Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, за яким просить суд стягнути з [PERSON] понесені [PERSON] додаткові витрати на сина [PERSON] у загальному розмірі 216861,14 грн. За змістом позову, сторони перебували у шлюбі з 20.10.2000. Шлюбні відносини тривали до 2017 року, рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя, яке набрало законної сили 08.08.2017, шлюб розірвано. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . 12.04.2017 рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення сином повноліття, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.02.2017 до досягнення дитиною повноліття. 23.01.2018 рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя збільшено розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини в частині мінімального стягнення - не менш, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 10.11.2017 позивачкою укладено договір із ФОП [PERSON] про надання інформаційних (консультаційних) послуг №101117/& щодо інформаційних послуг про існуючі програми освіти за кордоном для сина, відповідно до умов якого [PERSON] сплачено 12 000,00 гривень. Після отримання повної середньої освіти [PERSON] продовжив навчання у New Brunswik Communiti College, Moncton , Canadа з вересня 2018 року. Фактичні витрати на навчання дитини, сплачені позивачкою, становлять: - 18.06.2018 - 651,53 дол. США за авіа-білети, - 30.07.2018 - 4 100,00 дол. США (сплата за 1 семестр навчання), - 21.12.2018 - 2 794,00 дол. США (сплата за 1 семестр навчання). Загальна сума витрат становить 7 545,53 дол. США, що станом на 15.02.2019, згідно з офіційним курсом НБУ (27,15 гривень за 1 дол. США), складає 204 861,14 гривень, а, із урахуванням сплати за надання інформаційних послуг, - 216 861,14 гривень. Як зазначає позивачка, відповідач має постійний заробіток за основним місцем роботи, від підприємницької діяльності та земельної ділянки, яка використовується для ведення сільськогосподарських робіт. Відповідач в позасудовому порядку участі у додаткових витратах брати відмовляється. Із посиланням на ст.ст. 141, 180, 185 СК України, позивачка просить задовольнити позовну заяву. Ухвалою судді від 12.03.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати її у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Відповідач скористався своїм правом, передбаченим ч.1 ст. 191 ЦПК України, його представник адвокат Щеголь С.К. подав 29.03.2019 відзив на позовну заяву, за змістом якого не визнає позов у повному обсязі, як такий, що є необґрунтованим та не відповідає вимогам діючого законодавства, із посиланням на принцип рівності не лише прав, а й обов`язків батьків, закріплений нормами СК України. Зауважує, що при визначенні розміру стягнення з одного з батьків, суд відносить частину витрат на іншого. За змістом відзиву, навчання за кордоном та вартість наданих інформаційних послуг за договором не відноситься до додаткових витрат, врегульованих ст. 185 СК України. Такі витрати, про стягнення яких заявлено позивачкою, не викликані особливими обставинами, відповідно, проти їх стягнення заперечує, оскільки якісну освіту, на його думку, можна отримати у національних ВУЗах. Додатково наголошено у відзиві, що матеріальне становище відповідача не дозволяє брати участь у таких додаткових витратах, в разі, якщо навчання можна віднести до них. Зазначає, що працює лікарем у комунальному закладі, отримує пенсію по інвалідності, останні 2,5 роки сплачує аліменти, стягнуті на підставі рішення суду. Враховуючи інвалідність ІІІ групи, вимушений частину доходу витрачати на ліки, крім того, на його утриманні перебуває матір [PERSON] , 1947 року народження, яка є пенсіонеркою. Твердження позивачки про наявність додаткового доходу від підприємницької діяльності та земельної ділянки є безпідставними. Із посиланням на те, що їх спільна із позивачкою дитина досягла повноліття, та на Постанову ВСУ від 24.02.2016 у справі №6-1296цс15, просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Ухвалою суду від 22.03.2019 заяву [PERSON] про забезпечення її позову до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину задоволено. Накладено арешт на майно, яке належить [PERSON] , а саме на: -квартиру [ADDRESS] ; -квартиру [ADDRESS] ; -земельну ділянку кадастровий номер: [NUMBER] , площею 0,025 га, яка розташована у Запорізькій області , Мелітопольського району Полянівської сільської ради . Ухвалою суду від 17.04.2019 закрито підготовче провадження у справі, постановлено розпочати розгляд справи по суті та призначено її до судового розгляду. Інших заяв по суті справи та зустрічної позовної заяви подано не було, інших процесуальних дій у справі судом не вчинено за відсутності відповідних клопотань. Згідно з заявою від 22.05.2019, позивачка просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Суд на підставі ч.1 ст. 223 ЦПК України дійшов висновку про те, що її неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. В судовому засіданні сторона відповідача наполягала на доводах, викладених у відзиві, просила відмовити у задоволенні позову. Крім того, представник відповідача адвокат Щеголь С.К. надав додаткові пояснення по суті заявлених позовних вимог. За їх змістом, просив взяти до уваги зміст Постанови ВС №569/6838/15-ц від 26.09.2018, відповідно до якої до особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Наявність таких особливих обставин підлягає доведенню в судовому засіданні. При цьому, навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відносить до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Також, відповідно до додаткових пояснень, представник відповідача посилається й на зміст Постанови ВС №523/18141/14-ц від 07.02.2018, згідно з якою наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення, в якій також висловлено аналогічну попередній правову позицію щодо підстав для задоволення позову. Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Судом встановлено, що сторони по справі мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 22.10.2002 відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Запоріжжя серії [NUMBER] , актовий запис №130 від 07.04.2001. На підставі рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 23.01.2018, ухваленого у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено. Збільшено розмір аліментів, що стягнуті з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини за рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 12.04.2017 р. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30.11.2017 року до досягнення дитиною повноліття. Тобто, на даний час стягнення аліментів на підставі рішення суду припинено у зв`язку із досягненням дитиною повноліття. Матеріалами справи підтверджено, що 10.11.2017 позивачкою укладено договір із ФОП [PERSON] про надання інформаційних (консультаційних) послуг №101117/& щодо інформаційних послуг про існуючі програми освіти за кордоном для сина, відповідно до умов якого в рахунок вартості наданих послуг відповідно до п. 4.1.1 договору [PERSON] сплачено 12 000,00 гривень. [PERSON] навчається у New Brunswik Communiti College, Moncton, Canadа з вересня 2018 року за напрямом «Інформаційні технології, розробка веб- та мобільних застосунків». Строк навчання 1 рік 8 місяців з оплатою 4550 доларів США/рік навчання. Очікувана дата закінчення навчання 30.06.2020, що підтверджено відомостями перевірки зарахування станом на 13.02.2019 (у засвідченому бюро перекладів «Аліф» перекладі). Фактичні витрати на навчання дитини підтверджені наданими доказами (копіями банківських переказів, платіжних доручень на SWIFT платежі), сплачені позивачкою, становлять: - 18.06.2018 - 651,53 дол. США за авіа-білети (вартість проїзду до коледжа у липні 2017 року), - 30.07.2018 - 4 100,00 дол. США (сплата за 1 семестр навчання), - 21.12.2018 - 2 794,00 дол. США (сплата за 2 семестр навчання). Загальна сума витрат становить 7 545,53 дол. США, що станом на 15.02.2019 згідно з офіційним курсом НБУ на момент подання позову (27,15 гривень за 1 дол. США) складає 204 861,14 гривень, а, із урахуванням сплати за надання інформаційних послуг, - 216 861,14 гривень. Усі витрати понесені позивачкою у період неповноліття [PERSON] , тобто до [INFO] року. Половину вказаної суми, виходячи з фактично понесених витрат позивачки на дитину, тобто суму 108 430,57 гривень, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки, при цьому, виходить з таких норм чинного сімейного законодавства. Ч.ч.1, 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ч. ч. 8-9 ст. 7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За змістом ч.ч. 1-3 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Нормою ст. 185 СК України врегульовано, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Так, суд не приймає заперечення відповідача щодо обраного позивачкою в інтересах дитини навчального закладу, з урахуванням інтересів дитини, що є безумовним пріоритетом та необхідністю якнайкращого розвитку її здібностей, зокрема, шляхом отримання освіти на обраним напрямком. Забезпечення отримання освіти та, відповідно, повноцінного розвитку дитини є батьківським обов`язком, а тому батьки в рівній мірі повинні приймати участь у витратах на її здобуття. Суд, визначаючи розмір додаткових витрат, бере до уваги матеріальний стан [PERSON] , [INFO] , (наявність постійного доходу за місцем працевлаштування за фахом лікаря-травматолога, пенсії по інвалідності), стан його здоров`я (інвалідність ІІІ групи). Наявність на утриманні у відповідача матері-пенсіонерки ( [PERSON] , 1947 року народження) наданими доказами у сукупності не підтверджена. Не доведено відповідачем й тієї обставини, що він позбавлений змоги брати участь у додаткових витратах на дитину, відповідно, має виконувати законодавчо передбачений обов`язок. На підтвердження вказаних обставин в матеріалах справи містяться копія пенсійного посвідчення [PERSON] № [NUMBER] , виданого ПФУ 21.05.2014, копія довідки від 26.03.2019 щодо відсутності доходу за 2017-2018 рік у якості приватного підприємця, відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 20.03.2019 №1427/о/19, копія довідки УПФУ Шевченківського об`єднаного управління ПФУ м.Запоріжжя від 19.03.2019 №2542 про отриману пенсію, копію посвідчення серії [NUMBER] ). Всі витрати, понесені позивачкою, є обґрунтованими належними та допустимими письмовими доказами та фактично понесені [PERSON] до моменту звернення до суду із позовом, тобто до досягнення дитиною повноліття. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст. 157 цього Кодексу. Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України №6-1489цс17 від 13.09.2017, СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із ч.1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Суд виходить з того, що батьки зобов`язані займатися розвитком дитини, забезпеченням її матеріальних потреб, в разі відсутності самостійного заробітку, але, при цьому, необхідно враховувати також матеріальні можливості батьків та врегульовувати додаткові витрати за домовленістю між батьками. При цьому, суд бере до уваги, що додаткові витрати на дитину сторін стосуються отримання навчання саме із середньої освіти. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Крім того, за змістом ч.1-3 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Враховуючі вищезазначене, з урахуванням обставин, що мають істотне значення, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача половини додаткових витрат, пов`язаних із навчанням дитини, підлягають задоволенню. З підстав, передбачених ст. 141 ЦПК України та у зв`язку з частковим задоволенням позову, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у сумі 1 084,30 гривень, від сплати якого позивачка звільнена при пред`явленні позову до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial