Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до КП «Придніпровська СУБ» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, вказуючи, що у період з 27 лютого 2012 року по 31 травня 2019 року він перебував у трудових відносинах із КП «Придніпровська СУБ». Згідно наказу від 31 травня 2019 року №100-к/п звільнений з роботи за скороченням чисельності та штату працівників по п. 1 ст.40 КЗпП України. Стверджує, що при звільненні з роботи повний розрахунок з ним не проведений, а саме заробітна плата в сумі 28380,45 грн. не виплачена. Крім того, посилаючись на норми ст.117 КЗпП України, просить стягнути з підприємства компенсацію за час затримки розрахунку починаючи з 31 травня 2019 року по день винесення рішення по справі. В ході розгляду справи позивач позовні вимоги уточнив, зазначивши, що 29.11.2019 заборгованість по заробітній платі йому була виплачена, а тому просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку з 31.05.2019 по 29.11.2019 включно. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.09.2019 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику осіб. Представником відповідача 08.10.2019 до суду скерований відзив, у якому зазначено, що КП «Придніпровська СУБ» погоджується із заявленими вимогами щодо стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 28380,45 грн. В іншій частині вважав позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Зазначив, що виконавчим комітетом Черкаської міської ради було проведено конкурс з призначення управителя та згідно рішення виконкому ЧМР «Про призначення управителя багатоквартирних будинків» від 15.05.2019 за № 550 з ТОВ «Сантехбудконструкція», як переможцем конкурсу, було укладено договори на послуги з управління багатоквартирними будинками. Тобто, починаючи з 20.05.2019 КП «Придніпровська СУБ» не надає послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, а також фактично припинило здійснення господарської діяльності. Враховуючи припинення фактичної господарської діяльності підприємства і, як наслідок, відсутність фінансових надходжень на рахунки, КП «Придніпровська СУБ» вживаються усі необхідні дії для погашення виниклої заборгованості шляхом стягнення боргів зі споживачів послуг з утримання будинків споруд та прибудинкових територій. Надходження від стягнення дебіторської заборгованості є єдиним джерелом надходження коштів. Вказав, що порушення вимог ст. 116 КЗпП України з боку КП «Придніпровська СУБ» відбулось не з вини підприємства, а у зв`язку з обставинами, які не залежали від діяльності підприємства. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.10.2019 здійснено перехід на розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав. Додатково зазначив, що 29.11.2019 КП «Придніпровська СУБ» виплатило йому заборгованість по заробітній платі в сумі 28380,45 грн. Оскільки з вини власника заробітна плата не виплачена йому у строки, то за період з 31.05.2019 по 29.11.2019, тобто по день виплати заборгованості, просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку. Представник відповідача КП «Придніпровська СУБ» Кравець І.В. в судовому засіданні 29.11.2019 позов визнав частково. Позовні вимоги стосовно стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 28380,45 грн. визнав повністю. Однак не погодився із вимогами позивача стосовно стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку, оскільки вважає, що вина відповідача у затримці виплати заробітної плати відсутня, а тому вимоги позивача про стягнення середнього заробітку не підлягають задоволенню. В наступне судове засідання не з`явився, скерував до суду листа про розгляд справи без його участі, при винесенні рішення покладався на розсуд суду. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та відповідні висновки. Статтею 43 Конституції України передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 27 лютого 2012 року по 31 травня 2019 року працював у КП «Придніпровська СУБ», що підтверджується записами у його трудовій книжці (а.с.10). Наказом №100-к/п від 31 травня 2019 року позивач звільнений з підприємства за скороченням чисельності та штату працівників за п.1 ст. 40 КЗпП України. За період роботи позивача йому нараховувалась заробітна плата. Відповідно до довідки КП «Придніпровська СУБ» ЧМР від 22 серпня 2019 року за № 1592 сума заборгованості по заробітній платі позивача становить 28380,45 грн. (а.с. 12). Згідно з ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Як вказано у ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок. На час звернення з позовом заборгованість по заробітній платі перед позивачем не сплачена. Однак, в ході розгляду справи [PERSON] повідомив, що 29.11.2019 КП «Придніпровська СУБ» сплачено йому заборгованість по виплаті заробітної плати в розмірі 28380,45 грн. Таким чином, на даний час борг по заробітній платі відсутній. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, оскільки з моменту звільнення (31.05.2019) та на момент виплати заборгованості по заробітній платі (29.11.2019) у КП «Придніпровська СУБ» ЧМР існувала заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, то підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки. Передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Доводи представника відповідача щодо відсутності підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у зв`язку з відсутністю фінансово-господарської діяльності, суд вважає необґрунтованими. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 р. № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст. 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за ст. 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки, під час розгляду справи було встановлено, що працівникові [PERSON] не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 КЗпП України, дійшов висновку про стягнення на користь позивача середнього заробітку за весь період затримки розрахунку (в даному випадку по день виплати заборгованості по заробітній платі), оскільки відповідач не довів відсутності в цьому своєї вини. При цьому суд зауважує, що сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно з правовим висновком Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (постанова у справі № 6-64цс13 від 03 липня 2013 року) згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Абзацом 2 п.8 даного Порядку передбачено, що після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі ( календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі №6-648цс15 за позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі. Згідно з довідкою №1678 від 02 грудня 2019 КП «Придніпровська СУБ», середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 560,93 грн. Останні два календарні місяця роботи позивача є квітень та травень. Так як позивач був звільнений з роботи 31 травня 2019 року, а заборгованість по заробітній платі виплачена йому 29 листопада 2019 року, то кількість днів затримки розрахунку в період з 31.12.2019 по 29.11. 2019 склала 183 дня. Отже, розмір компенсації у вигляді середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні [PERSON] складає 102650,19 (560,93 грн./день х 183 дня), який і підлягає до стягнення з відповідача. Окрім того, на підставі положень статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача КП «Придніпровська СУБ» ЧМР в дохід держави судовий збір в розмірі 1026,50 грн., оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подачу позову, предметом якого є стягнення заробітної плати.

Outcome: approved