Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, відповідно до якого просить визнати недійсним Договір купівлі-продажу серія та номер: 37142 від 07.08.2018 року щодо квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чижиковим О.О., та позивач просить суд повернути їй квартиру [ADDRESS] . Позивач мотивує свої вимоги тим, що станом на 01.01.2018 року у власності позивача перебувало наступне майно: квартира [ADDRESS] . З метою догляду за вказаною квартирою 11.01.2018 року позивачем на ім`я відповідача [PERSON] було видано Довіреність на управління майном позивача від 11.01.2018 року. 28.08.2019 року позивачу стало відомо, що на підставі Договору купівлі-продажу від 07.08.2019 року квартиру [ADDRESS] відповідачем [PERSON] було відчужено на користь відповідача [PERSON] . Заявою позивача від 12.11.2018 року, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Палагутою Л.О., зареєстрованою у реєстрі за № 1647, Довіреність на управління майном позивача від 11.012018 року була скасована. Однак позивачем зауважено, що розпоряджень на відчуження квартири [ADDRESS] вона не давала, умови договору купівлі-продажу не погоджувала, вибір та погодження покупця не здійснювала, умови Договору позивачу не відомі, ціну Договору не погоджувала, коштів від продажу квартири не отримувала, оскільки кошти присвоєно відповідачем [PERSON] . Таким чином, позивач вважає, що Договір купівлі-продажу від 07.08.2019 року вчинено внаслідок зловмисної домовленості відповідачів [PERSON] із [PERSON] , який має бути визнано судом недійсним у порядку положень статті 232 ЦК України, а майно має бути повернуто позивачу як набуте без відповідної правової підстави, що є предметом спору. 04.11.2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чижиков Олександр Олександрович, про визнання недійсним договору, зобов`язання вчинити дії. (а.с. 37-39) 04.11.2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва заяви позивача [PERSON] про забезпечення позову та витребування доказів задоволено частково, заборонено державним реєстраторам та будь-якім третім особам, у тому числі [PERSON] , вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартири [ADDRESS] . Заяву в частині забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру повернуто заявнику. Зобов`язано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чижикова Олександра Олександровича, (03039, м. Київ, вул. Грінченка, б. 4, прим. 3) надати суду у строк до 02 грудня 2019 року належним чином завірену копію матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення оскаржуваного Договору купівлі-продажу серія та номер: 37142 від 07.08.2018 року квартири [ADDRESS] . (а.с. 47-49) Відповідачем [PERSON] у встановлений судом строк подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову в повному обсязі, зауважила, що 26.07.2002 року вона уклала Договір дарування квартири [ADDRESS] із позивачем [PERSON] , ця квартира належала рідній тітці позивача [PERSON] , яка є інвалідом І групи з дитинства і потребує постійної допомоги. Дарування здійснювалось з умовою, що позивач буде надавати [PERSON] необхідну допомогу та здійснювати за нею догляд, оскільки у [PERSON] немає інших родичів. Оформлять договір довічного утримання сторони побоювалися, оскільки у той період у позивача були напружені стосунки з її чоловіком, який після розлучення міг претендувати на квартиру. Спірна квартира залишилась у розпорядженні [PERSON] . За домовленістю сторін фактичну допомогу [PERSON] надавала відповідач [PERSON] . Позивач [PERSON] разом із оформленням договору дарування надавала відповідачу [PERSON] кожні три роки довіреність на розпорядження всім майном. В березні 2018 року відповідач [PERSON] була прооперована, тому більше не змогла надавати допомогу [PERSON] . Позивач [PERSON] не взяла на себе турботу про [PERSON] , тому відповідач [PERSON] змушена була звертатись по допомогу до інших родичів. Після одужання відповідач вирішила з`ясувати як у подальшому позивач [PERSON] має доглядати [PERSON] , однак позивач заявила, що відповідач [PERSON] може на свій розсуд розпоряджатись майном [PERSON] і вирішувати долю останньої у подальшому. Відповідачем [PERSON] зауважено, що оспорюваний Договір купівлі-продажу є правомірним, відповідач діяла виключно в межах наданих їй позивачем на підставі Довіреності повноважень, без будь-яких домовленостей, про які позивачем не уточнено. (а.с. 61-65) Відповідачем [PERSON] у встановлений судом строк подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову в повному обсязі, зауважила, що оспорюваний Договір купівлі-продажу квартири було укладено із дотриманням всіх вимог чинного законодавства, відповідач [PERSON] при укладенні Договору діяла виключно на підставі повноважень, наданих їй позивачем згідно Довіреності, яка містить умову щодо дозволу позивача, зокрема, на продаж квартири. Договір укладено з дотриманням всіх вимог законодавства та підстав для визнання його недійсним немає. (а.с. 55-58) Представником позивача адвокатом Угрин С.В. подано письмову відповідь на відзив відповідача [PERSON] , та письмову відповідь на відзив відповідача [PERSON] , відповідно до якого представник наполягає на правомірності вимог позивача щодо недійсності Договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] з підстав, що містить зміст позовної заяви. (а.с. 77-79; 80-82) Третьою особою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чижиковим О.О. на виконання ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 04.11.2019 року дано до суду належним чином засвідчену копію нотаріальної справи щодо Договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а.с. 91-132) Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приймаючи до уваги письмові заяви сторін щодо предмета спору, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов`язками наділені обидві сторони договору. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України) Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами. Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента. У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть ста\-ти будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов`язки, які покладаються на них за договором. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, крім договорів, цивільні права та обов`язки виникають також з актів цивільного законодавства. Відповідно до положень статті 243 Цивільного кодексу УРСР (у редакції, чинній на момент набуття позивачем [PERSON] у власність спірного нерухомого майна), за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Судом встановлено, що на підставі Договору дарування від 26.07.2002 року, укладеного між [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Максимовою О.О. 26.01.2001 року, та [PERSON] , останньою прийнято в дар належну дарувателю на праві власності квартиру [ADDRESS] . (а.с. 71, 124) З даними Довідки до Акта огляду МСЕК № 092961 від 09.09.01 року даруватель квартири [PERSON] , [INFO] , є інвалідом І групи з дитинства безстроково. (а.с. 70) В день укладення Договору дарування, тобто 26.07.2002 року та [PERSON] надано нотаріально посвідчену Довіреність, якою уповноважено [PERSON] управляти і розпоряджатися всім майном [PERSON] , з чого б воно не складалось і де б воно не знаходилось, а в зв`язку з цим укладати всі дозволені законом угоди, а саме: купувати, продавати, дарувати, приймати подароване майно, обмінювати, здавати в оренду, заставляти і приймати під заставу будови та інше майно. (а.с. 69) 27.07.2010 року [PERSON] надано нотаріально посвідчену Довіреність на розпорядження всім майном, якою уповноважено [PERSON] керувати та розпоряджатися всім майном [PERSON] , де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, заключати всі правочини, що дозволені законом по керуванню та розпорядженню майном і цінними паперами, купувати, продавати, обмінювати, здавати в оренду, заставляти та приймати в заставу будівлі та інше майно. (а.с. 68) 18.03.2014 року [PERSON] надано нотаріально посвідчену Довіреність на розпорядження всім майном, якою уповноважено [PERSON] керувати та розпоряджатися всім майном [PERSON] , де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, заключати всі правочини, що дозволені законом по керуванню та розпорядженню майном і цінними паперами, купувати, продавати, обмінювати, здавати в оренду, заставляти та приймати в заставу будівлі та інше майно. (а.с. 67) 11.01.2018 року [PERSON] надано нотаріально посвідчену Довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Палагутою Л.О., зареєстровану в реєстрі за № 27, на розпорядження всім майном, якою уповноважено [PERSON] керувати та розпоряджатися всім майном [PERSON] , де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, заключати всі правочини, що дозволені законом по керуванню та розпорядженню майном і цінними паперами, купувати, продавати, обмінювати, здавати в оренду, заставляти та приймати в заставу будівлі та інше майно, за ціну та на умовах, які будуть визначатися нею самостійно, виходячи із розумної доцільності, проводити розрахунки по укладеним угодам. Довіреність видана без права передоручення повноважень третім особам та дійсна протягом трьох років, тобто до 11.01.2021 року. (а.с. 66, 97-98) Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до статті 657 Цивільного кодексу України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. 07.08.2018 року між [PERSON] , від імені якої діє [PERSON] на підставі Довіреності на розпорядження майном від 11.01.2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Палагутою Л.О., зареєстровану в реєстрі за № 27, та [PERSON] зі згоди її чоловіка [PERSON] , діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій та керуючи ними, згідно ст.ст. 203, 319 ЦК України, попередньо ознайомившись із вимогами ст.ст. 651, 654 ЦК України, укладено Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чижиковим О.О., зареєстрований в реєстрі за № 37142. (а.с. 92; 12-13) Згідно п. 1 Договору, [PERSON] , в особі представника - [PERSON] , продала, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] . Згідно п. 2 Договору, квартира належить продавцю на підставі дублікату Договору дарування квартири, посвідченого державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Аленік Л.О. 17.06.2011 року за реєстровим № 8-1083, виданого замість втраченого Договору дарування квартири, посвідченого державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Прядко Т.А. 26.07.2002 року за реєстровим № 5-1793. Право власності продавця на квартиру зареєстровано КП Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав, виданим КП Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 04.08.2011 року. Номер витягу: 30863381, реєстраційний номер: 34315505, номер запису: 182/31871 в книзі: 19-257. Згідно п. 3 Договору, продаж цей вчинено за 700 698,00 грн., які продавець одержала від покупця до підписання цього Договору. Підписання цього Договору продавцем є підтвердженням факту повного розрахунку за продану за цим Договором квартиру та свідчить про відсутність у неї по відношенню до покупця будь-яких претензій майнового характеру. Продавець свідчить, що зазначена у цьому Договорі ціна продажу вважається вигідною, її розмір не пов`язаний зі збігом якихось важких для нього обставин та повністю його задовольняє. Сторони свідчать, що вони ознайомлені з правовими наслідками приховування реальної вартості квартири. 20.11.2018 року [PERSON] складено Заяву, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Палагутою Л.О., зареєстровано в реєстрі за № 1647, якою заявник анулює (скасовує) Довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Палагутою Л.О. від 11.01.2018 року за реєстровим № 27, на ім`я [PERSON] , на розпорядження всім майном. (а.с. 11) Відповідно до частини першої та абзацу першого і другого частини третьої статті 202, частини 1, 4 статті 203 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно положень статей 237, 238 Цивільного кодексу України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (стаття 239 Цивільного кодексу України). Статтею 244 Цивільного кодексу України передбачено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Згідно з частиною першою статті 1000 Цивільного кодексу України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Відповідно до положень статей 1003, 1004 та 1006 Цивільного кодексу України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності чітко визначаються юридичні дії, які належить вчинити повіреному, що є його обов`язком. Також до обов`язків повіреного відноситься: повідомлення довірителя на його вимогу всіх відомостей про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання повірений зобов`язаний негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою ст. 203 ЦК України. Тобто, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його волі. Згідно положення ч. 1 ст. 232 Цивільного кодексу України, правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. За змістом зазначеної норми закону необхідними ознаками правочину, вчиненого у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою є: 1) наявність умисного зговору між представником потерпілої сторони правочину і другої сторони з метою отримання власної або обопільної вигоди; 2) виникнення негативних наслідків для довірителя та незгода його з такими наслідками; 3) дії представника здійснюються в межах наданих йому повноважень. Верховний Суд України в пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначив, що для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю. Згідно висновку Верховного Суду, викладеного у Постанові від 18 липня 2018 року з аналогічних правовідносин у Справі № 357/6663/16-ц, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що вчиняючи правочин, предметом якого є спірний автомобіль, відповідач діяла в межах чинного законодавства із урахуванням повноважень, наданих позивачем на підставі довіреності. А неповернення позивачу виручених коштів від продажу автомобіля не є підставою для визнання правочину недійсним, однак не позбавляє останнього права звернутися до суду із відповідним позовом з метою захисту своїх прав у зв`язку із неналежним виконання договору доручення (постанова від 18.07.2018 у справі № 357/6663/16-ц). Як убачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] просить суд визнати недійсним Договір купівлі-продажу серія та номер: 37142 від 07.08.2018 року щодо квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чижиковим О.О., та позивач просить повернути їй квартиру [ADDRESS] , вказуючи на вчинення оспорюваного правочину внаслідок зловмисної домовленості представника із стороною покупця. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи. (ч. 1 ст. 69, ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги письмові заяви сторін спірних правовідносин щодо суті спору,

Outcome: dismissed