Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача державного підприємства «Укршахтгідрозахист» (далі за текстом ДП «Укршахтгідрозахист») про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, моральної шкоди, в обґрунтування якого вказав, що він 17.11.2014 року був звільнений з підприємства відповідача за власним бажанням на підставі наказу від 17.11.2014 року №483/к. В день свого звільнення він пред'явив відповідачу вимогу про виплату йому заробітної плати, враховуючи заборгованість з серпня 2014 року по листопад 2014 року включно, а також компенсацію за невикористану відпустку. Відповідач повідомив його, що сума заборгованості перед ним по заробітній платі за період з серпня 2014 року по 17.11.2014 року включно разом із сумою компенсації за невикористану відпустку загалом становить 27596 грн. 07 коп. До теперішнього часу відповідачем не виплачена йому ані заробітна плата, ані компенсація за невикористану відпустку. Заробітна плата є основним видом доходів для нього та його сім'ї. Вказані обставини призвели до того, що з серпня 2014 року він та його родина втратили нормальні життєві зв'язки, фактично були залишені без засобів існування, без можливості купувати їжу та ліки, повинні були пристосовуватися до життя без оплати праці, що завдало йому значних моральних страждань, які він оцінює в суму 3000 грн. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 27596 грн. 07 коп., а також моральну шкоду в сумі 3000 грн. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, письмово сповістив суд про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача ДП «Укршахтгідрозахист» також до судового засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, письмово сповістив суд про розгляд справи у його відсутність, вказавши, що позовні вимоги підприємство визнає частково, не заперечуючи проти факту існування у позивача заборгованості із заробітної плати, у тому числі одноразової допомоги відповідно до п.12.15 Галузевої тарифної угоди та компенсації за невикористану відпустку. ДП «Укршахтгідрозахист» засноване на державній формі власності згідно за наказом Мінпаливоенерго України від 16.04.2003 року № 195, яке є для підприємства уповноваженим органом управління та головним розпорядником бюджетних коштів. Фінансування підприємства здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України за бюджетною програмою «Реструктуризація вугільної та торфодобувної промисловості України». Невиплата заробітної плати працівникам обумовлена відсутністю з серпня 2014 року бюджетного фінансування через те, що підприємство знаходилось у зоні проведення АТО. Тому вважає, що вина підприємства із невиплати заробітної плати відсутня і підстав для стягнення моральної шкоди з підприємства не має. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], з 17.10.2005 року по 17.11.2014 року знаходилася у трудових відносинах з відповідачем, працюючи електрослюсарем підземним водовідливного комплексу і була звільнена за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію, що встановлено на підставі записів з трудової книжки позивача (а.с.4-5). Згідно за довідкою ДП «Укршахтгідрозахист» заборгованість по заробітній платі позивача за період з 01.08.2014 року по 17.11.2014 року складає 27596 грн. 07 коп., а саме: · за серпень 2014 року - 1098 грн. 26 коп., · за вересень 2014 року - 4209 грн. 25 коп., · за жовтень 2014 року - 4808 грн. 59 коп., · за листопад 2014 року - 17479 грн. 97 коп., яка позивачем не оспорюється. Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на заробітну плату; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата повинна виплачуватися працівникам регулярно в робочі дні не рідше двох разів на місяць і не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно за ст.24 Закону України «Про відпустки» та ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Відповідно до п.12.15 Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об'єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості № 71 від 07.08.2001 року, з доповненнями і змінами, працівнику при першому звільненні з підприємства сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі і середнього заробітку. За приписами ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. Згідно за ст.116 КЗпП України при звільнені робітника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. Оскільки у порушення наведених правових норм трудового законодавства до теперішнього часу відповідачем не виплачена заборгованість по заробітній платі позивача, вона підлягає стягненню з відповідача. Вирішуючи спір про стягнення моральної шкоди у сумі 3000 грн., суд виходить з того, що це право у позивача виникло з 13.01.2000 року, з часу введення в дію ст.237-1 КЗпП України. Згідно за ст.2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що вимоги позивача у частині відшкодування моральної шкоди належать частковому задоволенню, оскільки позивач через порушення відповідачем його конституційного права на своєчасне отримання винагороди за працю, захищеного трудовим законодавством, морально страждав, не отримуючи належну йому суму, на яку він розраховував. Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує характер, об'єм, тривалість зазнаваних позивачем страждань, розмір заборгованості. Також суд враховує ту обставину, що підприємство на момент виникнення заборгованості розташовувалося на території, не підконтрольній українській владі, де здійснюється антитерористична операція, що, на думку суду має істотне значення. Тому, суд вважає, що на користь позивача належить стягнути з підприємства 400 грн. У порядку ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. за вимоги майнового характеру та у сумі 32 грн. 48 коп. за вимоги немайнового характеру пропорційно до розміру задоволеної суми, а всього 276 грн. 08 коп. На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.115, 116, 237-1 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про відпустки»,

Outcome: partial