Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Дельта Банк», за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи свої вимоги тим, що 26.09.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. було вчинено виконавчий напис за реєстровим №1487 про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS], що була предметом іпотеки згідно договору, посвідченого 11.06.2008 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ткачук М.В. за реєстровим №2281, та яка належить на праві власності позивачу. В послідуючому вищезазначений виконавчий напис пред'явлений стягувачем до виконання до Староміського відділу ДВС ВМУЮ, про що свідчить постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 07.11.2014 року. Проте, позивач вважає, що виконавчий напис вчинено нотаріусом із порушенням норм чинного законодавства, так як позивачем не було отримано письмової вимоги кредитора про усунення порушень основного зобов'язання та не доведено безспірність заборгованості. Також нотаріус не прийняв до уваги той факт, що рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 14.06.2010 року з нього стягнуто на користь АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є відповідач, заборгованість за тим же кредитним договором в сумі 1 201 494,11 грн. Окрім того, позивач стверджує, що нотаріусом при зверненні стягнення належним чином не перевірено, чи належить позивачу на праві власності спірне майно. А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Любарська К.Ю. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечувала проти винесення заочного рішення суду. Представник відповідача до судового засідання не з'явився із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с.34, 59, 68). Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. до судового засідання не з'явилась у зв'язку із службовою зайнятістю, заперечує проти задоволення позовних вимог, в підтвердження чого надала належним чином завірені копії документів, на підставі яких нею було вчинено виконавчий напис (а.с.69-104). Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи у її відсутність. Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що представник позивача не заперечує, відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 11.06.2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та позивачем [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11358613000, відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове платне користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 99 500,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 10.01.2029 року, плата за користування кредитом у вигляді процентів становить 13,50% річних (а.с.94-100). На забезпечення виконання позивачем умов кредитного договору, між сторонами було укладено договір іпотеки від 11.06.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ткачук М.В. та зареєстрований в реєстрі за №2280, відповідно до якого позивач [PERSON] як іпотекодавець за іпотечним договором передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: квартиру № 65, загальною площею 83,3 кв. м., житловою - 50,2 кв.м., що складається з: коридору 65-1; кухні 65-2; кімнат - 65-3, 65-4, 65-7, житловою площею 50,2 кв.м.; ванної 65-5; вбиральні 65-6, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.92-93). 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. та зареєстрований в реєстрі за №29492950, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «УкрСиббанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами (а.с.73-91). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, до відповідача перейшли всі права ПАТ «УкрСиббанк» щодо права вимоги до позивача за кредитним договором та договором іпотеки. Відповідно до п.4.1. договору іпотеки іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором; у разі виникнення загрози знищення, пошкодження чи втрати предмета іпотеки. Звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов договору та Закону України «Про іпотеку», з інших, передбачених законодавством України, підстав (п.4.2. договору іпотеки). Згідно п.5.3. договору про надання споживчого кредиту при настанні подій, що впливають на здатність або бажання виконання позичальником зобов'язань за договором, зокрема погіршення фінансового стану позичальника, в тому числі слід розуміти невиконання або прострочення виконання позичальником грошових зобов'язань перед банком, передбачених цим договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів. Як вбачається з матеріалів справи, а саме розрахунку заборгованості за договором кредиту від 16.06.2014 року загальна заборгованість позичальника перед кредитором за період з 19.12.2011 року по 16.06.2014 року складає 2 066 521,38 грн., в тому числі: сума заборгованості за кредитом - 99 182,30 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 1 163 293,03 грн.; сума заборгованості за відсотками - 77 009,20 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 903 228,35 грн. (а.с.101). Окрім того, суд звертає увагу, що згідно вищезазначеного розрахунку заборгованості прослідковується, що позивачем за період з 19.12.2011 року по 11.06.2014 року в рахунок погашення основної кредитної заборгованості та заборгованості по відсоткам не сплачено ні копійки, хоча позивач був належним чином ознайомлений з умовами кредитування, наслідками несплати щомісячних платежів та порядком дострокового повернення кредиту, про що свідчить його підпис на усіх сторінках кредитного договору (а.с.94-100). Частина 1 статті 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначає, що обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Таким чином, у зв'язку з систематичним невиконанням позивачем умов кредитного договору, на підставі ст.27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відповідачем 26.06.2014 року було направлено вимогу-повідомлення позивачу щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором (а.с.102). Окрім того, вищезазначена вимога-повідомлення була направлена позивачу рекомендованим листом з повідомленням на адресу, за якою зареєстрований останній, про що свідчить реєстр УДППЗ «Укрпошта» від 26.06.2014 року та квитанція від 26.06.2014 року (а.с.103). Відповідно до п.12.1 договору про надання споживчого кредиту, якщо у випадку направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку, слід вважати термін повернення кредиту таким що настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку, при цьому у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення банку чи у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 41 календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку. А тому, твердження представника позивача в судовому засіданні як на підставу про задоволення позову, що позивач не отримувала вищезазначеної вимоги суд не приймає до уваги, оскільки остання була надіслана позивачу за адресою зареєстрованого місця проживання. Проте, позивач жодним чином не відреагував на вищезазначену вимогу та не вчинив жодних дій, спрямованих на погашення існуючого зобов'язання. Отже, у зв'язку з неповерненням суми кредиту та заборгованості за кредитним договором згідно вимоги-повідомлення відповідача, останній правомірно звернувся 26.09.2014 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. з метою вчинення оспорюваного виконавчого напису. Як вбачається зі змісту виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. від 26.09.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за №1487, нотаріус на підставі ст.87 Закону України «Про нотаріат», п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 запропонував звернути стягнення на квартиру №65, загальною площею 83,3 кв. м., житловою - 50,2 кв.м., що складається з: коридору 65-1; кухні 65-2; кімнат - 65-3, 65-4, 65-7, житловою площею 50,2 кв.м.; ванної 65-5; вбиральні 65-6, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка на підставі іпотечного договору, посвідченого 11.06.2008 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ткачук М.В. за реєстровим №2280 є забезпеченням виконання зобов'язань [PERSON] згідно договору про надання споживчого кредиту №11358613000 від 11.06.2008 року, строк платежу за яким настав 16.06.2014 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна нотаріус запропонував задоволити вимоги відповідача у розмірі несплачених чергових платежів (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу) - 2 066 521,38 грн., які виникли за період з 19.12.2011 року по 16.06.2014 року (а.с.104). А тому, посилання представника позивача на рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 14.06.2010 року у цивільній справі №2-1090-2010 за позовом АКІБ «УкрСиббанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному поговору, яким стягнуто з позивача на користь банку кредитну заборгованість по даному кредитному договору у розмірі 1 201 494,11 грн., яка на її думку не була врахована при вчиненні виконавчого напису, суд не приймає до уваги, оскільки зі змісту вищезазначеного рішення вбачається, що заборгованість у розмірі 1 201 494,11 грн. виникла у позивача перед відповідачем до 22.09.2009 року, тоді як підставою вчинення виконавчого напису нотаріуса є заборгованість за період з 19.12.2011 року по 16.06.2014 року (а.с.17). Що ж стосується доводів та міркувань позивача та його представника, що нотаріус не перевірив факт наявності або відсутності спору щодо заборгованості між позивачем та відповідачем, то суд вважає останні безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу з наступних міркувань. Згідно ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до змісту статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно п.п.1.2, 3.1, 3.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України; нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року; безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», такими документами для одержання виконавчого напису є нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. З матеріалів справи встановлено, що для вчинення виконавчого напису нотаріусу було надано наступні документи: заява про вчинення виконавчого напису; договір іпотеки; кредитний договір; виписка з особового рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та відмітки про те, що заборгованість на день звернення за виконавчим написом не погашена; лист, який направлявся боржнику з вимогою погасити заборгованість; реєстр відправлення рекомендованого листа; довіреність представника (а.с.70-104). Таким чином, нотаріусом було встановлено безспірність заборгованості, оскільки останній перевірив наявність документів передбачених Переліком. Окрім того, нотаріус не зобов'язаний вчиняти будь-які інші дії по з'ясуванню наявності заперечень у боржника. Окрім того, суд звертає увагу, що позивач після отримання вимоги щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості по кредиту не звертався до відповідача з приводу зазначеної у вимозі суми заборгованості та не погасив її, а відтак є достатні підстави вважати, що останній погодився із розміром такої заборгованості, порядок здійснення нарахування якої чітко передбачений в кредитному договорі. Що ж стосується доводів представника позивача в судовому засіданні про те, що в даний час у Вінницькому міському суді Вінницької області перебуває на розгляді цивільна справа №127/86/15-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, а відтак на думку представника позивача банком обрано одразу два способи задоволення своїх вимог, що є неприпустимим, то суд вважає, що останні не заслуговують на увагу, оскільки ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.03.2015 року вищезазначений позов залишено без розгляду (а.с.112). Відповідно до ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно ст.589 ЦК України, за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому не підлягають задоволенню. Окрім того, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.12.2014 року були вжиті заходи забезпечення даного позову, а саме: заборонено Староміському відділу ДВС Вінницького МУЮ вчиняти будь-які дії щодо реалізації належного [PERSON] майна, зазначеного в виконавчому написі, зареєстрованому в реєстрі за №1172, вчиненому 26.09.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю., згідно якого в рахунок задоволення вимоги ПАТ «Дельта Банк» пропонується звернути стягнення на іпотечне майно, а саме: квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON], до набуття законної сили судовим рішенням у справі №127/25577/14-ц (а.с.23). Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. У відповідності до ч.6 ст.154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. А тому, суд вважає за можливе заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.12.2014 року, скасувати, оскільки спір між сторонами вирішено, позивачу було відмовлено у задоволенні позову, а тому відпала необхідність та підстави у забезпеченні позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed