Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Заводського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції; 3-я особа: Перша Запорізька державна нотаріальна контора про зняття арешту з майна, мотивуючи свої вимоги тим, що на початку серпня 2015 року йому стало відомо, що на ? частину належної йому квартири [ADDRESS] постановою державного виконавця ДВС Заводського РУЮ м. Запоріжжя АМ №665405 від 23.09.2005 року накладено арешт та оголошено заборону відчуження зазначеної вище частини квартири, про що 30.09.2005 року Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою внесено запис до Єдиного державного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна за №2442607. Згідно постанови АМ №665405 від 23.09.2005р. арешт накладено на нерухоме майно боржника [PERSON], до якого він не має жодного відношення. Боржник не є власником ? частини квартири, розташованої за вище вказаною адресою, оскільки вказана квартира належить позивачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 09 вересня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу за реєстраційним номером №2072 та зареєстрована ОП Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 23 вересня 2005 року за реєстраційним номером №4483881. 12.08.2015 року він звернувся до Заводського ВДВС Запорізького МУЮ з заявою про зняття арешту, який був накладений на належне йому нерухоме майно, але 17.08.2015 року отримав відповідь про неможливість зняття арешту, так як виконавче провадження, в рамках якого накладено арешт, було завершено в 2005 році та передано до архіву, та у звязку із закінченням строку зберігання виконавче провадження було знищено. Вважає, що Заводський ВДВС не мав права накладати арешт на належне йому на праві власності майно, так як ці дії порушують його охоронювані законом інтереси як власника майна, оскільки накладення арешту та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна обмежує його законні права як власника квартири щодо вільного розпорядження майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а тому просить суд зняти арешт з ? частини квартири № 94, розташованій в будинку 25 по вул. Історичній в м. Запоріжжі. Позивач в судове засідання не зявився. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Суду надана заява з проханням справу розглянути у відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Суду надана заява з проханням справу розглянути у відсутності представника відповідача, покладаються на розсуд суду та додатково зазначили, що надати будь-які копії документів не мають можливості у зв»язку із знищенням виконавчого провадження. Представник 3-ої особи: Першої Запорізької державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Суду надана заява з проханням справу розглянути у відсутності їх представника. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши та проаналізувавши всі надані докази, у їх сукупності, вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 09 вересня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2072, [PERSON] придбав у [PERSON], [PERSON] належну їм квартиру № 94 в жилому будинку № 25 по вулиці Історичній в м. Запоріжжі(а.с.8-9) Згідно копії витягу з Державного реєстру правочинів №1455980 від 09.09.2005р. договір купівлі-продажу від 09.09.2005 року зареєстровано за номером правочину №822543 09 вересня 2005 року(а.с.10-11). З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого ОП Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації вбачається, що 23.09.2005 року зареєстровано за [PERSON] право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу від 09.09.2005 року. Реєстраційний номер 4483881, номер запису: 35948 в книзі: 221(а.с.12-13). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕКВ №142494, до реєстру внесено дані щодо реєстрації права власності на [ADDRESS] за [PERSON] (а.с.14). Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 1 ст. 317, ч.1 319 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Положеннями ч.1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Відповідно до інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 11.08.2015 р. вбачається наявність обтяження нерухомого майна ? частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] у виді арешту, накладеного постановою ДВС Заводського РУЮ м. Запоріжжя серії АМ № 665405 від 23.09.2005 р.(а.с.7). Відповідно до листа Заводського ВДВС Запорізького МУЮ вих.№20393 від 12.10.2015 року, надання копій матеріалів виконавчого провадження є неможливим, оскільки Порядком роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженим наказом Мінюсту України від 25.12.2008р. №2274/5 із змінами, внесеними наказом Мінюсту України від 28.07.2010 р. №1690/5, встановлено строк зберігання завершених виконавчих проваджень - 3/три/ роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1/один/ рік(а.с.34). Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №\~606-XIV в редакції, діючий на час розгляду справи (надалі Закон №\~606-XIV). Предметом заявленого позову є зняття арешту майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Предявлення вказаного позову передбачено нормою ч. 5 ст.\~60 Закону №\~606-XIV за відсутністю посилання на строк звернення до суду з таким позовом. Отже, оскільки позивачем не оскаржується певне рішення відповідача, а заявлені вимоги спрямовані на зміну правового режиму майна боржників, судом встановлено, що позивачем не пропущений строк звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). За приписами ст. 2 Закону № 606-XIV примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу». Згідно з ч. 1 ст.11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобовязаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Відповідно до ч. 1 статті 6 Закону № 606-XIV державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб. Як встановлено судом, під час здійснення виконавчого провадження постановою державного виконавця було накладено арешт на ? частину квартири [ADDRESS], що належить на праві власності позивачу [PERSON]. Наслідки завершення виконавчого провадження встановлені ст. 50 Закону № 606-XIV. Частиною 1 вказаної статті Закону передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Заводський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції листом від 17.08.2015 року за № 1759 повідомив позивача [PERSON] про те, що виконавче провадження щодо стягнення заборгованості з [PERSON], в межах якого було накладено арешт на ? частину квартири, було завершено в 2005 році і передано на зберігання до архіву та у зв»язку з закінченням терміну зберігання архіву за 2005 рік, виконавче провадження знищено, а тому провести перевірку виконавчого провадження та скасувати арешт не має можливості. [PERSON] розяснено його право звернутися до суду. Судом встановлено, що на момент винесення державним виконавцем ДВС Заводського РУЮ м. Запоріжжя постанови про арешт майна та заборони на його відчуження 23.09.2005 р., ? частина [ADDRESS] вже належала позивачу [PERSON], так як реєстрація права власності на вищевказане майно відбулась саме 23.09.2005 року(а.с.12), а отже підстав для накладення арешту на це майно у держвиконавця не було. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки через знищення матеріалів виконавчого провадження зі спливом строку їх зберігання, позивач позбавлений можливості позасудового вирішення питання зняття арешту з належного йому на праві власності майна, його права підлягають судовому захисту. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved