Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з зазначеним позовом до суду, в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь 60 388, 74 (шістдесят тисяч триста вісімдесят вісім) грн. 74 коп. в тому числі: 59 438, 74 (п'ятдесят дев'ять тисяч чотириста тридцять вісім) грн. 74 коп. відшкодування матеріальної шкоди; 950, 00 (дев'ятсот п'ятдесят ) грн. вартість проведених оціночних досліджень; та просить стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витратив розмірі 603, 89 грн. (шістсот три грн.) 89 коп. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що в результаті протиправних дій [PERSON] сталося ДТП. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована. При оформлені ДТП [PERSON] пред'являв бланк полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/0079162 без дати укладання договору, коду та підпису посадової особи страховика. В централізованій базі МТСБУ по бланку полісу № АЕ/0079162 в графі статус документу на дату ДТП зазначається, що поліс не дійсний та те, що страховик (ПрАТ «НФСК «Добробут») позбавлений права укладати договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ще з 18.01.2013 року. В централізованій базі МТСБУ відсутня інформація щодо страхувальника та інформація про застрахований транспортний засіб. Позивач, направляв до ПрАТ «НФСК «Добробут», пакет документів по вказаному ДТП, однак письмової відповіді не отримав. Відповідач не звертався до страховика із повідомленням про настання вказаної ДТП із заявою про настання страхового випадку, що додатково свідчить про відсутність факту виникнення у ПрАТ «НФСК «Добробут» зобов'язання із відшкодування шкоди, що була заподіяна її страхувальником, відповідачем, за наслідками ДТП. В добровільному порядку, відповідач завдану шкоду відшкодувати відмовляється, у зв'язку з чим, позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Представник позивача в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 50,52-54,62). Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви позивача по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] 27 січня 2014 року о 12 год. 20 хв. по проспекту Перемоги - вул. Чистяківська в м. Києві, керуючи транспортним засобом - автомобілем «Ваз», державний номерний знак [NUMBER], який належить йому на праві власності, залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, стану транспортного засобу, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом - автомобілем «Мітсубіші», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON], що спричинило пошкодження транспортних засобів. Відповідно до постанови Святошинського районного суду м. Києва від 13.02.2014р. у справі № 759/1690/14-п, провадження № 3/759/753/14 [PERSON] визнано винуватим у ДТП та піддано його адміністративному стягненню у вигляді штрафу (а.с. 6). Згідно звіту з оцінки вартості відновлювального ремонту транспортного засобу № 253/15 від 29.05.2015р. вартість відновлювального ремонту автомобіля [PERSON] складає 59 438,74 (п'ятдесят дев'ять тисяч чотириста тридцять вісім) грн. 74 коп. (а.с. 16-24). Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Для настання відповідальності за завдання матеріальної шкоди злочином, необхідною є наявність протиправності дій, вини особи та причинно-наслідкового зв'язку між виною особи та завданою шкодою. Така позиція закріплена і в п.2 постанови ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року. Суд звертає увагу, що вина [PERSON] встановлюється постановою Святошинського районного суду м. Києва від 13.02.2014 року (а.с.6). Відповідно до абз.1 п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 31.03.1989 р. «Про практику застосування судами України Законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (із наступними змінами) та п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, у повному обсязі. Така позиція закріплена і в п.2 постанови ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року. Відповідно до ст. 1187 ч. 2 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Згідно з ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Ст.60 ЦПК України на сторони покладено обов'язок по доведенню обставин, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка відповідно передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог в частині обґрунтування матеріальної шкоди. Оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження іншої суми завданої матеріальної шкоди, суд приймає до уваги звіт від 29.05.2015 року, № 253/15, вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 59 438,74 (п'ятдесят дев'ять тисяч чотириста тридцять вісім) грн. 74 коп. Таким чином позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди у розмірі 59 438,74 (п'ятдесят дев'ять тисяч чотириста тридцять вісім) грн. 74 коп. є доведеними та підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 950, 00 (дев'ятсот п'ятдесят ) грн. в рахунок відшкодування вартості проведених оціночних досліджень, слід зазначити, що вказані витрати належними та допустимими доказами не підтверджені. Надані на підтвердження цих обставин письмові документи не є належними, оскілки товарні чеки №1 від 29.04.2014 р., б/н від 07.05.2014 р., 253/15 від 29.05.2015р. не містять всіх даних щодо транспортного засобу, його власника, прізвища платника (а.с.28-29). Інших доказів на підтвердження вказаних виплат, позивачем у встановленому ст.ст.10,60 ЦПК України порядку не надано. Відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд виходить при вирішенні спору по суті з доказів, що є в матеріалах цивільної справи, та наданих сторонами. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору, який сплачено позивачем за подання позову до суду, що підтверджується долученим до справи платіжним дорученням (а.с.5) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст. 386, 1166, 1177 ЦК України,

Outcome: partial