Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Росія» про розірвання договору оренди земельної ділянки. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ДН 162281, виданого 15.08.2005 року Волноваським відділом земельних ресурсів - вона є власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Златоустівскої сільської ради Волноваського району Донецької області, площею 9,97 га кадастровий номер 1421582400:10:000:0431. Вищезазначена земельна ділянка нею передана в оренду згідно: договору оренди земельної ділянки № б/н, укладеного 14.05.2008 року з ТОВ «Росія» та зареєстрованого 11.07.2008 року Волноваським районним відділом ДРФ ДП «Центром державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсів» за № 040815000033 строк дії на 49 років. Відповідно до п. 9 Договору оренди землі відповідач зобов`язався протягом строку дії договору за кожен рік користування земельною ділянкою сплачувати не менше 3% від нормативної грошової оцінки даної земельної ділянки з урахуванням індексації, визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, не пізніше 31 грудня кожного року. Відповідно до п.5 Додаткової Угоди до Договору, встановлено обчислення орендної плати з врахуванням щорічного коефіцієнта зміни нормативної грошової оцінки, затвердженого у відповідності з нормами діючого законодавства. Однак відповідач порушив свої зобов`язання щодо своєчасності розрахунку за користування земельною ділянкою та сплатив авансом за 2009-2024р.р. одразу 47058,82 грн. Однак, позивач вважає, що це невірно розрахована сума та її розмір повинен бути більше, вважає наявною заборгованість з її сплати. Також зосереджує увагу суду, що у оскарженому договорі оренди земельної ділянки, розмір орендної плати встановлено з порушенням вимог ст.13 Закону України «Про оцінку земель», оскільки технічна документація з оцінки земель фактично не складалась до серпня 2019 року, та це є підставою для визнання такого договору недійсним. Враховуючи наведене, позивач вважає, що порушені умови договору оренди, у зв`язку із чим останній підлягає достроковому розірванню, а земельна ділянка поверненню. Належним чином сповіщена про час та дату розгляду справи позивач до зали суду не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Сповіщена належним чином представник відповідача ТОВ «Росія» до зали суду не з`явилась, надала відзив, долучений до матеріалів провадження та заяву про розгляд справи за її відсутності. Зазначає про відсутність підстав для задоволення вимог [PERSON] , оскільки остання погодилась і отримала орендну плату авансом на певний строк, про що розписалась у відомості від 15.05.2009 року отримавши 40000 грн. Зазначає, що на момент отримання авансу, розмір орендної плати складав 1458 грн. та розраховувався виходячи з даних про нормативно-грошову оцінку на день підписання договору. На підставі проведеної індексації вартості земельної ділянки та рішень Зборів Учасників ТОВ «Росія», в 2019 році відбулось збільшення орендної плати, у зв`язку із чим, позивачу було письмово запропоновано звернутись до відповідача за отриманням грошових коштів - орендної плати за 2019 рік з урахуванням індексації та укладанням додаткової угоди. Враховуючи наведене, вважає відсутньою заборгованість перед позивачем у сплаті орендної плати, тому підстав для розірвання договору не вбачає та просить відмовити у задоволенні позову. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, враховуючи позицію сторін, дотримуючись принципів об`єктивності, диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно ч. 1 ст. 792 ЦК України договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Стаття 13 Закону України «Про оренду землі» вказує, що договір оренди землі- це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, повязані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV. За змістом ст. 1 вказаного Закону оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом. Згідно ч. 1 ст. 32 Закону «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Згідно копії договору оренди земельної ділянки від 14.05.2008 року, [PERSON] , як орендодавець, надала, а ТОВ «Росія», як Орендар, прийняв в строкове платне володіння і користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Златоустівської сільської ради Волноваського району Донецької області. Пунктом 2 Договору передбачено, що в оренду передається земельна ділянка площею 9,97 га, кадастровий номер земельної ділянки : 1421582400:10:000:0431. Договір укладено на термін 49 років ( п.4 Додаткової Угоди до Договору). Згідно п.9 Договору, за кожен рік використання землі Орендар виплачує орендну плату у грошовій формі у визначеному розмірі, яка сплачується один раз на рік не пізніше 31 грудня. Орендодавець має права вимагати від Орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням, своєчасної виплати орендної плати. Орендар зобовязаний у відповідності до умов Договору своєчасно сплачувати орендну плату. За невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору ( п.39,40 Договору). Згідно акту приймання передачі земельної ділянки від 12.07.2008 року, [PERSON] передала, а ТОВ «Росія» прийняв в оренду вищевказану земельну ділянку. Згідно з частиною 3 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Аналогічні положення закріплені в пункті 36 оскаржуваного договору оренди земельної ділянки. Як зазначив в своїй позовній заяві позивач [PERSON] , відповідач порушує умови договору оренди земельної ділянки та невірно розраховує при визначені розміру орендної плати за користування земельною ділянкою коефіцієнти індексації. При цьому, позивачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів неправильності такого розрахунку та відповідних клопотань від позивача щодо проведення судово-економічної експертизи розрахунку орендної плати - до суду не надходило. Стосовно доводу позивача щодо відсутності проведеної нормативної грошової оцінки належної їй земельної ділянки на момент укладення Договору - як підстави для визнання недійсним цього Договору - суд вважає його таким, що не заслуговує на увагу, оскільки як оскаржуваний Договір, так й Додаткова угода від 31.03.2009р. містять посилання на визначення цього розміру, а також нормативна грошова оцінка земельної ділянки у розмірі 109716,56 грн. підтверджується наявним Витягом №33/4657 від 04.06.2009р. Статтею 32 Закону України «Про оренду землі» врегульовано правовідносини щодо припинення договору оренди землі шляхом його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилами ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом . Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Факт сплати ТОВ «Росія» орендної плати на користь [PERSON] за період 2009-2019 років підтверджений належними та допустимими доказами як то підпис самого позивача у відомості про отримання грошових коштів. Аналізуючи вимоги позивача із змісту позовної заяви щодо наявної заборгованості перед нею у сплаті орендної плати, суд приходить до висновку, що дані пояснення мають об`єктивний, загальний зміст, чітких конкретних фактів стосовно обставин справи суду не надано, не підтверджені будь-якими доказами, а отже не можуть бути взяті до уваги на підтвердження обставин, на які посилається позивач. Вищевказаний висновок суду ґрунтується також на висловленій правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в результаті перегляду справи №390/34/17 у постанові від 10 квітня 2019 року (касаційне провадження №61-22315сво18) щодо принципу добросовісності, який лежить в основі доктрини заборони суперечливої поведінки сторони правочину. Добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. ОП КЦС при розгляді справи застосувала доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці), в основі якої - принцип добросовісності. У ст. I-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказано, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Враховуючи наведене, суд не находить підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати залишити на позивачеві. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed