Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] (в подальшому судом в якості третьої особи залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько німецьке підприємство «Тер-Бау-Гіпс») про стягнення боргу в розмірі 131071,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26.11.2014р. ним було передано відповідачу кошти в розмірі 5130,00 доларів США, як позику, про що свідчить розписка підписана цього ж числа відповідачем. 11.03.2016р. позивач надіслав відповідачу письмову вимогу про повернення коштів. Однак, відповідач коштів не повернув. У звязку із неналежним виконанням відповідачем грошового зобовязання, просить стягнути з нього на користь позивача борг у гривневому еквіваленті в розмірі 131071,00 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав наведених у позові з урахуванням письмових пояснень від 21.06.2016р. та наданих суду усних поясненнях. Просив задовольнити позов. Представник відповідача в судове засідання 01.09.2016р. не зявилась, подала суду заяву про розгляд справи без її участі, у звязку із перебуванням у декретній відпустці. В судових засіданнях 06.06.2016р. і 23.06.2016р. позов заперечила, надала суду письмові пояснення, суть яких зводиться до наступного. На думку відповідача розписка укладена з порушенням вимог статті 524 Цивільного кодексу України, так як грошове зобовязання виражене у валюті, а не в гривні. Також в тексті розписки не вказано дати отримання та повернення коштів. Окрім того, розписка підписана [PERSON] як директором ТзОВ СУНП «Тер-Бау-Гіпс», а не як фізичною особою. Кошти отримані на потреби підприємства та направлені на закупівлю будівельних матеріалів для завершення робіт по реконструкції даху психіатричної лікарні м. Тернополя. Тобто позика отримана не [PERSON], а ТзОВ СУНП «Тер-Бау-Гіпс». Також зазначає, що в листопаді, грудні 2005 року ТзОВ СУНП «Тер-Бау-Гіпс» повернуло позивачу 40000,00 грн. в рахунок погашення позики. Просить відмовити у задоволенні позову. Згідно ч. 1 статті 33 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Головуючим неодноразово (зокрема, в судових засіданнях 23.06.2016р., 01.09.2016р.) розяснено позивачу право на звернення до суду із клопотанням про заміну відповідача або залучення співвідповідачем ТзОВ СУНП «Тер-Бау-Гіпс». Однак, позивач даним правом не скористався, вважаючи, що єдиним належним відповідачем є лише [PERSON] Ухвалою суду від 23.06.2016р. залучено в якості третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог - ТзОВ СУНП «Тер-Бау-Гіпс». Представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько німецьке підприємство «Тер-Бау-Гіпс» в судовому засіданні щодо позову до [PERSON] заперечила, пояснивши, що позов предявлено не до належного відповідача. Підтвердила, що позика отримувалась [PERSON] як директором ТзОВ СУНП «Тер-Бау-Гіпс», а не фізичною особою. У листопаді, грудні 2015 року підприємство повернуло позивачу 40000,00 грн. двома сумами по 20000,00 грн. Просила в позові до [PERSON] відмовити. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. 26.11.2014р. за вих. №16 директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько німецьке підприємство «Тер-Бау-Гіпс» [PERSON] підписано розписку, згідно якої він, як директор товариства, отримав від [PERSON] 5130,00 доларів США для потреб підприємства ТзОВ СУНП «Тер-Бау-Гіпс». У розписці також зазначено, що ці кошти використані на закупівлю будматеріалів та виплату заробітної плати працівникам. Зобовязується повернути кошти в повному обсязі. Розписка надрукована на бланку ТзОВ СУНП «Тер-Бау-Гіпс» та скріплена печаткою цього товариства. Наказом №1 від 02.03.2015р. [PERSON] звільнено з посади директора ТзОВ СУНП «Тер-Бау-Гіпс» та призначено з 02.03.2015р. директором [PERSON]. Згідно двох видаткових касових ордерів від 03.11.2015р. і 18.12.2015р. ТзОВ СУНП «Тер-Бау-Гіпс» виплатило [PERSON] 40000,00 грн. (по 20000,00 грн. за кожним ордером). 11.03.2016р. позивач надіслав [PERSON] за адресою м. Тернопіль, вул. Грушевського, 8 письмову вимогу про повернення коштів. Листом №2 від 24.05.2016р. ТзОВ СУНП «Тер-Бау-Гіпс» повідомляє, що від працівника [PERSON] в січні 2012 року було отримано кошти в сумі 4000,00 доларів США та 1000,00 Євро. Ці кошти було направлено на закупівлю будматеріалів для завершення робіт по реконструкції даху психіатричної лікарні м. Тернополя. Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про не обґрунтованість позовних вимог, не підтвердження їх матеріалами справи та необхідність відмовити у задоволенні позову з наступних мотивів. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Згідно ч. 1 статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Із наданої позивачем розписки судом встановлено те, що 26.11.2014р. між позикодавцем (позивачем) [PERSON] та позичальником (третьою особою) ТзОВ СУНП «Тер-Бау-Гіпс» укладено безстроковий договір позики. Згідно ч. 1 статті 2 ЦК України, учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи. Відповідно до статті 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном. Позивач предявив позов до [PERSON], вважаючи, що позику він отримав як фізична особа. Однак, дане твердження позивача є хибне. Із наданої позивачем розписки вбачається, що кошти отримані юридичною особою ТзОВ СУНП «Тер-Бау-Гіпс», а [PERSON] лише підписав цю розписку, як керівник товариства, і скріпив печаткою товариства. А тому відповідати за зобовязанням повинно ТзОВ СУНП «Тер-Бау-Гіпс». Однак, відповідач категорично відмовився від предявлення позову до цієї юридичної особи, мотивуючи це тим, що дане товариство на цей час не працює, має багато боргів, майно під арештом і кошти з нього стягнути неможливо. Згідно ч. 3 статті 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, позов до відповідача [PERSON] є безпідставний, а тому в його задоволенні слід відмовити. Так як рішення ухвалено не на користь позивача, відповідно до статті 88 ЦПК України, судові витрати із відповідача не стягуються.

Outcome: dismissed