] 291 580 грн 00 коп. Ринкова вартість спірної квартири на час проведення експертизи з урахуванням будівельних характеристик станом на 10.07.2013 року, без врахування ПДВ, складає: - з врахуванням прибудованого балкону 421 110 грн 00 коп. - без врахування прибудованого балкону 364 340 грн 00 коп. Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] суду пояснив, що виконав два варіанти оцінки квартири станом на 14.11.2006 року, виходячи з відомостей про технічний стан квартири станом на 14.11.2016 року а саме: за даними позивача [PERSON] - квартира без планування, приміщення коридору з опорядженням стін шпалерами, інші приміщення без опоряджувальних робіт та без балкону; за даними відповідача [PERSON] - квартира після перепланування, без опоряджувальних робіт та без балкону. Встановити весь перелік, обєми фактично виконаних будівельних робіт по ремонту та реконструкції квартири за період з 14.11.2006 року по 10.07.2013 року неможливо. Аналогічні висновки вказані експертом у своєму письмовому висновку (а.с.28, 29) З підстав, вказаних у цьому рішенні, вказаний спір суд вирішує без врахування недобудованої лоджії (тобто суд враховує вартість квартири без лоджії станом на час проведення експертизи - 364 340 грн 00 коп.) після проведеного перепланування, в розрізі збільшення вартості квартири внаслідок проведення поточного ремонту, тобто відповідно до даних [PERSON] Крім того, згідно даних [PERSON] (зазначених експертом при дослідженні) квартира була без опоряджувальних робіт, що виключає можливість будь-якого збільшення її вартості станом на 14.11.2006 року за рахунок опоряджувальних робіт. Таким чином, суд приймає вартість квартири станом на 14.11.2006 року - 304 000 грн 00 коп. Отже, збільшення вартості квартири складає: 364 340 грн 00 коп. 304 000 грн 00 коп. = 60 340 грн 00 коп., що складає 16,6 % вартості квартири. Вклад позивача, виходячи з принципу рівності часток 8,3 %. На підставі отриманих результатів суд приходить наступних висновків. Чіткі критерії визначення істотного збільшення вартості майна чинне законодавство не містить. Аналіз судової практики свідчить про те, що в переважній більшості випадків істотним визнається збільшення вартості майна в декілька разів. На думку суду, у спірних правовідносинах, істотне збільшення є тією величиною, яка робить недостатнім застосування іншого способу захисту прав відшкодування понесених позивачем витрат. Збільшення вартості майна має бути настільки відчутним, щоб доцільність трансформації приватної власності попереднього власника на це майно в спільну сумісну власність подружжя була очевидною та відповідала принципам розумності та справедливості. В цьому випадку предметом спору є двокімнатна квартира. Внутрішні конструкції квартири сторонами не змінювалися, а збільшення її вартості відбулося лише за рахунок проведених поточних ремонтних робіт. При цьому збільшення її вартості за рахунок вкладу позивача за даними відповідача складає лише 8,3 %. Дані позивача є необґрунтованими, оскільки основані на тому, що перепланування в квартирі було здійснено після набуття відповідачем права власності на квартиру, що, як встановлено судом, не відповідає дійсності. Однак, навіть з урахуванням таких даних збільшення вартості квартири за рахунок вкладу позивача складає лише 10 %. Такі обставини, на думку суду, не дають підстави для задоволення позову про визнання спірної квартири спільною сумісною власністю сторін. При цьому суд звертає увагу на недоліки, виявлені в експертному дослідженні. Так, оцінка ринкової вартості квартири станом на 14.11.2006 року за даними позивача проводилася з урахуванням відсутності опоряджувальних покриттів (стіни без шпалер та іншого оздоблення, підлога без покриттів). До такого висновку експерт дійшов на підставі того, що на його клопотання про надання відомостей про технічний стан квартири відповідач не вказав демонтажні роботи по зніманню раніше існуючих покриттів підлог та оздоблювальних матеріалів стін та стель. З цього експертом було зроблено висновок, що квартира станом на 14.11.2006 року була без опоряджувальних покриттів (без шпалер та іншого оздоблення, підлога без покриттів). Однак, в судовому засіданні відповідач категорично заперечив цей факт та повідомив, що станом на 14.11.2006 року стіни та підлога були з опорядженням. Вказаний факт також підтверджується і фотознімками з Хрестин [PERSON] Такі обставини ставлять під сумнів правильність визначення експертом вихідної величини - вартості квартири за даними позивача станом на 14.11.2006 року (відповідно до висновку експерта - 304 000 грн 00 коп.). Разом із тим, такі недоліки загалом не впливають на результат розгляду цієї справи, оскільки проведені розрахунки навіть з врахуванням вказаної ціни не дають підстави для задоволення позову. З урахуванням викладеного, позов не підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.2 ст.81 ЦПК України якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи. До суду подана позовна вимога майнового характеру, яка відповідно до ЗУ «Про судовий збір» оплачується в розмірі 1 відсоток ціни позову. Фактично оплачена судовим збором в розмірі 551 грн 20 коп. Враховуючи визначену ціну спірної квартири, сума судового збору за подачу цього позову складає 1 821 грн 70 коп. Відтак недоплачена сума судового збору складає 1 270 грн 50 коп. Крім того, відповідач прохає стягнути понесені витрати на правову допомогу. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст.1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Представником відповідача надані суду розрахунок кількості та вартості послуг, наданих послуг. Перевіривши цей розрахунок, суд встановив, що він проведений у відповідності до вимог вказаного закону та положень постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року. Вихідні данні щодо тривалості судових засідань, а також вчинення інших дій поза судовим засіданням, документально підтверджені. Відтак, витрати на правову допомогу (з урахуванням судового засідання від 02.02.2017 року), що підлягають стягненню з позивача складають 8 110 грн 00 коп.

Outcome: approved