Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що він 16.06.2012 року уклав шлюб з відповідачем, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Заставнівського районного управління юстиції Чернівецької області за актовим записом № 21. Від шлюбу дітей вони не мають. Відповідач відмовляється від народження дитини через матеріальне становище сімї. Позивач посилається на те, що їх сімейне життя не склалось. Кожен із подружжя має різні погляди на шлюб та сімю. Часті конфлікти та сварки унеможливили спільне проживання подружжя. Наслідком цього є те, що вони припинили ведення спільного господарства, спільне проживання. Вважає, що їх шлюб розпався, носить формальний характер, однак, враховуючи те, що відповідач відмовляється від подачі спільної заяви в органи РАЦС про розірвання шлюбу, просить шлюб розірвати в судовому порядку. Позивач в судове засідання не зявився, подав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності. Позов підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявилася, до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, до якої додала оригінал свідоцтва про шлюб, позовні вимоги визнає. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище «Коваленко». Відповідно ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється у відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, врахувавши заяви сторін, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, позовна заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно ч. 2 ст. 50 СК України відмова дружини від народження дитини або нездатність її до народження дитини може бути причиною розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 16.06.2012 року, що стверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-МИ № 076145 від 16.06.2012 року (а.с.20). Причиною розпаду сімї є те, що спільне життя сторін не склалось, між ними постійно виникали сварки та скандали, внаслідок того, що кожен з них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Відповідач відмовляється від народження дитини через матеріальне становище сімї. З 1 вересня 2015 року сторони проживають окремо, будь-яких відносин не підтримують. Враховуючи відсутність у сторін бажання зберегти сімю, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження сімї суперечить їхнім інтересам, шлюб розпався, носить формальний характер, а тому його слід розірвати. На виконання вимог ст. 113 СК України та зважаючи на вибір відповідача, прізвище останньої слід залишити без змін. На підставі викладеного та

Outcome: approved