Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся із позовом до Новоукраїнської райдержадміністрації із позовом про визнання недійсним рішення органу влади розпорядження № 1059-р від 29.09.2009 року. В ході судового засідання за клопотанням сторін були залучені треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також були уточнені позовні вимоги, згідно яких позивач просить визнати недійсним розпорядження голови Новоукраїнської РДА № 1056-р від 29.09.2009 року «Про припинення права користування земельною ділянкою державної власності, наданої в постійне користування гр. [PERSON] (Шишкинська сільська рада)». В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він являється головою Фермерського господарства «[PERSON] і К», для ведення якого йому в 1996 році надана на території Шишкинської сільської ради Новоукраїнського району в постійне користування земельна ділянка площею 50 га. Оскаржуваним розпорядженням припинено право позивача на постійне користування вказаною земельною ділянкою у звязку із поданою заявою про добровільну відмову від такого права, п.2 цього розпорядження земельну ділянку площею 0,2115 га, зайняту польовими дорогами, переведено до земель запасу державної власності Шишкинської сільської ради, п.3 розпорядження визнано таким, що втратив чинність державний акт на право постійного користування землею серії КР №60, виданий [PERSON] для ведення селянського (фермерського) господарства на території Шишкинської сільської ради від 09.01.1996 року. Про вказане розпорядження позивач до 2013 року не був обізнаний, оскільки будь-яких заяв до Новоукраїнської РДА щодо добровільної відмови від свого права постійного користування земельною ділянкою 50 га не подавав і таких заяв не писав, про обставини незаконного вилучення цієї земельної ділянки він дізнався після конфлікту між членами ФГ «[PERSON] і К» з приводу користування земельними ділянками господарства. Після цього на його вимогу йому було надано копію однієї заяви від 07.09.2009 року від його імені до Новоукраїнської РДА з приводу вилучення земельної ділянки під проектною дорогою 0,2115 га, яку він не писав і повноважень на подання такої заяви нікому не надавав, інших заяв з приводу вилучення земельних ділянок не було знайдено. Вважає, що за відсутності заяви позивача про добровільну відмову від постійного користування земельною ділянкою у відповідача не було підстав для винесення оспорюваного розпорядження, що призвело до порушення законних прав позивача. Просить визнати недійсним оспорюване розпорядження та стягнути в його користь з відповідача понесені ним судові витрати. В судовому засіданні позивач і його представник [PERSON] позов підтримали, пославшись на обставини, викладені у позовній заяві, пояснили, що заява від 07.09.2009 року, яка стала підставою для припинення його права постійного користування земельною ділянкою площею 50 га, писалась не позивачем, а його сином третьою особою [PERSON], позивач не мав наміру відмовлятися від свого права постійного користування земельною ділянкою, інших заяв на відмову від права постійного користування не писав, про розпаювання земельної ділянки площею 50 га між членами фермерського господарства не знав і про оскаржуване розпорядження дізнався лише в 2013 році, раніше про нього йому було невідомо. Господарство і надалі користується земельною ділянкою 50 га і сплачує за нього податки, підстав для автоматичного скасування права постійного користування земельною ділянкою законом не передбачено, позивач заяв до Новоукраїнської РДА не подавав, заяв щодо проектно-технічної документації по розпаюванню земельної ділянки не писав, подавав лише заяви до Відділу Держземагенства у Новоукраїнському районі, оскаржуване розпорядження, видане на підставі заяви від 07.09.2009 року, написаною від імені позивача іншою особою, є недійсним і не може залишатися в силі, оскільки суперечить волевиявленню позивача, заяви від членів ФГ третіх осіб про розпаювання вказаної земельної ділянки 50 га між членами господарства не стосуються заявленого позову. Зміни до статуту ФГ «[PERSON] і К» не вносились, а тому вважає, що треті особи залишились членами фермерського господарства, земельна ділянка площею 50 га передавалась для фермерського господарства, а не для одноосібників. Представники відповідача [PERSON] і [PERSON] позов не визнали, пояснивши, що оскаржуване розпорядження є правомірним, в 2001 році було ухвалено Земельний кодекс України в новій редакції, згідно якого не передбачалось право постійного користування на землю, а тому була необхідність переоформлення права постійного користування на право власності або право оренди. У звязку з цим на підставі заяв голови та членів ФГ «[PERSON] і К» про розпаювання земельної ділянки, які подавалися кожним із них в 2007 році, було винесено розпорядження голови Новоукраїнської РДА № 554-р від 22.05.2007 року, яким було надано дозвіл на розробку проекту виділення земельних ділянок у натурі, було виготовлено проектно-технічну документацію, 29.09.2009 року ухвалено оскаржуване розпорядження №1056-р про припинення права постійного користування земельною ділянкою 50 га, частину цієї земельної ділянки площею 0,2115 га під проектною дорогою передано до земель запасу, після чого у грудні 2009 року було затверджено проект виділення земельних часток у натурі в приватну власність членам фермерського господарства, в т.ч. й позивачеві [PERSON] із видачею їм в лютому 2010 року державних актів на виділені їм земельні ділянки. Підставою для ухвалення п.2 оскаржуваного розпорядження про передачу проектної дороги до земель запасу стала заява від імені [PERSON] від 07.09.2009 року, при розгляді якої автентичність підпису позивача не перевірялась. Окремого державного акту на земельну ділянку площею 0,2115 га під проектною дорогою не було, розпаюванню вказана земельна ділянка не підлягала, а тому оспорюваним розпорядженням питання її передачі до земель запасу вирішувалось одночасно із припиненням права постійного користування на усю земельну ділянку. Точна дата надсилання оспорюваного розпорядження на адресу позивача назвати не можуть, підтвердження про його отримання позивачем у відповідача відсутні. Вважають, що позивач пропустив строк позовної давності для оскарження оспорюваного розпорядження, оскільки про припинення права користування на земельну ділянку площею 50 га йому стало відомо після отримання ним державного акту на виділену йому в натурі земельну ділянку за рахунок земельної ділянки площею 50 га. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є колишньою дружиною позивача, в 2007 році позивач запропонував членам написати заяви про розпаювання земельної ділянки площею 50 га та виділення кожному земельних ділянок у власність, на що усі члени господарства погодились і написали такі заяви до Новоукраїнської РДА, також цю заяву написав і позивач, який потім передав свою заяву та заяви членів господарства до Новоукраїнської РДА, потім він писав заяву про надання дозволу на виготовлення проекту виділення земельних ділянок, був ознайомлений із розпорядженням №554-р, яким такий дозвіл було надано, укладав і підписував договір з Інститутом щодо розробки проекту, після позивач погоджував цей проект, усі члени господарства, в т.ч. й позивач підписали угоду про те, що не мають будь-яких претензій щодо розмірів земельних ділянок, підписували акт про погодження меж земельних ділянок. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні погодився із поясненнями представників відповідача та третьої особи [PERSON] пояснив, що в 2007 році позивач разом з іншими членами фермерського господарства писав заяву про розпаювання земельної ділянки 50 га, яку писав добровільно, також із власної волі вчиняв необхідні дії щодо виготовлення проектної документації, приймав межові знаки, йому з самого початку було відомо про припинення права постійного користування та оспорювань розпорядження, бо на той час у нього було нормальні стосунки із членами господарства, після того як між позивачем і [PERSON] почалась процедура розлучення, він вирішив скасувати вказане розпорядження. Треті особи [PERSON] і [PERSON] в судовому засіданні погодились із поясненнями третіх осіб [PERSON] і [PERSON], [PERSON] пояснила, що проживає у [INFO], є головою ФГ «Престиж Плюс» і використовує в с. Шишкине Новоукраїнського району частину розпайованої земельної ділянки від 50 га. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] вважає позов безпідставним, просить відмовити у його задоволенні у зв'язку із пропуском позивачем строку позовної давності та необгрунтованістю позовних вимог. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, а т ому суд ухвалив про розгляд справи у їх відсутності. Даючи оцінку поясненням сторін, третіх осіб і їх представників, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити із наступних підстав. Позивач [PERSON] є головою ФГ «[PERSON] і К», зареєстрованого 13.03.1996 року (а.с.9-13 т.1). Для забезпечення діяльності фермерського господарства позивачеві [PERSON] надано в постійне користування земельну ділянку площею 50 га на території Шишкинської сільської ради Новоукраїнського району, згідно розпорядження Новоукраїнської РДА від 20.12.1995 року №496 (а.с.15 т.1). Згідно розпорядження голови Новоукраїнської РДА №1056-р від 29.09.2009 року, припинено право постійного користування земельною ділянкою площею 50 га ріллі, що була надана [PERSON] для ведення селянського (фермерського) господарства, переведено земельну ділянку загальною площею 0,2115 га, зайняту польовими дорогами, до земель запасу державної власності Шишкинської сільської ради, визнано таким, що втратив чинність державний акт на право постійного користування землею серії КР №60, виданий [PERSON] для ведення селянського (фермерського) господарства на території Шишкинської сільської ради від 09.01.1996 року за №60 (а.с.14 т.1). Вказаний позов суд вирішує в межах заявлених вимог і зазначених позивачем підстав позову, які позивачем не змінювались, не збільшувалися та не доповнювалися. В обґрунтування позовних вимог позивач і його представник посилаються на те, що, на їх думку, підставою для видання оспорюваного розпорядження була заява до Новоукраїнської РДА від 07.09.2009 року від імені позивача [PERSON], останній просить вилучити земельну ділянку під проектною дорогою 0.2115 га, надану йому в постійне користування (а.с.6,30 т.1), яку позивач не писав і не підписував, що стверджується висновком експерта №1029 від 10.06.2014 року (а.с.104-108 т.1). Інших заяв про добровільну відмову він не писав і не подавав. Із досліджених в судовому засіданні письмових доказів вбачається, що в 2007-2008 рр. членами господарства були подані письмові заяви до Новоукраїнської РДА про безоплатну передачу їм у приватну власність для ведення фермерського господарства земельних ділянок у розмірі земельних часток (паїв) за рахунок земель державної власності, наданих для ведення фермерського господарства загальною площею 50 га (а.с.33-37, 151-159 т.1), в т.ч. й від позивача [PERSON], автентичність підпису під цією заявою останній не опротестовував, у звязку з чим суд вважає, що вказана заява була складена, підписана і подана позивачем. На підставі поданих головою і членами ФГ «[PERSON] і К» зазначених заяв, розпорядженнями голови Новоукраїнської РДА №554-р від 22.05.2007, №876-р від 13.08.2008 року було надано дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок державної власності у власність в розмірі земельних часток (паїв) голові та членам господарства (а.с.42,44 т.1). Згідно заяви від 31.10.2007 року (а.с.38 т.1), ФГ «[PERSON] і К» с. Шишкине звернулось до ДП «Кіровоградський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» щодо виконання робіт по відведенню земельних ділянок у власність із земель постійного користування фермерського господарства. Від імені позивача [PERSON] затверджено завдання на виконання робіт щодо відведення земельних ділянок від 31.10.2007 року (а.с.163 т.1), також останній підписував календарний план виконання робіт, кошторис і договір з інститутом землеустрою (а.с.164-167 т.1), автентичність свого підпису на яких останній не оспорював. Оскаржуваним розпорядженням голови Новоукраїнської РДА №1056-р від 29.09.2009 року (а.с.43т.1) було припинено право постійного користування земельною ділянкою 50 га, наданою фермерському господарству, а розпорядженням голови Новоукраїнської РДА №1336-р від 11.12.2009 року було затверджено розроблені проекти землеустрою відведення земель та передано у власність для ведення фермерського господарства земельні ділянки голові та членам ФГ «[PERSON] і К» із земель, наданих голові фермерського господарства [PERSON] (а.с.41 т.1). Згідно додатку до вказаного розпорядження голова господарства позивач [PERSON] і члени господарства отримали земельні ділянки із подальшим отриманням на ці земельні ділянки державних актів (а.с.148-149 т.1). Таким чином, доводи позивача та його представника про те, що підставою для винесення оскаржуваного розпорядження була лише заява від 07.09.2009 року, подана від імені [PERSON], яка фактично ним не підписувалась, не відповідають фактичним обставинам справи. Згідно досліджених доказів, підставою для ухвалення оскаржуваного розпорядження були письмові заяви голови та членів фермерського господарства про безоплатну передачу їм у власність земельних ділянок за рахунок земельної ділянки площею 50 га, наданою позивачеві для ведення фермерського господарства. Згідно вказаних заяв і прийнятих на їх підставі розпоряджень, позивач [PERSON] особисто займався процедурою розпаювання цієї земельної ділянки, подавав заяви на розробку проектної документації, не висловлював будь-яких заперечень щодо передачі у власність членам господарства земельних ділянок за рахунок наданої йому земельної ділянки площею 50 га, а тому фактично погоджувався із цим. Інші докази та доводи позивача не переконують суд у підставності позовних вимог. У звязку із наведеним, пункти 1,3 оспорюваного розпорядження голови Новоукраїнської РДА №1056-р від 29.09.2009 року, згідно яких припинено право постійного користування земельною ділянкою площею 50 га ріллі, що була надана [PERSON] для ведення селянського (фермерського) господарства, визнано таким, що втратив чинність державний акт на право постійного користування землею серії КР №60, виданий [PERSON] для ведення селянського (фермерського) господарства на території Шишкинської сільської ради від 09.01.1996 року за №60, відповідають вимогам законодавства, прийняті в межах повноважень і у встановлений спосіб, не порушують права та інтереси будь-яких осіб. В той же час, п.2 оскаржуваного розпорядження, згідно якого переведено земельну ділянку загальною площею 0,2115 га, зайняту польовими дорогами, до земель запасу державної власності Шишкинської сільської ради, ухвалено на підставі заяви від імені позивача від 07.09.2009 року, яку останній фактично не підписував і не подавав, вимогам законодавства не відповідає, оскільки суперечить волі заявника, тобто [PERSON], який є головою ФГ «[PERSON] і К». В судовому засіданні представники відповідача, третя особа [PERSON] і його представник [PERSON] заявили про застосування наслідків спливу строку позовної давності, вважаючи, що позивач пропустив строк оскарження вказаного розпорядження, оскільки ще в 2010 році був ознайомлений із розпорядженням і будь-яких зауважень відносно нього не висував. Згідно ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права. Згідно чч.3.4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позову. Як вбачається із актів про передачу та погодження меж земельної ділянки у натурі та передачу межових знаків від 05.02.2010 року, позивачеві [PERSON] було передано та погоджено межі земельної ділянки площею 5,7582 га в натурі із земель сільськогосподарського призначення, наданих в постійне користування громадянину [PERSON], передано межові знаки в кількості 10 шт. (а.с.180-181 т.1). Вказані акти, підписані позивачем, останній в судовому засіданні не оспорював і претензій відносно них не висував, у звязку з чим суд приходить до висновку, що позивач ознайомлений із цими актами. Оскільки земельна ділянка площею 5,7582 га була передана позивачеві за рахунок земельної ділянки площею 50 га, наданої у постійне користування [PERSON], то останній, отримуючи земельну ділянку площею 5,7582 га за рахунок своєї земельної ділянки площею 50 га, усвідомлював підстави такої передачі земельної ділянки, й у разі незгоди із цим, навіть припускаючи той факт, що позивач не був обізнаний із змістом оспорюваного розпорядження. міг довідатися про підстави такої передачі в разі добросовісного виконання своїх прав. В той же час позовна заява про визнання недійсним оспорюваного розпорядження подана до суду лише 27.02.2014 року, тобто більше ніж через 4 роки після того, як позивач довідався або міг довідатися про порушення його прав, із заявами про поновлення строку позовної давності не звертався, доказів поважності пропуску позовної давності суду не надав, у звязку з чим суд приходить до переконання, що строк позовної давності пропущений позивачем без поважних причин, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Згідно ст.88 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову, понесені судові витрати залишаються за позивачем, а тому витрати позивача по сплаті судового збору, проведення почеркознавчої експертизи та за надання правової допомоги стягненню із відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed