Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 31 серпня 2016 року, близько 13 год. 05 хв., по вул. Руська, 8 в м.Тернопіль відбулась дорожньо - транспортна пригода під час якої відповідачем заподіяно матеріальну шкоду, а саме пошкоджено автомобіль [NUMBER], яким користувався позивач згідно довіреності виданої приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу [PERSON] 20.10.2015 року. Позивач в судове засідання не зявився, однак подав суду письмову заяву з проханням слухати справу без його участі, позов підтримує, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився і про причини неявки суд не повідомив, хоча судом приймалися необхідні міри для належного його повідомлення про день, час та\~ місце розгляду справи. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. Відповідно до повідомлення про дорожньо транспортну пригоду, яка мала місце 31.08.2016р., цього ж дня, близько 13 год. 05 хв., по вул. Руська, 8 в м. Тернопіль, [PERSON] керуючи автомобілем марки «Renault Megane», .д.н.з. R23911N, не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, і відволікався від керуванням транспортним засобом у дорозі, не вибрав безпечної швидкості, не дотримався безпечної дистанції, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати транспортним засобом, чим порушив вимоги п.п.2.3. «б», 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого допустив зіткнення із задньою частиною автомобіля [NUMBER], яким керував [PERSON], рухаючись попереду нього в попутному напрямку. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб, яким керував [PERSON], отримав видимі механічні пошкодження. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВОС №047313, видане ВРЕР УДАІ УМВС України в Тернопільській області, транспортний засіб марки «Chevrolet Nubira», д.н.з. [NUMBER], належить на права власності [PERSON], проте користується ним згідно довіреності виданої приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу [PERSON] 20.10.2015 року [PERSON] Як вбачається , з п.13 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). Відповідно до звіту № 90 складеного ПП «Автоексперт», вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Chevrolet Nubira NF193, реєстраційний номер [NUMBER], в результаті його пошкодження при ДТП станом на 09.09.2016 р., становить 17030, 29 грн. (сімнадцять тисяч тридцять грн. двадцять дев»ять коп.). Проведення дослідження та складання оцінки майна №90 становить 600 грн., що підтверджується актом прийому-передачі виконаної роботи від 23.09.2016 року, та квитанцією від 10.09.2016 року. 12.12.2016 року позивачу надана відповідь з моторного (транспортного) страхового бюро України про те,що на адресу МТСБУ надійшло офіційне повідомлення страхової компанії «UNIQA Towarzystwo Ubezpisczen S.A.» про відсутність страхового покриття на транспортний засіб «Renault» з номерним знаком RZ3911N на території України на дату ДТП. Таким чином, у МСТБУ відсутні підстави для здійснення регламентної виплати за рахунок фонду страхових гарантій. Крім цього, відповідач заподіяв моральну шкоду позивачеві, оскільки останній зазнав душевного хвилювання з приводу пошкодження належного йому автомобіля, незручності завданих пошкодженням автомобіля, втратив нормальний життєвий зв»язок, що вимагав від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про обґрунтованість позовних вимог, підтвердження їх матеріалами справи та необхідність частково задовольнити позов з наступних мотивів. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частинами 1, 2 статті 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема, транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 1 статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок зібраних по справі доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про доведеність позовних вимог та вважає, що в даному випадку мають місце порушені права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 17630, 29 грн. майнової шкоди. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до п. 9 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» (Скарга № 42255/04) від 1 липня 2010 року зокрема зазначив: 37. Суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред'явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс (в числі багатьох прикладів, рішення від 15 жовтня 2009 у справі «Антипенко проти Російської Федерації» (Antipenkov v. Russia), скарга № 33470/03, § 82; Постанова Європейського Суду від 14 лютого 2008 у справі «Пшеничний проти Російської Федерації» (Pshenichnyy v. Russia), скарга № 30422 / 03, § 35 1; рішення у справі «Гарабаев проти Російської Федерації (Garabayev v. Russia), скарга № 38411/02, § 113, ECHR 2007-VII (витяги) 2 а також Постанова Європейського Суду від 1 червня 2006 р .) у справі «Грідін проти Російської Федерації» (Gridin v. Russia), скарга № 4171/04, § 20 березня). Враховуючи вищенаведені вимоги закону, та встановлені обставини справи, суд вважає, що моральна шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, повинна бути відшкодована особою, яка її завдала відповідно до вимог статті 1167 ЦК України При визначенні розміру шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у звязку з пошкодженням належного йому автомобіля, суд, у відповідності до ч.3 ст. 23 ЦК України, враховуючи характер порушення прав позивача, глибину фізичних та душевних страждань та вимоги виваженості, розумності і справедливості приходить до переконання, що на користь позивача з відповідача слід стягнути моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн. В решті ж позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити, у звязку з їх необґрунтованістю. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь державного бюджету слід стягнути\~\~ судовий збір 1280 грн., а саме 640 грн.- за вимоги майнового характеру та 640 грн.- за вимоги немайнового характеру (моральна шкода).

Outcome: partial