Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Комунальне підприємство Кам`янської міської ради «Дніпродзержинське житлове об`єднання», про зняття арешту з нерухомого майна. В обґрунтування позовним вимог зазначає, що постановою державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Домаскіною Л.І. від 15.02.2008 р. при примусовому виконанні судового наказу № 2-Н-154 від 01.03.2007 виданого Заводським районним судом мю Дніпродзержинська Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] боргу на користь КП «ДЖО» в сумі 220,93 грн. накладено арешт на майно, що належить [PERSON] а саме: квартиру [ADDRESS] . Згідно довідки КП КМР «ДЖО» № 101/4 від 31.08.2020 р. [PERSON] , власник квартири [ADDRESS] , станом на 28.08.2020 р. по вищевказаній адресі з квартирної плати перед КП «ЖДО» заборгованості не має. На даний час [PERSON] має намір розпорядитись своїм майном на власний розсуд, а наявність арешту не дозволяє їй вчиняти таку дію, тому просить суд зняти арешт з нерухомого майна. В судове засідання позивач [PERSON] та представник третьої особи не з`явились, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали. Представник Заводського відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином. 13.10.2020 року ухвалою суду відкрито провадження по справі та призначено до підготовчого судового засідання 03.12.2020 року ухвалою суду призначено справу до розгляду. На підставі ст.280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, оскільки сторони та їх представники не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.02.2008 р. постановою державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Домаскіною Л.І. при примусовому виконанні судового наказу № 2-Н-154 від 01.03.2007 виданого Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] боргу на користь КП «ДЖО» в сумі 220,93 грн. накладено арешт на майно, що належить [PERSON] а саме: квартиру [ADDRESS] . Згідно довідки КП КМР «ДЖО» № 101/4 від 31.08.2020 р. [PERSON] , власник квартири [ADDRESS] , станом на 28.08.2020 р. за вказаною адресою перед КП «ЖДО» заборгованості не має. Відповідно до ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. На звернення до Заводського ВДВС у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) [PERSON] була повідомлена про те, що пошуком в Автоматизованій системі виконавчого провадження та його спецрозділу встановити виконавче провадження, на підставі якого виносилось обтяження не має можливості у зв`язку з відсутністю останнього в реєстрі. Відповідно до п.9.9 наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання становить 3 роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 рік. У відповідності до ч. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно зі статтею статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 7 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ст.ст.1-3 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. (ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР) передбачено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Так, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Враховуючи викладене та те, що на даний час державний виконавець не має можливості зняти арешт з квартири [ADDRESS] у зв`язку з закінченням терміну зберігання виконавчого провадження, а накладений арешт порушує його права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Суд приходить до висновків, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved