Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним. Вимоги позову обґрунтовує тим, що позивач проживав за адресою: [ADDRESS] . 09.07.2017 позивач поїхав з дому у своїх справах. Через деякий час на його мобільний телефон зателефонували сусіди та розповіли, що в його квартирі перебувають сторонні особи. Повернувшись додому позивач побачив, що невідомі йому люди демонтували двері квартири, ј частки якої належала йому на праві власності, а на запитання позивача, що вони роблять в квартирі, відповіли, що вони є її співвласниками разом із [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного із [PERSON] , який діяв на підставі довіреності від імені позивача. Будь-яких договорів купівлі-продажу своєї частки квартири позивач не укладав та не підписував, будь-яких довіреностей не надавав. В день укладання спірного договору знаходився на роботі. Позивач вважає, що відповідач [PERSON] заволодів нею незаконно. Стверджує, що укладений договір купівлі-продажу частки його квартири порушує його права як власника, тому є нікчемним. На сьогоднішній день позивач позбавлений можливості володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а саме часткою квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи викладене, просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу ј частини квартири за адресою: [ADDRESS] , укладений від 23.05.2017 за реєстраційним номером 649. Ухвалою суду від 12.09.2017 відкрито провадження у справі (т.1, а.с. 20). Ухвалою суду від 08.12.2017 задоволено заяву про забезпечення позову у справі, постановлено заборонити [PERSON] та [PERSON] будь-яким способом відчужувати нерухоме майно, а саме квартиру за адресою [ADDRESS] (т.1, а.с. 27-28). Ухвалою суду від 17.05.2018, яка відображена у протоколі судового засідання, залучено до участі в справі в якості третьої особи [PERSON] (т.1, а.с. 81-82). Ухвалою суду від 13.02.2020 прийнято до розгляду заяву про зміну підстав позову. Відповідно до якої позивач [PERSON] просить суд ухвалити рішення, яким: визнати недійсним договір купівлі-продажу ј частини квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Топілко О.О. 23.05.2017, яка належала на праві власності [PERSON] ; скасувати державну реєстрацію права власності на ј частину квартири [ADDRESS] за [PERSON] ; поновити державну реєстрацію права власності на ј частину квартири [ADDRESS] за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] ; витребувати від [PERSON] ј частину квартири [ADDRESS] (т. 1, а.с. 210-211). Вимоги позову обґрунтовані наступним. Предметом спору є визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного 23.05.2017 та посвідченого приватним нотаріусом КМНО Топілко Оксаною Олександрівною, зареєстрованого в реєстрі №649. ј вказаної квартири, яка належала позивачу на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 10.09.1996 Державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району м. Києва, зареєстрованого в Київському бюро технічної інвентаризації 02.10.1996 за №490, на час укладання спірного договору перебувала під арештом. Родина позивача у 1996 році приватизувала спірну квартиру на чотирьох осіб - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . У жовтні 2015 знайомий позивача [PERSON] шантажем та погрозами примусив взяти в борг для нього у [PERSON] 13000 доларів США. За ці гроші на прохання позивача його мати, батько та брат позивача, як вони вважали на той час і як роз`яснила їм нотаріус Коновалова Є.А. оформили договір дарування ѕ частин квартири [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , посвідчений 24.10.2015 приватним нотаріус КМНО Коноваловою Е.А. за реєстровим №3127. Отримані від [PERSON] гроші позивач віддав [PERSON] . Той гроші не повернув позивачу і позивач був вимушений для повернення квартири взяти знов борг у друзів в розмірі 13000 доларів для повернення [PERSON] . 12.02.2016 позивач зустрівся з [PERSON] та повернув йому борг в розмірі 13000 доларів США, той повідомив позивача, що анулює договір дарування ѕ частин квартири та поверне свідоцтво про право власності на квартиру. Але обіцянки [PERSON] не виконав, тобто фактично шахрайським шляхом заволодів майном родини [PERSON] . Після укладення договору дарування ѕ часток квартири родина [PERSON] мешкала у спірній квартирі, ніхто з реєстраційного обліку не знімався, квартира була єдиним житлом родини. ѕ часток квартири [PERSON] фактично не приймав, ключі йому не передавались, у квартиру він не вселявся, ре реєструвався тощо. Належна позивачу ј частина спірної квартири знаходилась під арештом, накладеним постановою державного виконавця від 06.06.2014. Як стало відомо у подальшому позивачу, відповідач [PERSON] став власником спірної квартири на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 23.05.2017, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Топілко О.О., зареєстрованого в реєстрі №649. Продавцями квартири були відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] . При цьому, відповідач [PERSON] діяв начебто від імені позивача на підставі довіреності, посвідченої 24.10.2015 приватним нотаріусом КМНО Коноваловою Е.А. про що зроблено запис за реєстровим №3128. Відповідач [PERSON] не повідомив позивача, що буде відбуватися укладення спірного договору. Спірний договір купівлі-продажу квартири був укладений на підставі підробленої невідомими особами постанови державного виконавця про зняття арешту з ј частки квартири. 06.06.2014 державним виконавцем було відкрито виконавче провадження №43533315 на виконання виконавчого листа №2-1158, виданого 18.05.2012 Оболонським районним судом м. Києва щодо боржника - позивача [PERSON] . Постановою державного виконавця від 07.10.2014 було накладено арешт на все майно позивача, в тому числі нерухоме майно, а отже і на ј частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Виконавче провадження ВП №43533315 на сьогоднішній день не завершено, ВДВС Оболонського РУЮ не знімало/не припиняло арешт, накладений на майно позивача. Але 22.05.2017 Мазур Ю.С. державний реєстратор Вінницької обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» о 14 год. 57 хв. припинила дію обтяження №7265456. На виконання державному реєстратору Мазур Ю.С. відповідачами було надано підроблену (сфальсифіковану) постанову головного державного виконавця Оболонського РВ ДВС м. Києва Галюк Ю.Г. від 18.05.2017 про зняття арешту з усього майна позивача [PERSON] . Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №90966402 від 03.07.2017 зазначено, що підставою для припинення обтяження була постанова про зняття арешту з майна боржника, серія та номер ВП №43533315, видана 18.05.2017 головним державним виконавцем Оболонського РВ ДВС м. Києва Галюк Ю.Г. Разом з тим, відповідно до листа Оболонського РВ ДВС м. Києва ГТ УЮ у м. Києві від 04.01.2018 №43533315/18 перевіркою встановлено, що постанова про зняття арешту з майна боржника від 18.05.2017 у виконавчому провадженні ВП №43533315 відсутня. Отже, державний реєстратор Мазур Ю.С. у змові з шахраями сприяла незаконному заволодінню майном позивача. 23.05.2017 державний виконавець Оболонського РВ ДВС м. Києва ГТ УЮ у м. Києві виявила, що хтось незаконно припинив арешт майна [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та внесла запис про обтяження належного 23.05.2017 о 14.49 год., номер запису обтяження 20544302. Незважаючи на арешт майн позивача [PERSON] станом на 14.49 год. 23.05.2017, не перевіривши інформацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майн, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо продавця - позивача [PERSON] (від імені якого діяв [PERSON] ) приватний нотаріус КМНО Топілко О.О. 23.05.2017 о 16.39 год. - 16.43 год. (тобто через дві години після відновлення запису про обтяження майна позивача), як державний реєстратор приймає рішення - індексний номер:35326099 про реєстрацію переходу права власності на належну позивачу частку квартири. Позивач вважає, що при посвідченні правочину третя особа КМНО Топілко О.О. умисно не звернула уваги на той факт, що арешт майна позивача, накладений постановою державного виконавця, був знятий не державним виконавцем, а Мазур Ю.С. державним реєстратором Вінницької обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації». Відповідач [PERSON] , знаючи про те, що до суду подано позов про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, 18.10.2017 продав квартиру третій особі [PERSON] . У судовому засіданні представник позивача [PERSON] вимоги позову підтримала, просила задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] під час судового розгляду вимоги позову не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. Крім того, як вбачається із заперечень на позовну заяву [PERSON] , останній просив відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. 23.05.2017 особисто [PERSON] , який діяв в інтересах [PERSON] за довіреністю, посвідченою 24.10.2015 приватним нотаріусом КМНО Коноваловою Е.А. за реєстровим №3128, разом [PERSON] та [PERSON] звернулися до приватного нотаріуса КМНО Топілко О.О. для посвідчення договору купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . У присутності нотаріуса сторони підтвердили свої наміри, розуміння змісту правочину, що укладається сторонами і наслідки його посвідчення. Крім того, приватним нотаріусом КМНО Топілко О.О. було належним чином виконано всі вимоги Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за №282/20595, було перевірено повноваження представника, перевірено наявність обтяжень і заборон на відчуження квартири та 23.05.2017 вчинено нотаріальні дії та реєстраційні дії по оформленню договору купівлі-продажу квартири та переходу права власності на цю квартиру (т.1, а.с. 79-80). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду справи по суті повідомлявся належним чином. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] під час розгляду справи по суті позовні вимоги не визнала, заперечувала щодо задоволення позову, оскільки [PERSON] є добросовісним набувачем. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду справи по суті повідомлявся належним чином. Третя особа приватний нотаріус КМНО Топілко О.О. у судове засідання не з`явилась, про час і місце судового розгляду справи повідомлялась належним чином. У заяві, поданій до суду, просила розглядати справу без її участі. Відповідно до заперечень на позовну заяву приватний нотаріус КМНО Топілко О.О. зазначає, що позовна заява в частині позовних вимог до неї є безпідставною та необґрунтованою з наступних підстав. Встановлення дійсних намірів здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння стороною значення, умов правочину та його наслідків. 23.05.2017 до приватного нотаріуса КМНО Топілко О.О. особисто звернулися [PERSON] , який діяв в інтересах [PERSON] за довіреністю, посвідченою 24.10.2015 приватним нотаріусом КМНО Коноваловою Є.А. за реєстровим №3128, [PERSON] , [PERSON] для посвідчення договору купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . При особистому спілкуванні нотаріус переконалась в намірах сторін, розумінні змісту правочину, що укладається сторонами, і наслідками його посвідчення. Документи, що необхідні для встановлення осіб, їх повноважень, підтвердження та перевірки права власності на квартиру та інші необхідні додаткові документи були надані особисто сторонами нотаріусу. Нотаріусом було встановлено, що особи діють вільно, цілеспрямовано, свідомо та добровільно, розумно та на власний розсуд, без будь-якого примусу як фізичного так і психічного, не порушуючи прав третіх осіб, бажаючи реального настання правових наслідків тощо. На підтвердження повноважень [PERSON] діяти в інтересах [PERSON] нотаріусу було подано оригінал довіреності, посвідченої 24.10.2015 приватним нотаріусом КМНО Коноваловою Е.А. за реєстровим №3128, який зберігається у справах нотаріуса. Дійсність довіреності перевірено нотаріусом за допомогою Єдиного реєстру довіреностей (перевірка дійсності довіреності №33918411 від 23.05.2017 о 14.07.16), а також справжність та вірність використання справжнього та вірність використання справжнього бланку, на якому викладено текст довіреності (інформаційна довідка з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів №117617452 від 23.05.2017 о 14.08.42). Крім того, нотаріус звертає увагу на положення ч. 2 ст. 27 Закону України «Про нотаріат» (т.1, а.с. 42). Третя особа приватний нотаріус КМНО Коновалова Е.А. у судове засідання не з`явилась, про час і місце судового розгляду справи повідомлялась належним чином. Судом на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів встановлено наступні фактичні обставини. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 23.05.2017, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Топілко О.О., зареєстрованого в реєстрі за №649, укладеного між [PERSON] , [PERSON] (Продавці) та [PERSON] (Покупець), продавці передали у власність покупця, а покупець прийняв у власність від продавців квартиру під номером [ADDRESS] . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 758292580000. Відчужувана квартира належить продавцям: ѕ частки [PERSON] на підставі договору дарування частини квартири, посвідченого 24.10.2015 приватним нотаріусом КМНО Коноваловою Е.А. за реєстровим №3127, номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 11744543, дата державної реєстрації 24.10.2015; ј частки [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 10.09.1996 Державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського р-ну згідно з розпорядженням №578 від 10.09.1996, зареєстрованого 02.10.1996 Київським бюро технічної інвентаризації у реєстрову книгу за №490 (далі - Договір) (т.1, а.с. 185-187). Як вбачається з п. 2.1 Договору продавці ствердили, що відчужувана квартира на момент підписання цього договору нікому іншому не продана, не подарована, як внесок до статутного фонду юридичних осіб не передана, не відчужена іншим способом, як юридична адреса вона не використовується, під забороною (арештом) та заставою (в тому числі податковою) не перебуває. Продавці ствердили, що відчужувана квартира не має недоліків або особливих властивостей, які можуть бути небезпечними для життя, здоров`я, майна покупця або іншим осіб, на них не має прав у третіх осіб (у тому числі за договорами найму (оренди), шлюбними контрактами, іншими речовими правами, як у межах так і поза межами України завдатків на квартиру від інших осіб не отримано. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, отриманої 23 травня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Топілко О.О., відомості щодо іншого речового права, іпотек, обтяжень вищевказаної квартири та продавців, покупця відсутні. Відповідно до витягів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави, отриманих 23 травня 2017 року приватним нотаріусом КМНО Топілко О.О., податкові застави на ім`я продавців та покупця відсутні. Згідно п. 6.2 Договору продавці та покупець ствердили, що підписання цього договору не є наслідком помилки, обману, впливу тяжких обставин, застосування фізичного або психічного тиску. Продавці та покупець ствердили, що це договір не підписаний на вкрай невигідних умовах, не є фіктивним, не приховує собою інший правочин, сторони наділені повноваженнями на укладання та підписання договору, щодо сторін не застосовані санкції, передбачені ст. 4 Закону України «Про санкції». [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдаровуваний) 24.10.2015 уклади договір дарування частини квартири, відповідно до якого дарувальники подарували в рівних частинах кожний, а обдаровуваний прийняв у дар ѕ частини квартири [ADDRESS] . Відчужувана частина квартири належала дарувальникам на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 10.09.1996 Державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського р-ну згідно з розпорядженням №578 від 10.09.1996, зареєстрованого 02.10.1996 Київським бюро технічної інвентаризації у реєстрову книгу за №490 (договір виготовлено на бланку НАР 915994) (т.1, а.с. 189-190). Як вбачається з Інформаційної довідки з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів бланк НАР 915994 отримав 15.09.2015 приватний нотаріус Коновалова Есталіна Анатоліївна (6971), м. Київ, дата витрачання - 24.10.2015, код витрачання бланка 1- договір про відчуження нерухомого майна, крім земельних ділянок (т.1, а.с. 191). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ѕ частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано на праві приватної власності 24.10.2015 за [PERSON] (т.1, а.с. 192-193). Згідно довіреності від 24.10.2015, виготовленої на бланку НАР 915995, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А., [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , уповноважив цією довіреністю [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , розпоряджатися (продавати, обміняти) належною йому на праві особистої приватної власності ј частиною квартири [ADDRESS] , визначаючи в усіх випадках суми, терміни та інші умови на власний розсуд тощо (т. 1, а.с. 194-195). Як вбачається зі скороченого витягу з Єдиного реєстру довіреностей (перевірка дійсності довіреності), сформованого приватним нотаріусом Топілко О.О. 23.05.2017, бланк НАР 915995 використано приватним нотаріусом Коноваловою Е.А., посвідчено довіреність 24.10.2015 на розпорядження нерухомим майном (т. 1, а.с. 196). Крім того, відповідно до Інформаційної довідки з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів бланк НАР 915995 отримав приватний нотаріус Коновалова Н.А. 15.09.2015, дата витрачання - 24.10.2015; код витрачання 7 - довіреність (т. 1, а.с. 197). Старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції Назаровцем А.Т. 07.10.2014 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні ВП№43533315 щодо примусового виконання виконавчого листа №2-1158 виданого 18.05.2012 Оболонським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «СЕБ Банк» боргу в сумі 427403,76 грн., а саме постановлено: накласти арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] , [INFO] , адреса: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , у межах суми звернення стягнення 427403,76 грн.; заборонити здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику [PERSON] , [INFO] , адреса: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , у межах суми боргу (т.1, а.с. 209). Як вбачається з інформації про виконавче провадження, отриманої 13.02.2020, виконавче провадження №43533315 відкрито 06.06.2014 Оболонським РВ ДВС у м. Києві Центрального МУ МЮ (м. Київ) щодо примусового виконання виконавчого листа від 18.05.2012 №2-1158, виданого Оболонським районним судом м. Києва, щодо стягнення з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] , на користь ПАТ «СЕБ Банк» боргу в сумі 427403,76 грн. Постанова про арешт майна боржника від 07.10.2014 (т. 1, а.с. 203-208). Постановою про перевірку виконавчого провадження №43533315 від 23.05.2017 встановлено: 02.06.2014 на примусове виконання відділу надійшов виконавчий лист №2-1158 від 18.05.2012, виданий Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Транс Груп» боргу в розмірі 427403,76 грн.; 06.06.2014 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №43533315; 07.10.2014 державним виконавцем винесено постанову про виправлення помилки. З огляду матеріалів виконавчого провадження державним виконавцем скеровано запити до УДАІ м. Києва, ГУ Держземагентства у Київській області, Інспекції державного технічного нагляду, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, ГУ Держземагентства виконавчого органу Київської ради КМДА; цього ж дня державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; 08.10.2014 державним виконавцем внесено реєстровий запис №7265456 про обтяження нерухомого майна до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; 24.09.2014 державним виконавцем направлено запити до Державної податкової служби України; 17.03.2016 до відділу надійшов лист від ПАТ «Фідобанк»; 03.02.2017 до відділу надійшла заява про заміну сторони виконавчого провадження; 16.02.2017 державним виконавцем винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження; 12.04.2017 державним виконавцем сформовано інформаційну довідку з ДРРП; 23.05.2017 державним виконавцем повторно сформовано інформаційну довідку ДРРП; згідно інформаційної довідки реєстровий запис про обтяження нерухомого майна №7265456 вилучено. Враховуючи викладене постановлено: старшому державному виконавцю Шевченку Ю.І. , в провадженні якого знаходиться ВП №43533315, вжити всіх заходів, передбачених ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»; внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстровий запис про обтяження нерухомого майна на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 07.10.2014 (т. 1, а.с. 239-210). Відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер запису про обтяження 7265456) вказують на те, що 08.10.2014 15:51:46 внесено запис про обтяження державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Івановою О.В., підстава виникнення обтяження - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №43533315, видана 07.10.2014, видавник: Назаровець Андрій Тарасович, державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві; вид обтяження - арешт нерухомого майна; особа, майно/права якої обтяжуються: [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Вказане обтяження припинено 22.05.2017 14:49:35; підстава - постанова про зняття арешту з майна боржника, серія та номер ВП №43533315, видана 18.05.2017, видавник: головний державний виконавець Оболонського РВ ДВС м. Києва Галюк Ю.Г.; відомості внесено до реєстру 22.05.2017 14:57:50 Мазур Юлією Степанівною , Вінницька обласна філія комунального підприємства «Центр державної реєстрації», індексний номер рішення6 35298786 (т. 1, а.с. 51). Разом з тим, відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер запису про обтяження 7265456) 23.05.2017 14:49:30 [PERSON] , Оболонський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві (індексний номер рішення: 35321369) внесено відомості до реєстру про обтяження на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, серія та номер: 43533315, видана 07.10.2014, видавник: Оболонський РВ ДВС м. Київ ГТ УЮ у м. Києві (т.1, а.с. 51). Відповідно до листа Оболонського РВ ДВС м. Київ ГТ УЮ у м. Києві від 04.01.2018 №43533315/8 [PERSON] , що перевіркою АРМ «Виконавець» ВП №43533315 встановлено, що постанова про зняття арешту з майна боржника від 18.05.2017 головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Галюк Ю.Г. відсутня (т. 1, а.с. 53). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі № 6-619цс15 від 01.07.2015 року, вирішуючи питання про наявність чи відсутність в учасника правочину волевиявлення на його вчинення, суду слід виходити з ретельного дослідження наявних у справі доказів як кожного окремо, так і їх сукупності. Судом встановлено, що 06.06.2014 Оболонським РВ ДВС у м. Києві Центрального МУ МЮ (м. Київ) відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа від 18.05.2012 №2-1158, виданого Оболонським районним судом м. Києва, щодо стягнення з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] , на користь ПАТ «СЕБ Банк» боргу в сумі 427403,76 грн.; даному виконавчому провадженні винесено постанову про арешт майна боржника від 07.10.2014. На момент винесення постанови про накладення арешту на майно боржника [PERSON] останньому на праві власності належала ј частки квартири [ADDRESS] . Крім того, судом встановлено, що постанова про зняття арешту з майна боржника від 18.05.2017 головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Галюк Ю.Г. відсутня. Разом з тим, у п. 2.1 спірного договору продавці ствердили, зокрема, про те, що відчужувана квартира на момент підписання цього договору під забороною (арештом) та заставою (в тому числі податковою) не перебуває. Однак, наведені вище в оспорюваному договорі відомості про відсутність обтяжень не відповідають дійсності, оскільки суперечать приписам постанови про накладення арешту на майно, винесеної органом державної виконавчої служби 07.10.2014. Крім цього, згідно ч. 2 та 3 ст. 55 Закону України «Про нотаріат» при посвідченні договорів про відчуження або заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна, транспортних засобів перевіряється відсутність будь-якої заборони відчуження або арешту майна. В разі наявності заборони договір про відчуження майна, обтяженого боргом, посвідчується лише у разі згоди кредитора і набувача на укладення такого договору. Натомість, вивчивши витребувані за ухвалою суду матеріали нотаріальної справи на підставі яких було укладено спірний договір купівлі-продажу квартири, судом встановлено, що порядок відчуження квартири здійснений із дотриманням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5. В ухвалі від 17 липня 2013 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ (справа № 6-21250 св 13) дійшов висновку про те, що коли під час дії заборони відбувається відчуження такого майна особою, обізнаною про накладення арешту на майно, відповідний правочин може визнаватися недійсним і є таким, що порушує публічний порядок. За змістом ст. ст. 215, 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. Згідно з ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Як зазначив Верховний Суд України у Постанові Пленуму від 06.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Згідно із п. 8 Постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу в частині відчуження [PERSON] на користь [PERSON] ј частини квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Топілко О.О. 23.05.2017, за реєстровим №649. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про визнання недійсним договору купівлі-продажу в частині відчуження [PERSON] на користь [PERSON] ј частини квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Топілко О.О. 23.05.2017, за реєстровим №649, і це є достатньою підставою для реєстрації права приватної власності на 1/4 частину спірної квартири за позивачем [PERSON] , то позовні вимоги щодо скасування державної реєстрації права власності на ј частину квартири [ADDRESS] за [PERSON] та поновлення державної реєстрації права власності на ј частину квартири [ADDRESS] за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , не підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 18.10.2017 третя особа [PERSON] набув право приватної власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, серія номер: 2853, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Скляр О.Л. (т. 1, а.с. 74). Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Позивачем у віндикаційному позові може бути власник майна, а відповідачем - особа, яка незаконно володіє майном, тобто заволоділа ним без достатньої правової підстави. Отже, для застосування приписів ст. 387 ЦК України необхідною умовою є доведення позивачем, насамперед, того факту, що позивач є власником майна, а відповідачі - особи, які незаконно володіють цим майном. Тобто, особа яка звертається до суду з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що перебуває у володінні відповідача. Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі за №6-2233цс16 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Тобто, право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Необхідно також враховувати, що наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивач як сторона по справі зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог та заперечень. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що третя особа [PERSON] є особою, яка незаконно володіє спірним майном, тобто заволоділа ним без достатньої правової підстави. З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позивач не довела обставини, на які посилалася, як на підставу своїх вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині витребування від [PERSON] ј частини квартири [ADDRESS] . Крім того, суд звертає увагу на наступне. Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року). Європейський суд з прав людини неодноразово констатував в схожих фактичних обставинах порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції (зокрема: GLADYSHEVA v. RUSSIA, № 7097/10, ЄСПЛ, 06 грудня 2011 року; PCHELINTSEVA AND OTHERS v. RUSSIA, № 47724/07, 58677/11, 2920/13, 3127/13, 15320/13, ЄСПЛ, від 17 листопада 2016 року). Отже, у разі задоволення позовних вимог щодо витребування спірної квартири у третьої особи [PERSON] , який є добросовісним набувачем, призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод, оскільки в такому випадку на [PERSON] буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Тому в задоволенні цих позовних вимог належить відмовити. Інші наявні в матеріалах справи докази, які було надано учасниками справи, висновків суду не спростовують. З викладеного,

Outcome: partial