Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даною позовною заявою, вказавши, що з відповідачем [PERSON] вона проживала однією сім'єю та знаходилась у зареєстрованому шлюбі з 06.08.1986 року. В період шлюбу вони разом з відповідачем отримали трикімнатну кооперативну квартиру [ADDRESS] в Житлово-будівельному кооперативі №1. Вселилися в квартиру сім'єю та проживали разом з трьома неповнолітніми дітьми [PERSON], 1985 року народження, [PERSON] та [PERSON], 1986 року народження. Позивач вказує, що проживала постійно у зазначеній квартирі, має там і на теперішній час зареєстроване місце проживання. В квітні 2015року відповідач не впустив її до квартири, вона позбавлена права користування житлом, вважає порушеним своє право власника, оскільки житло придбане під час шлюбу, просить суд визнати спільним майном подружжя пай, внесений в житлово-будівельний кооператив, визнати квартиру спільною сумісною власністю та визнати за нею право власності на 1/2 частину вищевказаної квартири. У судовому засіданні позивач та її представник вимоги уточненого позову підтримали повністю. Позивач пояснила, що вона сплачує комунальні послуги та плату на утримання будинку. Протягом спільного сімейного життя вони завжди мали спільний бюджет, разом дбали про матеріальне забезпечення сім'ї вели домашнє господарство. Оскільки відповідач не визнає її право на частку в спільному майні, змушена звернутися до суду з даним позовом. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував у повному обсязі, просив суд у його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що спірна квартира була придбана за кошти його батька [PERSON]. Також відповідач вказав, що у 2005році позивач вже зверталася до суду з позовом про поділ майна, але її позовна заява була залишена без розгляду у зв'язку з її неявкою у судове засідання. Крім того, відповідач вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки шлюб між ними розірвано 15.03.2005р., перешкод позивачу в користуванні квартирою він ніяких не чинив, тому необхідно відмовити їй в позові. Представник Житлово-будівельного кооперативу №1 [PERSON] пояснила суду, що дійсно на підставі рішення міськвиконкому було видано ордер на вказану квартиру на склад сім'ї 5 осіб та сім'я [PERSON] тривалий час мешкала у цій квартирі. З 2004р. позивач не проживала у квартирі, там мешкали їх дорослі діти, а вона навідувалася до них. Витрати на утримання будинку та комунальні послуги сплачували як позивач так і відповідач. В подальшому просила суд розглядати справу баз її участі. Допитана судом свідок [PERSON] пояснила, що до 1997р. вона була головою житлово-будівельного кооперативу №1 та їй відомо, що у 1986 році на підставі рішення загальних зборів кооперативу [PERSON] був прийнятий до членів кооперативу та його сім'ї була виділена квартира [ADDRESS]. Він сплатив вартість вказаної кваратири та в 1992р. зареєстрував право власності на неї. Сторони жили у вказаній квартирі разом з трьома дітьми. Після розірвання шлюбу відповідач виїхав до м. Київ. Позивач хоча й постійно не мешкала в квартирі, але щодня навідувалася до дітей, сплачувала комунальні рахунки. На теперішній час в квартирі мешкає відповідач. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є невісткою, дружиною [PERSON] ( який є сином сторін у справі). З 2010р., коди вона вийшла заміж за [PERSON], стали мешкати в спірній квартирі, [PERSON] їм постійно допомагала, періодично проживала разом із ними. З весни 2015р. відповідач повернувся на своє місце проживання з тимчасових заробітків і вони виїхали з квартири. Як пояснив суду свідок [PERSON], який є батьком відповідача, він придбав спірну квартиру за гроші, які позичав у свого знайомого [PERSON]. Крім того, додав, що позивач з 2004 року не мешкала у вказаній квартирі, потім виникла заборгованість по комунальним послугам, яку свідок також сплачував самостійно з свого компенсаційного рахунку в Ощадбанку. Свідок [PERSON] пояснив суду, що тривалий час знає сім'ю [PERSON], є сусідом. Дійсно він позичав гроші [PERSON] в сумі 1500 рублів у 1986 році для придбання квартири [ADDRESS]. Заслухавши учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши надані сторонами письмові докази та матеріали інвентаризаційної справи наданої Куп'янським БТІ, матеріали перевірки за заявою [PERSON], суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 60 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Крім того, дотримуючись принципу диспозитивності, передбаченого ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.08.1986 р., шлюб розірвано 15.03.2005р. (а.с. 7,8). Рішенням виконавчого комітету Куп'янської міської ради народних депутатів №246 від 16.09.1986 року було затверджено протокол засідання житлової комісії (а.с.116). Вказаним протоколом затверджено рішення загальних зборів житлово-будівельного кооперативу №1 від 07.09.1986року про прийняття в члени кооперативу [PERSON] і надання йому 3-кімнатної квартири №42 на сім'ю з 5 осіб ( а.с.6,117). На підставі вказаного рішення мсіьквиконкому [PERSON] був виданий ордер на житлове приміщення на склад сім'ї з 5 осіб ( а.с.123). 09.09.1986року на розрахунковий рахунок ЖБК№1 [PERSON] було внесено 5608руб 30 коп, що підтверджується відповідною квитанцією ( а.с.118) . 14.05.1992року Куп'янським БТІ було видане реєстраційне посвідчення на ім'я [PERSON] на квартиру [ADDRESS], яка була зареєстрована за ним на праві особистої власності за реєстровним №7707 ( а.с.97). З 31.10.1986року позивач має зареєстроване місце проживання у вказаній квартирі ( а.с.4,5) На теперішній час вартість спірної квартири складає 230900 грн.( а.с.9,10) Позивачем надано суду відомості про сплату нею комунальних послуг та плати на утримання будинку . Крім того, надані докази щодо встановлення нею в квартирі системи індивідуального опалення ( а.с.78,119-122,126-144). Відповідач також надав докази його участі у сплаті комунальних послуг, як самостійно, так і за рахунок перерахування його батьком [PERSON] з компенсаційного рахунка у Ощадбанку заборгованості за комунальні послуги (а.с.234-241 ). В обгрунтування своїх заперечень та як підставу застосування наслідків пропущення позивачем строків позовної давності відповідач надав суду копію ухвали Куп'янського міськраойнного суду Харківської області від 14.11.2005року, з якої вбачається, що позов [PERSON] до [PERSON], 3-і особи голова ЖБК-1, [PERSON], [PERSON], [PERSON] про розділ паєнакопичення та кооперативної квартири був залишений судом без розгляду у зв'язку з неодноразовою неявкою позивача у судове засідання ( а.с.31). Як вбачається з матеріалів перевірки Куп'янського МВ ГУМВСУ в Харківській області №2969, які були досліджені в судовому засіданні, 13.07.2015року [PERSON] звернулася до відділу з заявою, де просила їй допомогти потрапити до квартири [ADDRESS], т.я. її колишній чоловік [PERSON].в квітні 2015р. змінив замки вхідної двері, ключів їй не дав, та таким чином перешкоджає їй ввійти до квартири. З наданої [PERSON] відповіді на цю заяву вбачається, що відібрати пояснення у [PERSON] не вдалося, та заявниці рекомендовано звернутися до суду для вирішення даного питання ( а.с.79,80). Згідно ст.15 Закону України «Про власність», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, має право власності на це майно. Відповідач вніс пайовий внесок та набув право власності на спірну квартиру, зареєструвавши його у Куп'янському БТІ 14.05.1992року на підставі реєстраційного посвідчення за р.№7707 на ім'я [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ч.4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004р. та одночасно з цим набрав чинності і Сімейний Кодекс України, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання ним чинності, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що під час зарєєстрованого шлюбу відповідач набув право вланості на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до ч.1,2 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками. У разі поділу такого майна вважається, що частки співвласників у праві спільноїсумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За змістом ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України в постанові від 20.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна здійснюється за правилами, встановленоми ст.ст.69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна визначається за погодженням подружжя, а при недосягненні згоди- виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Що стосується заперечень відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності суд враховує роз'яснення постанови Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», згідно яких позови про визнання права власності, що пред'явлені на підставі ст.392 ЦК України, пов'язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна, то на ці позови не поширюються правила про позовну давність, оскільки тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом. Щодо посилань відповідача на придбання спірної квартири за кошти його батька [PERSON], ці обставини не мають значення для вирішення спору, оскільки право власності на спріну квартиру було зареєстровано на відповідача під час зареєстрованого шлюбу, тому квартира є спільним майном подружжя. Відповідач не визнає права колишньої дружини на частину у спільній власності, іншого шляху визнання свого права вона не має, тому позов підлягає задоволенню. Таким чином, з урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] є обґрунтованими, а тому необхідно визнати спільним майном подружжя квартиру [ADDRESS] та визнати право власності за позивачем на 1/2 частину спірної квартири.

Outcome: approved