Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сімї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про надання дозволу на виїзд дитини разом з матір`ю на постійне місце проживання за кордон, в якому просить надати дозвіл на виїзд на постійне місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з нею до Турецької Республіки без згоди батька, громадянина Італії [PERSON] , на період з 20.03.2019 року до 23.02.2021 року. Представник позивача [PERSON] у судове засідання з`явилася, позов підтримала з зазначених в позовні заяві підстав. Відповідач у судове засідання не з`явився, однак його представник адвокат Рукавець О.В. в судових засіданнях проти задоволення позову заперечив, про що подав мотивований відзив на позовну заяву. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Служба направила клопотання розглядати справу за відсутності представника. В судовому засіданні 21.10.2019 року судом постановлено усну ухвалу про відмову в прийнятті до розгляду заяву позивача про уточнення позовних вимог, оскільки із змісту заяви вбачалося доповнення заяви новою вимогою, що не охоплюється предметом позову. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до Свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві 06 квітня 2013 року, Серії [NUMBER] , а\\з 2491, батьком дитини дочки [PERSON] , [INFO] , є відповідач по справі громадянин Італії [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька донька [PERSON] носила прізвище « [PERSON] », по-батькові - « [PERSON] », [PERSON] її фактино удочерив, хоча насправді є біологічним батьком дитини. З відповідачем по справі, [PERSON] , позивач знаходилась у шлюбі з 10 січня 2013 року по 26.12.2014 року. 26 травня 2015 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області було розглянуто справу № 754/19103/14-ц за заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Деснянської РДА в м. Києві, про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю. Ухвалою суду від 26 травня 2015 року було затверджено Мирову угоду, яка була укладена між сторонами по цій справі, що визначили місце проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з її матір`ю за адресою місця проживання матері [PERSON] , [INFO] . Встановлено, що позивач вийшла заміж за громадянина Туреччини (копія Свідоцтва про шлюб додана до матеріалів справи), проживає разом з ним та його донькою на території Турецької Республіки, там же зі позивачем проживає їх спільна з відповідачем донька [PERSON] , [INFO] . Позивач перебуває на консульському обліку та на даний час їй видано посвідку на проживання на території Турецької Республіки. Із самого початку їхнього перебування донька навчається у школі в Туреччині, проте у неї відсутні відповідні документи, щоб повністю реалізовувати свої права як громадянина Туреччини або особи, яка перебуває на території держави на законних підставах, тобто не може отримати нормальну медичну страховку, тощо. Для повної легалізації доньки у Турецькій Республіці необхідний дозвіл батька на виїзд Амалії до даної країни. Відповідач є громадянином Італії, майже весь час він проживає у Італії, в Україні він буває дуже рідко, проте має зареєстроване місце проживання за адресою [ADDRESS] . За весь час перебування в Італії, а доньки у Туреччині, відповідач два-три рази спілкувався з донькою через засоби електронного зв`язку. За новим місцем постійного проживання на території Турецької Республіки, дитина проживає у сім`ї разом з позивачем та її чоловіком - громадянином Туреччини, який має стабільне джерело доходу, має постійне місце проживання. Доньці в Туреччині забезпечені гарні житлові умови, відповідно до документу про право власності ( [PERSON] ), теперішній чоловік позивача [PERSON] , володіє даною нерухомістю. [PERSON] ставиться до Амалії як до рідної доньки, ні в чому від своєї не вирізняє, дуже пишається її успіхами в школі, тощо. Дитина інтегрувалася у суспільство за новим місцем проживання, вільно володіє турецькою мовою, має позитивні успіхи у навчанні. Згідно довідки, виданої директором відділу національної освіти району Ізміт, [PERSON] навчаться в початковій школі Алікахйа №464, має відмінні успіхи у навчанні. Враховуючи обставини житлово-побутових умов дитини на території Туреччини, Амалія має усі можливості для збереження здоров`я, фізичного, духовного та морального розвитку, здобуття належної освіти. Відповідно до Принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Крім того, за правилом ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У даному випадку, з моменту припинення шлюбно-сімейних відносин між сторонами по справі, донька проживала зі матір`ю та укладена із відповідачем мирова угода про визначення місця проживання доньки свідчить, що відповідач погодився, щоб донька проживає з позивачем за місцем її проживання. На даний час позивач проживає у Турецькій Республіці, а тому проживання доньки зі нею відповідає умовам мирової угоди. Зважаючи на те, що відповідач з дня їхнього розлучення не здійснює щоденне, чи принаймні щотижневе, особисте піклування з донькою, майже весь час проживає у Італії, згідно мирової угоди місце проживання доньки визначено разом з позивачем за її місцем проживання, а відтак за рішенням Суду від 30.06.2017 року у справі № 754/10581/16, було частково задоволено позов й надано дозвіл на виїзд [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] , до Турецької Республіки без згоди та супроводу батька, громадянина Італії [PERSON] на період з 30 червня 2017 року по 23 лютого 2019 року. Відповідно до вимог ч.2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до вимог ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР №789-XII від 27.02.91р. передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюється вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.4 Закону України „Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України, за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. (!) Поряд з тим національне законодавство України не передбачає порядку за рішенням суду надавати дитині право на виїзд за межі України без згоди одного з батьків на постійне місце проживання, а отже зацікавлена особа вправі звернутися до суду з позовною вимогою про надання дозволу на виїзд дитини за межі України з обмеженням певним періодом. Із змісту позову [PERSON] вбачається, що хоча остання заявляє про судовий захист про надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди відповідача на постійне місце проживання, проте одночасно просить виїзд обмежити певними часовими межами з 20.03.2019 року по 23.02.2021 року. Разом з тим, до відзиву на позов відповідач приєднав заяву, посвідчену нотаріально в реєстрі за № 536 від 02.04.2019 року (арк.. справи 70), змістом якої [PERSON] надав свою згоду своїй малолітній дитині [PERSON] , 2008 р.н., на тимчасовий виїзд за кордон в Республіку Туреччина на навчання, в період з 02.04.2019 року по 02.04.2021 року в супроводі матері дитини, котра бере на себе зобов`язання повернення дитини в Україну після закінчення терміну, встановленого для поїздки цією заявою. Учасники справи визнали, що оригінал цієї заяви було передано відповідачем позивачці, й станом на дату ухвалення судового рішення означену заяву не скасовано. А отже з огляду на цю обставину, той факт, що дитина фізично перебуває в Республіці Туреччина з власною матір`ю, й відповідач не заперечує щодо перебування доньки за межами України в Туреччині до 21.04.2021 року, Суд не вбачає ознак порушення права позивачки та інтересів дитини зі сторони відповідача, котрий в позасудовому порядку надав відповідну згоду. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed