Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], зареєстрований 05 вересня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції Луганської області, про що складено актовий запис № 389. В обґрунтування вимог, викладених у позовній заяві, позивач зазначає про те, що тривалий час між сторонами існує непорозуміння та суперечки, відносини зіпсовані, існують великі розбіжності в інтересах та поглядах на життя. З листопада 2015 року між сторонами припинені будь-які шлюбні стосунки і не ведеться спільне господарство, тому позивач подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим та таким, що суперечило б інтересам сторін. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Відповідач у судовому засіданні визнав позов. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. 05 вересня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції Луганської області, про що складено актовий запис № 389, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER], виданого 05.09.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції Луганської області. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що спільне життя сторін у справі не склалось, у зв'язку із тим, що останні мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаєморозуміння та почуття любові одне до одного. Збереження сім'ї вважають неможливим. Протягом тривалого часу сторони у справі не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети, проживають окремо. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї у даному випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі, враховуючи обставини, що склалися у даному випадку, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved