Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся у суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] комунального автотранспортного підприємства № 1 ( далі - ЛК АТП № 1) у якій, з урахуванням заяви про зміну підстави позову від 30.07.2018, просить стягнути з останнього заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоду у розмірі 51450,00 грн та судовий збір у сумі 704,80 грн. В обґрунтування позову, з урахування заяви про зміну підстави позову, покликається на те, що 18.10.2017 у м. Львові на вулиці Зелена, 257 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Богдан», під керуванням водія [PERSON], який в подальшому постановою суду був визнаний винною особою у вчиненні цієї пригоди, та автомобіля «Toyota Land Cruiser 200», під керуванням позивача. На момент вчинення ДТП автомобіль відповідача застраховано у страховій компанії з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну у розмірі 100000,00 грн. Внаслідок ДТП позивачу заподіяно матеріальну шкоду. Відповідно до висновку експерта розмір вартості ремонту пошкодженого автомобіля позивача без врахування зносу деталей становить 148953,35 грн, а з урахуванням зносу деталей автомобіля, у розмірі 113995,50 грн. Транспортний засіб під керуванням винної особи на правовій підставі належить відповідачу, що підтверджено договором оренди транспортних засобів від 23.09.2013. Разом із тим, зазначає, що хоч водій [PERSON] не перебував у трудових відносинах із відповідачем, однак останній у відповідності до ст. ст. 804, 805, 1172, 1187, 1192, 1194 ЦК України повинен відшкодувати заподіяну шкоду у спірному розмірі. Разом із тим, просить стягнути витрати за проведення експертизи у розмірі 1500,00 грн та понесені судові витрати у виді судового збору у сумі 704,80 грн, які підтверджені доказами. 19 липня 2018 року на адресу суду відповідачем подано відзив, який містить заперечення на позов. Зазначає, що транспортний засіб «Богдан» не належить відповідачу, а перебуває у нього лише в оренді. Згідно з договору оренди управління та технічна експлуатації орендованих транспортних засобів здійснюється екіпажем, які перебувають у трудових відносинах із власником транспортного засобу. Водій [PERSON], який є членом екіпажу вказаного транспортного засобу, не перебував у трудових відносинах із відповідачем. Вважає, що в силу ст. 1187 ЦК України за заподіяну шкоду повинен відповідати водій. Таким чином, оскільки позов предявлено до неналежного відповідача, просить у позові відмовити повністю. 30 травня 2018 року ухвалою судді відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. 12 жовтня 2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті у відкрите судове засідання. 18 жовтня 2018 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи у звязку із закінченням терміну повноважень судді Теслюка Д.Ю. та визначеного головуючого суддю Рудакова І. П. У судовому зсіданні сторона позивача підтримала позов повністю із урахування заяви про зміну підстави позову та просить такий задовольнити повністю. У судовому засіданні представник відповідача заперечив позов з підстав, які викладені у відзиві на позов. У судовому засіданні третя особа [PERSON] та його представник пояснили, що позов подано до належного відповідача. Додатково пояснили, що ліхтарі транспортного засобу позивача не були пошкодженні. [PERSON] заявлено розмір шкоди буз врахування зносу деталей автомобіля, а відтак розмір шкоди повинен становити у меншому розмірі, аніж заявлено позивачем, що фактично завдана шкода повністю відшкодована позивачу страховою компанією. У судове засідання представник третьої особи ТзОВ «Фірма Інтерпост» не зявився, хоча належним чином повідомлявся про місце, дату та час цього засідання, а тому з урахуванням думки учасників справи, суд вважає за можливе провести засідання у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд прийшов наступного. Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 17 листопада 2017 року та постановою цього ж суду від 03.03.2018 якою виправлено описки у судовому рішення від 17.11.2017, в справі №466/7981/17 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Зі змісту постави убачається, що суд встановив, що [PERSON] 18 жовтня 2017 року о 14 год. 20 хв. у м. Львові на вулиці Зелена, 257, керував транспортним засобом марки «Богдан», д.н.з. [NUMBER], не дотримався безпечної дистанції, чим порушив вимоги п. 13.1 ПДР України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER]. Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав технічні пошкодження, що підтверджено схемою ДТП. Оскільки, вказані обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, яке набрало законної сили, а тому згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. На момент вчинення ДТП третя особа [PERSON] не перебував у трудових відносинах із відповідачем. Дана обставина визнана учасниками в справі в судовому засіданні, а відтак приймається судом до уваги, як така, що не підлягає доказуванню у відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК України. Разом із тим, транспортний засіб під керування водія [PERSON] був переданий у платне тимчасове володіння та користування орендарю - [PERSON] комунальному автотранспортному підприємству № 1, що підтверджено договором оренди від 23.09.2013. Таким чином, між сторонами склались спірні правовідносини щодо відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням автомобіля позивача орендарем, у звязку із користуванням річчю переданої в оренду. Спірні правовідносини регулюються нормами [PERSON] 58 найм (оренда), Главою 82 відшкодування шкоди Цивільного кодексу України та умовами договору оренди транспортних засобів від 23.09.2013. Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається, суд відмічає, що 23 вересня 2013 року між [PERSON] комунальним автотранспортним підприємством № 1 (орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма Інтерпост» укладено договір оренди транспортних засобів (далі - договір), серед переліку прийнятого відповідачем є: транспортний засіб марки «Богдан А 09202», д.н.з. [NUMBER], який був безпосереднім обєктом ДТП від 18.10.2017 та свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу ВСС 056521 від 18.01.2008 / арк. спр. 79/. Відповідно до пп. 1.1. п. 1, пп.5 п. 5 умов договору від 23.09.2013 орендодавець ( ТзОВ «Фірма Інтерпост») передає надані йому у користування належні третім особам на праві власності, а орендар (ЛК АТП № 1) приймає в платне тимчасове володіння та користування транспортні засоби з екіпажами, для здійснення перевезень пасажирів. Сторони несуть відповідальність в обсязі, порядку та на підставах, передбачених законодавством України і Договором. Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Предметом договору найму транспортного засобу може бути, зокрема наземні самохідні транспортні засоби ( ч. 1 ст. 798 цього Кодексу). Таким чином, з аналізу зазначених норм суд відмічає, що транспортний засіб за договором оренди передається у користування орендарю. У цій справі дана обставина підтверджена вищезгаданим пп1.1 пункту 1 договору від 23.09.2013 та не заперечувалась учасниками справи при судовому розгляді, а тому приймається судом до уваги. Відповідно до висновку №\~346 від 11.11.2017 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту та ринкової вартості КТЗ вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивача становить 148953,35 грн, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу на моменту дослідження становить 113995,50 грн. Разом із тим, позивач у заяві про зміну предмету позову та у судовому засіданні підтвердив обставини, що цивільна правова відповідальність водія транспортного засобу «Богдан» застрахована Публічним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна [PERSON]» за полісом № АК/6176870, у якому визначено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну у розмірі 100000,00 грн. /арк. спр. 40/. Частина суми заподіяної шкоди у розмірі 100000,00 грн була відшкодована позивачу страховою компанією. Ця обставина не заперечується сторонами справи, а тому приймається судом до уваги. Згідно з ч. 1 ст. 804 ЦК України наймач зобовязаний відшкодувати шкоду, завдану іншій особі у звязку із використанням транспортного засобу, відповідно до глави 82 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 цього Кодексу шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з\~абзацом 2\~ч.\~1\~ст.\~1192\~цього Кодексу розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, оскільки відповідач володіє і користується транспортним засобом марки «Богдан», яким керував водій [PERSON], на відповідній правовій підставі договорі оренди транспортних засобів від 23.09.2013, а тому в силу ст. 804, ч.2 ст. 1187 ЦК України зобовязаний відшкодувати шкоду заподіяну джерелом підвищеної небезпеки. З приводу положень ч. 2 ст. 1172 ЦК України, на які покликається позивач, як на одну із підстав зміни позову, суд вважає, що такі до спірних правовідносин застосуванню не підлягають, оскільки в них йдеться про відшкодування шкоди підрядником, а не наймачем (орендарем) чи володільцем джерела підвищеної небезпеки, та на думку суду регулюють інші договірні зобовязання. Разом із тим, враховуючи встановлені обставини щодо розміру заподіяної шкоди та із застосуванням норм ст. ст. 1192, 1194 ЦК України, суд прийшов переконання, що з відповідача на користь позивача необхідно відшкодувати заподіяну шкоду з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу на момент дослідження пошкодженого автомобіля, яка становить у розмірі 13995,50 грн (без урахування 100 000 грн страхової виплати), що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Суд не приймає аргументи позивача щодо визначення розміру шкоди у сумі 49950,00 грн, адже така розрахована із вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу на момент дослідження, що суперечить ч. 2 ст. 1192 ЦК України. Відносно доводів відповідача про управління та технічну експлуатацію орендованого транспортного засобу здійснюється екіпажем, які є у трудових відносинах з їх власниками ( пп. 1.2. п.1 Договору), суд прийшов наступного. Відповідно до\~п.п.\~23\~п.6\~Правил експлуатації\~колісних транспортних\~засобів,\~затверджених \~наказом Міністерства\~інфраструктури України\~від 26.07.2013\~№ 550\~ технічна експлуатація - технічні операції та процеси утримання колісних транспортних засобів у безпечному технічному стані відповідно до технічних умов виробника та норм законодавства. Щодо управління транспортним засобом, про що зазначається у договорі від 23.09.2013, у судовому засіданні встановлено, що саме водій [PERSON] здійснював керування транспортним засобом та ця обставинами учасниками справи не оспорювалась. Таким чином, посилання відповідача на пп. 1.2 п. 1 договору та його застосування до спірних відносин, суд відхиляє, адже відповідальність за договором несуть сторони договору (пп 5.1 п. 5 договору), яким не є екіпаж, тобто водій. Разом із тим, ДТП 18.10.2017 сталась у звязку із порушенням водієм п. 13.1 ПДР України (водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу), тобто через наявність субєктивної сторони правопорушення вини водія, що не охоплюється поняттями управління та технічна експлуатація транспортного засобу. Відносно посилання відповідача щодо застосування до спірних правовідносин п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою із врахуванням, суд прийшов наступного. Відповідно до правової позиції викладеної у п. 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним. Таким чином, суд прийшов переконання, що п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України застосовується до відносин, у разі заподіяння шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки кожним із володільцем транспортних засобів перед третіми особами. Відтак, оскільки шкода була заподіяна лише позивачу, який був учасником ДТП, а тому застосування цієї статі до спірних відносин неможливе. Щодо доводів\~третьої особи\~[PERSON]\~та його\~представника про\~відсутність пошкодження\~під час\~ДТП 18.10.2017\~ліхтарів автомобіля\~позивача,\~то такі\~спростовуються копіями\~матеріалів справи\~про адміністративне\~правопорушення відносно\~[PERSON],\~а саме:\~схемою ДТП,\~де вказано\~про пошкодження\~правого та\~лівого задніх\~ліхтарів /арк.\~спр.\~101/\~та рахунками\~про проведення\~робіт щодо\~пошкодженого автомобіля,\~відповідно до\~яких вказані\~обєкти також\~зазначені /арк.спр.\~13,\~14/. Таким чином, аргументи третьої особи спростовані матеріалами справи, а відтак такі суд відхиляє. Разом із\~тим,\~суд застосував\~спеціальні норми,які регулюють спірні правовідносини та на які частково вірно посилався позивач у письмових заявах по суті, з тих же підстав не застосував правові норми на які посилався відповідач у відзиві на позов. Щодо частини позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на проведення експертизи у розмірі 1500,00 грн, суд прийшов наступного. Із матеріалів справи суд установив, що позивачем для визначення розміру збитків, завданих йому внаслідок ДТП 18.10.2017, було залучено експерта товарознавця [PERSON], який склав висновок № 346 від 11.11.2017, у звязку із чим позивачем було понесено витрати на його залучення у розмірі 1500,00 грн, що підтверджено квитанцією до прибуткового касового ордера від 24.10.2017 / арк. спр. 37/. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа,\~якій завдано\~збитків у\~результаті порушення\~її цивільного\~права,\~має право\~на їх\~відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з ч. 1 ст. 1192 цього Кодексу з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Таким чином, враховуючи наведені норми права та встановлених обставин з цього питання, суд прийшов висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 1500,00 грн. Враховуючи наведене вище, суд прийшов висновку, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом часткового задоволення позову про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП у розмірі 15495,50 грн, з яких: 13995,50 грн матеріальна шкода та 1500,00 грн витрати на проведення експертного дослідження. Будь-яких інших фактичних даних та доказів на їх підтвердження, які б мали значення для вирішення справи, суд не встановив. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягти 212,04 грн. судового збору.

Outcome: partial