Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей, в якій просив: - шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 17 липня 2010 року, розірвати. В обґрунтування своїх вимог вказав, що 17 липня 2010 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, від шлюбу мають малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя не склалося, разом не проживають, кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я перестала існувати через розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки, на примирення не згоден. Окрім вимоги про розірвання шлюбу, [PERSON] просить суд визначити місце проживання дітей разом з ним у зв`язку з тим, що сини мешкають разом з ним. Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12.11.2020 відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 23.11.2020 о 15 год. 30 хв. Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилася, надала заву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Прізвище після розірвання шлюбу просить залишити « [PERSON] ». Дослідивши матеріали справи, оцінивши, відповідно до ст.ст. 89, 263 ЦПК України, докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 липня 2010 року сторони зареєстрували шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Лубни Лубенського міськрайонного управління юстиції Полтавської області зроблено відповідний актовий запис за №157 та видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 17 липня 2010 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане 15 червня 2011 року, та копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , видане 30 липня 2015 року. Мета подальшого спільного життя подружжя та збереження родини відсутня. Стаття 21 Сімейного Кодексу України визначає, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України. Статтею 110 Сімейного Кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. На вимогу ст. 111 Сімейного Кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Позивач та відповідач однією сімєю не проживають, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, суперечки щодо розподілу спільного майна подружжя у сторін на даний час не має. Суд приймає до уваги те, що позивач позов про розірвання шлюбу підтримав, а відповідач визнала позов і не заперечує проти розірвання шлюбу. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дітей, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Від спільного шлюбу подружжя мають малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачем. Згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько,які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина,спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За змістом ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Судом встановлено, що батько та мати дитини проживають окремо, малолітні діти [PERSON] та [PERSON] на даний час проживають разом з батьком [PERSON] . При вирішенні спору щодо місця проживання дітей суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищенаведені обставини справи, а також те, що відповідач не заперечує проти залишення дітей проживати разом з батьком, позивачем по справі, суд погоджується з доводами позивача про те, що визначення місця проживання малолітніх синів [PERSON] та [PERSON] за місцем його проживання буде відповідати їхнім інтересам, позбавить їх стресової ситуації, а тому суд вважає можливим визначити місце проживання малолітніх дітей за місцем проживання їх батька [PERSON] . Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Судові витрати позивач просив не стягувати з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved