Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], про стягнення заборгованості з орендної плати, 3% річних, інфляційних витрат посилаючись на те, що між ним та відповідачем 01.01.2013 року та 01 грудня 2013 року у письмовій формі були укладені два договори оренди житла квартири за адресою: квартири [ADDRESS]. За умовами вказаних договорів відповідач, як орендар, зобов'язувалася вносити орендну плату по перешому договору в сумі 1300 грн., а по другому договору орендна плата становила 1400 грн. Відповідач орендувала і фактично проживала у квартирі в період з 01.01.2013 року по 01 вересня 2014року включно і порушила взяті на себе зобов'язання: не сплачувала щомісячну орендну плату і оскільки відповідач не виконувала договір № 1 та №2 та не оплачувала йому належні по договору суми, тобто порушувала умови договору, позивач вважає, що відповідач повинна сплатити на його користь заборгованість. У ході судового розгляду представник позивача позовні вимоги уточнив, позов підтримав посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, та уточнені до неї, та просив суд стягнути з відповідача заборгованість згідно договору оренди житла в розмірі 36124 грн. 82 коп., в тому числі по договору оренди № 1 основного боргу за період з 01.01.2013 року по 01.12.2013 року 14300грн., 3% річних - 886,21 грн., інфляційних нарахувань - 4201,24 грн. та по договору оренди № 2 основного боргу за період з 01.12.2013 року по 01.09.2014 року 12600 грн., 3% річних - 434,96 грн., інфляційних нарахувань - 3702,41 грн Відповідачі в судове засідання жодного разу не зявилась. Про час та місце судового розгляду неодноразово повідомлялась у встановленому законом порядку. Про причин своєї неявки у судове засідання не повідомила. Письмових заяв про розгляд справи за своєю відсутністю до суду не надсилала та з заявами про неможливість розгляду справи у її відсутність до суду не зверталась. У відповідності до ст. ст. 169 ч. 4, 226 ЦПК України суд за згодою представника позивача вважає можливим провести судовий розгляду справи у відсутність [PERSON] і розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Як встановлено судом, правовідносини між сторонами є договірними, оскільки ґрунтуються на договорі, зокрема, найму (оренди) квартири. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 02.12.1994 року , квратира , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. [INFO] помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з спадкового майна в склад якого входить в тому числі 1/3 частини вищезазначеної квартири . 18.02.2005 року сторонам [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] видано нотаріально засвідчений договір. Який укладений між ними про поділ спадкового майна. Відповідно до вказаного договору про поділ спадкового майна укладеного між спадкоємцями [PERSON], [PERSON] та [PERSON] ( позивач в справі) , визначено, що після смерті [PERSON], який помер [INFO] , спадкується спадкове майно в такому порядку : на праві приватної власності гр.-ці [PERSON] переходить 1/3 частина квартири [ADDRESS], решта майна оговорено між іншими спадкоємцями. За таких обставин, на час розгляду спави, власниками вказаної квартири є [PERSON], якій належить 2/3 частини квартири та 1/3 частини цієї квартири належить [PERSON]. Частина 1 ст.810 ЦК України визначає про те, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов*язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний час за плату. Відповідно до ст.811 ЦК України, договір найму житла укладається в письмовій формі. Даний вид цивільно-правового договору є консенсуальним, оскільки вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди за всіма істотними умовами. Консенсуальність отримує підтвердження і в тому, що надання житла входить до змісту договору. Договір найму (оренди) житла є двостороннім, тобто, кожна зі сторін договору мають обов*язки на користь однин одного, наймодавець (власник житла) передає або зобов*язується передати наймачеві житло, а наймач зобов*язаний використовувати його для проживання за оплату; оплатним, тобто, наймач (орендар) зобов*язаний вносити певну грошову суму як плату за користування житлом, а наймодавець має право вимагати цю суму; і строковим, тобто, житлове приміщення передається в тимчасове користування та має споживчий характер, зокрема, житло можна використовувати лише для проживання громадян. Таким чином, законодавець визначає істотні умови для договору найму (оренди) житла, а саме: 1) сторони договору - наймодавець (власник житла) і наймач, 2) найменування конкретно-визначеного житла, 3) розмір плати за користування цим житлом, 4) строк найму (оренди). Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЖК України, договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму. В спірному випадку в справі є два договори оренди жилого приміщення- квартири від 01 січня 2013 року за № 1 і від 01 грудня 2013 року за №2 укладені між сторонами: [PERSON] як орендодавцем і [PERSON] як орендатором, при цьому, як встановлено судом, орендодавець не є власником житла, що здавалось в оренду, двокімнатної квартири [ADDRESS]. Враховуючи те, що спірна квартира є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], а також виходячи з того, що передання в оренду іншій особі на певний строк нерухомого майна, є одним із способів розпорядження ним, суд приходить до висновку, що під час укладення договорів оренди між [PERSON] як орендодавцем і [PERSON] як орендатором, необхідна була згода власників на укладення зазначених договорів, що не було доведено представником позивача при судовому розгляді. Посилання представника позивача, проте, що позивач [PERSON] був наділений правом від імені власників житла укладати правочини від їх імені, в тому числі договір оренди не заслуговують на увагу суду і спростовуються дослідженими довіреностями від 28.07.2010 року та від 09.10.2014 року відповідно яких [PERSON] уповноважувала [PERSON] ( поивача ) на вчинення конкретих дій, проте згідно цих довіреностей відсутнє доручення на укладення від імені власника житла будь-яких цивільно-правових угод стосовно спірної квартири, [ADDRESS].Аналогічно відсутні будь-які підтвердження на уповноваження позивача про укладення договорів оренди житла від імені власника [PERSON]. При цьому суд звертає увагу на тещо в змісті договорах оренди квартири 01 січня 2013 року за № 1 і від 01 грудня 2013 року за №2 немає оговорено обставин проте, що орендодавець [PERSON] діє від імені власників квартири та на підставі наданих йому повноважень згідно довіреностей, що в свою чергу спростовує доводи представника позивача проте,що позивач діяв від імені власників квартири. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, позивач [PERSON] не являється власником вищевказаної квартири , а відповідно до ч.1 ст.810 ЦКУ за договором найму (оренди) житла однією з сторін договору є власник житла - наймодавець, і тим самим доведено, що відносин найму між позивачем та відповідачем у встановленому законом порядку не виникало. Тому позивач не може бути стороною договору оренди квартири (найму) та розпоряджатись нею Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України,кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,встановлених цим Кодексом. Оскільки судом не було встановлено порушення прав позивача в частині завдання збитків і останнім цього не було доведено, то позовні вимоги задоволенню не підлягають. Таким чином, аналізуючи наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є таким, що не ґрунтується на вимогах закону, в повному обсязі недоведеними з боку позивача та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. У зв'язку з повною відмовою у задоволенні позову, не підлягають відшкодуванню позивачу понесені ним судові витрати. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглянув дану справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів.

Outcome: dismissed