Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] міської ради; третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Управління державного архітектурно-будівельного контролю [PERSON] міської ради, про визнання права власності на нерухоме майно. У своєму позові позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що складається з житлового будинку А-2, загальною площею 264,4 кв.м., та знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м.Камянське, вул.Романківська, будинок № 69Б, для подальшого введення в експлуатацію, судові витрати залишити за позивачем. В обґрунтуванні позову позивач зазначив, що він на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 07 травня 2009 року є власником земельної ділянки площею 0,0999 га, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м.Камянське, вул.Романківська, будинок № 69Б, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Після закінчення будівництва житлового будинку позивач звернувся до Управління державного архітектурно-будівельного контролю із заявою про введення домоволодіння в експлуатацію, для подальшого оформлення права власності. Однак отримав письмові розяснення, згідно яких не є можливим оформити введення домоволодіння в експлуатацію. Зазначив, що він постійно проживає в самочинно збудованому будинку, яке не порушує прав інших осіб, але він позбавлений можливості надати суду декларацію про готовність до експлуатації житлового будинку у звязку з відсутністю на даний час законодавчо врегулювання введення в експлуатацію обєктів самочинного будівництва. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що складається з житлового будинку А-2, загальною площею 264,4 кв.м., та знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м.Камянське, вул.Романківська, будинок № 69Б, для подальшого введення в експлуатацію, судові витрати залишити за позивачем. В судовому засіданні посилався на обставини викладені в позові. Представник відповідача [PERSON] міської ради, представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Управління державного архітектурно-будівельного контролю [PERSON] міської ради, у судове засідання не зявились, надали суду клопотання, у яких просить розглянути справу за відсутністю їх представників. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що з 07 травня 2009 року позивач [PERSON] є власником земельної ділянки, загальною площею 0,0999 га, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м.Камянське, вул.Романківська, будинок № 69Б, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що відповідно до акту серії ЯЖ № 900573. Згідно вимог ст. ст. 331, 332 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом, особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі; право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Пунктом 1 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», в редакції чинній на час виникнення правовідносин, було передбачено, що замовник має право виконувати будівельні роботи після направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об'єктів будівництва, затвердженим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Відповідно до вимог ст.375 ЦК України, власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. Так, відповідно до вимог ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Як вбачається з Державного акту на право власності на земельну ділянку від 07 травня 2009 року Серії ЯЖ № 900573, Державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0999 га, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м.Камянське, вул.Романківська, будинок № 69Б, видано [PERSON] з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських будівель. У судовому засіданні встановлено, що позивач на вказаній земельній ділянці здійснив будівництво житлового будинку та після закінчення будівництва він звернувся до Управління державного архітектурно-будівельного контролю із заявою про введення домоволодіння в експлуатацію, для подальшого оформлення права власності, однак отримав письмові розяснення, згідно яких не є можливим оформити введення домоволодіння в експлуатацію. Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України «Про основи містобудування» будівництво об'єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад. Це право ради можуть делегувати відповідним виконавчим органам. Згідно з п.п. 1 п. «б» ч. 1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження надання (отримання, реєстрація) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у випадках та відповідно до вимог, встановлених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». З листа Управління державного архітектурно-будівельного контролю [PERSON] міської ради від 16 лютого 2017 року вих.№ В-5 вбачається, що за результатами розгляду заяви позивача повідомлено, що інших форм декларацій щодо прийняття в експлуатацію обєктів, які належать до І-ІІІ категорії складності, на теперішній час не передбачено. Згідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Так, згідно до діючого законодавства на даний час діє Постанова Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів». Окрім цього, ст.376 ЦК України передбачено, що житловий будинок вважається самочинним будівництвом, якщо він збудований на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У пунктах 3, 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз'яснено, що Право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв'язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. Визнання права власності на незавершений об'єкт самочинного будівництва не допускається, оскільки це суперечить змісту як частини третьої статті 376, так і статті 331 ЦК. У справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Тобто, як встановлено в судовому засіданні, земельна ділянка, на якій позивач здійснив будівництво житлового будинку, за адресою: Дніпропетровська область, м.Камянське, вул.Романківська, № 69Б, була вже виділена, та позивач відповідно до вимог 60 ЦПК України в судовому засіданні не довів, що житловий будинок А-2, загальною площею 264,4 кв.м., за вказаною адресою є самочинним та чи є порушені будівельні норми та правила істотними. У п.14 вказаної постанови розяснено, що на підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК). За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так, а ні в позовній заяві, а ні в судовому засіданні позивач не вказав, яким саме чином відповідач порушив, не визнає або оспорює права. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, позивач [PERSON] не надав суду доказів того, що відповідач [PERSON] міська рада перешкоджає йому в реалізації ним своїх прав, тобто оформлення права власності відповідно до діючого законодавства на житловий будинок А-2, загальною площею 264,4 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м.Камянське, вул.Романківська, будинок № 69Б. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed