Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») про визнання кредитного договору №НАЕ2GА00000034 на підставі Закону України «Про захист прав споживачів». Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17.12.2007 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № HAE2GA00000034 на суму 22000,00 доларів США та 4714 доларів США на оплату страхових платежів з кінцевим терміном повернення 16.12.2027 року. Відповідно до п. 7.1. кредитного договору кредит надавався банком на споживчі цілі, отже є договором споживчого кредиту. Забезпеченням повернення кредиту було укладено договір іпотеки однокімнатної квартири житловою площею 13,6 кв.м., що належить йому та його матері [PERSON] на праві спільної сумісної власності, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Згідно п.4.3. та 5.4 при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Згідно п.7.4. кредитного договору при порушенні позичальником зобов'язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15 % від суми просроченної заборгованості по кредиту за кожний день просрочки. Тобто, кредитним договором передбачена подвійна відповідальність за одне порушення і суперечить ЦКУ, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та наполягав на його задоволенні. Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити за необґрунтованістю. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, про причини не явки суду не повідомила. Третя особа - приватний нотаріус ХМНО [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, про причини не явки суду не повідомила. Вислухавши пояснення, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 17.12.2007 року між [PERSON] та Приватбанком укладено кредитний договір № НАЕ2GA00000034, згідно якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 22000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16.12.2027 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 17.12.2007 року між банком, [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки № НАЕ2GA00000034, предметом якого є нерухоме майно, а саме - однокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] та [PERSON] на праві власності. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04 липня 2014 року позов Приватбанку - задоволено; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № НАЕ2GA00000034 від 17.12.2007 року в розмірі 49835,06 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.07.2012 року складає 398182,11 грн. звернуто стягнення на квартиру загальною площею 25,90 кв. м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки банком з укладанням від імені відповідачів договору купівлі - продажу будь - яким способом з іншою особою - покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності на підпорядкування з можливістю здійснення банком всіх передбачених нормативно - правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселено [PERSON], [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані і проживають в квартирі за адресою: [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Харківській області; стягнуто солідарно з [PERSON] Є.Ю., [PERSON] на користь банку судовий збір в розмірі 3433,60 грн.; в зустрічних позовах [PERSON], [PERSON]- відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 08.09.2014року, рішення Московського районного суду м. Харкова від 04 липня 2014 року - змінено, скасовано його в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором № НАЕ2GA00000034 від 17.12.2007 року, в частині виселення [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані і проживають в квартирі за адресою: [ADDRESS], в частині зняття з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Харківській області [PERSON], [PERSON] та інших осіб та в частині стягнення судового збору. Вирішено, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № НАЕ2GA00000034 від 17.12.2007 року в розмірі 39223,36 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 313394,65грн., звернути стягнення на квартиру загальною площею 25,90 кв. м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» з укладанням від імені [PERSON], [PERSON] договору купівлі - продажу будь - яким способом з іншою особою - покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності на підпорядкування з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно - правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселено [PERSON], яка зареєстрована і проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Стягнуто з [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» по 1609,50 грн. з кожного судового збору. В іншій частині рішення суду - залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2014року. касаційні скарги [PERSON], [PERSON]. відхилено. Рішення Московського районного суду м.Харква від 04.07.2014року у не скасованій частині та рішення апеляційного суду Харківської області від 08.09.2014року залишено без змін. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] посилався на те, що кредитний договір було укладено з порушенням порядку, передбаченого Законом України «Про захист прав споживачів» та банк нараховував згідно п.4.3. та 5.4 при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Згідно п.7.4. кредитного договору при порушенні позичальником зобов'язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15 % від суми просроченної заборгованості по кредиту за кожний день просрочки. Тобто, кредитним договором передбачена подвійна відповідальність за одне порушення і суперечить ЦКУ, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Виходячи з положень постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, суд знаходить обґрунтованими посилання позивача на поширення на виниклі відносини положень Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII (п. 1 постанови), проте, судом критично оцінюється вищевказана позиція позивача щодо порушень з боку ПАТ КБ «Приватбанк» останніх. Так, згідно ст.627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. До того ж, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі. В той же час, згідно ст. 1056 ЦК України позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов до висновку про те, що сторони, зокрема, позивач, підписавши спірний договір, встановили факт досягнення згоди між собою щодо всіх істотних умов кредитного договору. Разом з тим, аналіз умов договору кредиту від 17.12.2007 року дає підстави суду вважати, що останній не є несправедливим та незаконним по відношенню до позичальників. Тому, суд приходить до висновку про те, що вказані твердження не можуть прийняті ним до уваги, і розцінює їх як спробу позивача уникнути від виконання взятих на себе відповідно до умов зазначених вище угод зобов'язань, а також відповідальності за їх невиконання. Також, на думку суду, слід звернути увагу на те, що підписавши договір, позивач засвідчив про те, що він не вважає умови останнього невигідними для себе, дискримінаційними та несправедливими. Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3,5-6 ст. 203 ЦК України. Згідно даних норм ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити нормам Цивільного кодексу, актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним За договором кредиту HAE2GA00000034 від 17.12.2007 року укладеного між сторонами, позивальник зобов'язався перед кредитором відповідати за виконання нею умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договорами кредиту. Відповідач ознайомлена з умовами Договору кредиту, ніяких заперечень, а також непорозумінь його положень не мала. Тобто, судом достовірно встановлено, що зобов'язання за кредитними договорами сторонами не змінювалися. Вимагаючи визнавати недійсним кредитний договір на [PERSON]Ю, як на позивача покладається відповідно до ст..60 ЦПК України обов'язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Проте позивачами не доведено наявність всіх умов необхідних для визнання недійсними кредитного договору. Статтею 629 ЦК передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Отже позивач зобов'язаний виконувати кредитний договір відповідно до його умов та законодавства.Позивачем не доведено істотного порушення банком умов кредитного договору, або будь-яких інших підстав, встановлених договором або законом для визнання договорів недійсними. Враховуючи викладене, позивач до теперішнього часу має заборгованість перед відповідачем за кредитним договором, а його незгода щодо розміру цієї заборгованості, порядку її нарахування не є правовою підставою для визнання недійсними договорів за ст.215 ЦК України. Як наслідок, який випливає з вищезазначеного, суд не вбачає підстав для визнання договору кредиту від 17.12.2007 року недійсним з вищевказаних підстав, оскільки вказані вимоги не є доведеними з точки зору вимог ст. 60 ЦПК України, а також не є такими, що ґрунтуються на вимогах закону. За таких обставин, суд приходить до висновку, що доводи позивача не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, є необґрунтованими, недоведеними, у зв'язку з чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed