Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулась до суду з позовом, в якому просить суд: визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування жилим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона, відповідно до договору дарування від 23 жовтня 2013 року, посвідченого Ляпуновою Я.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, є власником двокімнатної квартири [ADDRESS] . На момент укладення вказаного договору, у квартирі був зареєстрований [PERSON] , як відомо позивачу, він далекий родич дарувальника [PERSON] . З грудня 2015 року відповідач не проживає у спірній квартирі, прохання позивача знятися з реєстрації добровільно - ігнорує. Відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] . Реєстрація відповідача у квартира, що на праві приватної власності належить позивачу, позбавляє її в повному об`ємі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном, що є підставою для захисту її прав у суді. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21 липня 2017 року відкрито провадження у цій справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2018 року постановлено про розгляд справи у загальному позовному провадженні та розпочато підготовче провадження з дня постановлення ухвали. 18 жовтня 2018 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18 лютого 2019 року справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням направлено за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва. 04 квітня 2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, подала заяву, в якій позов підтримала, просила задовольнити та не заперечувала проти заочного рішення у справі; розгляд справи просила проводити у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, суд про причини не явки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача, яка просила справу розглянути без її участі та відповідача, який, будучи належним чином повідомленим, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, та за згодою позивача ухвалити заочне рішення. Згідно ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 23 жовтня 2013 року, посвідченого Ляпуновою Я.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 3321 (а.с.6), що також підтверджується даними Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.7). За даними довідки про склад сім`ї та реєстрації № 3336 від 05.07.2017, складеної Комунальним концерном «Центр комунального сервісу», у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Із Актів від 05.04.2017, 05.05.2017, 05.06.2017, складених майстром технічної дільниці № 5 [PERSON] та затверджених начальником ЖЕД-409 [PERSON]. , вбачається, що [PERSON] , [INFO] року народження, зареєстрований та не проживає за адресою: [ADDRESS] , з 2015 року і по час складання актів (а.с.8-10). Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За вимог ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень її прав власника житлового приміщення, в даному випадку шляхом визнання таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] [PERSON] . Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Враховуючи наведене та

Outcome: approved