Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом до комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Липкижитлосервіс» про стягнення 3% річних та інфляційних збитків. Свої вимоги позивач мотивував тим, що внаслідок тривалого невиконання рішення суду, грошові кошти, визначені до стягнення рішенням суду знецінилися, тому, втрати внаслідок інфляційних процесів, позивач розцінює, як суму знецінення грошових коштів за прострочення грошового зобов'язання за певний період. Тому, посилаючись на ст. 625 ЦК України, просив стягнути з відповідача на користь позивача індекс інфляції за період з 28.08.2013 по 16.04.2014 у розмірі 1604,28 грн. та 3% річних у розмірі 786,67 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив задовольнити позов з наведених у ньому підстав. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позову та на те, що ст. 652 ЦК України, не поширюється на відносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди. Вислухавши сторін, вивчивши матеріали справи, вислухавши сторін, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15.05.2013 по цивільній справі № 2-3922/12 позов [PERSON] до КП «Липкижитлосервіс» про відшкодування майнової та моральної шкоди було задоволено частково. Стягнуто з КП «Липкижитлосервіс» на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 60182,90 грн., моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн., витрати по оплаті судової експертизи в розмірі 175,80 грн., витрати по оплаті консультації в розмірі 800,00 грн., витрати за виготовлення фотографій в розмірі 45,00 грн., та відшкодування судових витрат в розмірі 610,77 грн. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 28.08.2013 по цивільній справі № 22-ц/796/9474/2013 апеляційну скаргу КП «Липкижитлосервіс» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 15.05.2013 задоволено частково, а саме зменшено розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди, що підлягало стягненню з КП «Липкижитлосервіс» на користь [PERSON], з 10000,00 грн. до 2000,00 грн. В решті рішення суду залишено без змін. КП «Липкижитлосервіс» було перераховано кошти [PERSON] платіжними дорученнями № 348 від 28.10.2013 на суму 3000,00 грн., № 362 від 08.11.2013 на суму 3000,00 грн., № 376 від 15.11.2013 на суму 3000,00 грн., № 393 від 22.11.2013 на суму 3000,00 грн., № 409 від 29.11.2013 на суму 3000,00 грн., № 416 від 06.12.2013 на суму 3000,00 грн., № 450 від 20.12.2013 на суму 3000,00 грн., № 463 від 27.12.2013 на суму 3000,00 грн., № 483 від 09.01.2013 на суму 3000,00 грн., № 493 від 17.01.2014 на суму 4000,00 грн., № 509 від 24.01.2014 на суму 3000,00 грн., № 519 від 30.01.2014 на суму 3000,00 грн., № 573 від 03.03.2014 на суму 3000,00 грн., № 587 від 14.03.2014 на суму 3000,00 грн., № 622 від 01.04.2014 на суму 5000,00 грн., № 640 від 17.04.2014 на суму 12814,47 грн. (а.с.6-21) Таким чином, Печерського районного суду м. Києва від 15.05.2013 було повністю виконано боржником 17.04.2014. Зазначена обставина сторонами не заперечувалась. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Системний аналіз зазначених норм права, дає підстави для висновку, що ч. 3 ст. 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України, в разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, із рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність. Крім того, проведений аналіз зазначених норм права, дає підстави для висновку, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. Таким чином, дія ч. 2 ст. 625 ЦК України про обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди. Крім того, слід зазначити, що зазначена позиція викладена в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2014 № 10-74/0/4-13. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, завдання позивачу матеріальних збитків діями чи бездіяльністю відповідача, позивачем та його представником не надано доказів протиправності діяння чи без діяння відповідача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини відповідача в її заподіянні, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed