Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] , як поручитель, 06 серпня 2007 року уклала договір поруки № 485/07 із АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК», як кредитором, у відповідності із п. 1.1 якого поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати всім своїм майном за виконання [PERSON] , паспорт серія [NUMBER] , виданий Луцьким МВ УМВС України у Волинській області 11 травня 2007 року, що проживає за адресою: [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , (надалі - Боржник) всіх його зобов`язань перед Кредитором, що виникли з Кредитного договору № 485/07 від 06 серпня 2007 р., укладеного між Боржником і Кредитором, згідно якого кредитор надав Боржнику кредит у сумі 49320,00 (сорок дев`ять тисяч триста двадцять гривень 00 копійок) гривень, зі сплатою 17% (сімнадцять) відсотків річних з кінцевим терміном повернення 03 серпня 2012 року. 18 вересня 2009 року Луцьким міськрайонним судом видано судовий наказ, яким вирішено стягнути у солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованість за кредитним договором № 485/07 в розмірі 46437,25 гривень та 232,18 гривень судових витрат, та 30 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Однак, [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Луцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області 22 січня 2018 року, та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання за № 00019424292 від 22 січня 2018 року. У зв`язку із смертю боржника, позивач вважала, що порука припинилася за відсутності її згоди відповідати за нового боржника, тобто особи, яка мала б успадкувати такі зобов`язання. Однак, стягнення з її пенсії продовжилися і після смерті Боржника. Так, листом Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 0300-0408-8/29329 від 14.09.2020 мені було повідомлено, що на виконанні в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області перебуває розпорядження вих. № 4517 від 10.02.2011 при примусовому виконанні суд/наказу № 2н-1407, виданого 18.09.2009 про стягнення з пенсії [PERSON] боргу в сумі 46699,43 в користь ПАТ «Брокбізнесбанк», постанова б/н від 09.02.2011 про стягнення виконавчого збору в сумі 4669,95 та постанова б/н від 09.02.2011 про стягнення витрат виконавчого провадження в сумі 64,20 в користь Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Також, позивачу повідомлено, що станом на 01.09.2020 з її пенсії згідно з вищезазначеного виконавчого документа утримано боргу у сумі 25840,65, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження утримано повністю. Залишок недотягнутого боргу становить 20 858,78. Оскільки позивачем не давалась згода на виконання зобов`язань за іншого боржника, на даний час таку згоду висловлювати не бажає, а тому вважає необхідним є визнання поруки, наданої за договором поруки від 20.06.2007р., укладеної між нею 06 серпня 2007 року та АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК», припиненою. Крім того, ухвалою від 16 травня 2018 року у справі № 2н-1407/09 задоволено заяву [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ; РНОКПП [NUMBER] ) про заміну сторони виконавчого провадження по справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі Волинської філії АТ «Брокбізнесбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] , [PERSON] та замінено сторону виконавчого провадження, а саме: стягувача Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» на його правонаступника [PERSON] . Тому позивач просила суд визнати поруку, що виникла за договором № 485/07 від 06 серпня 2007 року, припиненою. Ухвалою суду від 15.03.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 11.08.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. В судове засідання 18.10.2021 позивач не з`явилася. Подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позов підтримала та просила суд задовольнити. Відповідач в судове засідання 18.10.2021 не з`явився, про день час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзиву до суду не направив. У відповідності до ч. 5\~ст. 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. За письмовою згодою позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 06 серпня 2007 року між [PERSON] (поручитель) та Акціонерний банк «БРОКБІЗНЕСБАНК» (кредитор) було укладено договір поруки. Відповідно до п. 1.1. даного договору Поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати всім своїм майном за виконання [PERSON] , паспорт серія [NUMBER] виданий Луцьким МВ УМВС України у Волинській області 11 травня 2007 року, що Проживає за адресою: [ADDRESS] ідентифікаційний номер [NUMBER] , (надалі - Боржник) всіх його зобов`язань перед Кредитором, що виникли з Кредитного договору № 485/07 від 06 серпня 2007р. укладеного між Боржником і Кредитором згідно якого кредитор надав Боржнику кредит у сумі 49 320,00 (Сорок дев`ять тисяч триста двадцять гривень 00 копійок) гривень, зі сплатою 17 % (сімнадцять) відсотків річних з кінцевим терміном повернення 03 серпня 2012 року. 18 вересня 2009 року Луцьким міськрайонним судом видано судовий наказ, яким вирішено стягнути у солідарному порядку [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованість за кредитним договором № 485/07 в розмірі 46437,25 гривень та 252,18 гривень судових витрат, та 30 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. В подальшому, 07 лютого 2018 року між ПАТ Брокбізнесбанк та [PERSON] був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитом №227 відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №485\\07 від 06.08.2007 р. укладеним між АБ Брокбізнесбанк та [PERSON] , у тому числі і за договором поруки, укладеним між АБ «Брокбізнесбанк» та [PERSON] , перейшло до [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 16 травня 2018 року замінено сторону виконавчого провадження, а саме: стягувача Публічне акціонерне товариство Брокбізнесбанк на його правонаступника [PERSON] . Згідно ч. 3 статті 559 ЦПК України порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не погодився забезпечувати виконання зобов`язання іншим боржником у договорі поруки чи при переведенні боргу. Переведення боргу є лише однією з кількох можливих підстав заміни боржника у зобов`язанні, а тому необхідно відрізняти заміну боржника у зобов`язанні у зв`язку з переведенням боргу та у зв`язку із правонаступництвом, зокрема, у порядку спадкування. Необхідність відмежування узагальненого поняття заміни боржника від видового поняття переведення боргу є надзвичайно важливим для судової практики, аналіз якої свідчить про наявність випадків їх ототожнення, що може призводити до невиправданого поширення правових норм про договірне переведення боргу на інші випадки переходу обов`язків боржника в порядку правонаступництва. Частина третя статті 559 ЦК України, підкреслюючи ознаку фідуціарності договору поруки, регламентує, що переведення боргу призводить до припинення поруки, якщо тільки поручитель не поручився за нового боржника. Іншими словами, існує презумпція припинення поруки у разі укладення договору про переведення боргу між попереднім боржником, зобов`язання якого забезпечене порукою, та новим боржником. Для збереження поруки необхідно, щоб поручитель дав згоду забезпечувати зобов`язання за участю нового боржника у формі відповідного попереднього застереження у договорі поруки або у окремій заяві про це, зробленій пізніше - до, під час дії або після укладення договору про переведення боргу. Згода поручителя, надана на підставі частини третьої статті 559 ЦК України, стосується його погодження відповідати виключно за нового боржника при переведенні боргу і не поширюється на інші випадки заміни боржника у зобов`язанні. Необхідно враховувати, що переведення боргу на нового боржника завжди є вольовим актом, у такому випадку має місце цілеспрямована заміна боржника у договірному зобов`язанні за згодою сторін. Натомість смерть боржника у зобов`язанні є подією, що не залежить від волі сторін; у разі смерті боржника обов`язок з виконання зобов`язання (з врахуванням спеціального правила частини першої статті 1282 ЦК України) переходить до спадкоємців, причому це не тягне за собою зміну умов та обсягу відповідальності, оскільки до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцю. За правилом статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу (стаття 521 ЦК України). Метою договору про переведення боргу є передання конкретного обов`язку попереднім боржником новому, тобто опосередкування відносин сингулярного (окремого) правонаступництва. При переведенні боргу до правонаступника переходить не уся сукупність майна або усіх обов`язків попереднього боржника, а лише чітко визначений борг за окремим зобов`язанням. Оскільки кредитору важливо знати про платоспроможність та ділові якості нового боржника, а закон здатен забезпечити його вплив на вибір останнього, правилом статті 520 ЦК України встановлено, що переведення боргу здійснюється лише за згодою кредитора (якщо інше не передбачено законом). Спадкування, навпаки, має на меті забезпечення переходу до спадкоємця усіх прав та обов`язків померлого учасника цивільних правовідносин, крім нерозривно пов`язаних з його особою, тому розглядається як універсальне (загальне) правонаступництво. Перехід прав та обов`язків до спадкоємця відбувається з метою заміни правопопередника правонаступником у максимально широкій сфері правовідносин, незалежно від складу спадщини та обізнаності з ним спадкоємця. З цього випливає, що позиція кредитора за зобов`язанням з приводу того, хто із спадкоємців має замінити померлого боржника, для закону є індиферентною. Таким чином, переведення боргу є лише однією з можливих підстав заміни боржника, що породжує сингулярне правонаступництво. Наведене не дозволяє ототожнювати родове поняття заміни боржника в зобов`язанні з видовим поняттям переведення боргу. Верховний Суд при розгляді цивільної справи № 585/2836/16-ц в постанові від 27 липня 2021 року зазначив що правило частини третьої статті 559 ЦК України спрямоване на врегулювання лише сингулярного правонаступництва, яке виникає у зв`язку з договірним переведенням боргу, а тому заміна боржника у зобов`язанні його спадкоємцем не може бути підставою для припинення поруки у разі відсутності згоди поручителя на заміну боржника новим боржником за правилами частини третьої статті 559 ЦК України. На відміну від правила частини третьої статті 559 ЦК України, за правилом частини першої статті 523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником. Ця правова норма може поширюватися на невичерпну кількість правовідносин, які виникають у зв`язку із заміною боржника в порядку як універсального, так і сингулярного правонаступництва. Для з`ясування належного розуміння правила\~статті 523 ЦК України\~для оцінки спірних правовідносин\~вирішальним є визначення співвідношення моменту настання обставин, з якими пов`язується припинення поруки за згаданими правилами частини першої статті 523, та моменту пред`явлення формалізованої вимоги кредитором до поручителя. Вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за кредитним договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку під час дії (чинності) поруки; при цьому смерть позичальника, що настала у подальшому - після звернення кредитора до суду з відповідним позовом, та наступна заміна у спірних правовідносинах особи боржника його спадкоємцями, не може призвести до припинення поруки ретроспективно у тому разі, якщо мало місце своєчасне пред`явлення вимоги до поручителя. Отже, у разі, якщо кредитор за життя позичальника реалізував своє право вимоги до поручителя (звернувся з відповідним позовом до суду) до настання умов, за яких порука припиняється, тому відсутні правові підстави для висновку, що порука припинилася у зв`язку з подальшою заміною боржника у порядку спадкування. В даній справі ПАТ «Брокбізнесбанк» набув право пред`явлення вимоги до поручителя у зв`язку з невиконанням зобов`язання позичальником, оскільки порука не була припиненою, боржник у зобов`язанні не був замінений, адже смерть позичальника настала під після пред`явлення вимог як до боржника в основному зобов`язанні, так і до його поручителя, та після відповідного ухвалення судового рішення. Звертаючись до суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості з позичальника та поручителя, банк пред`явив вимоги про стягнення заборгованості під час чинності поруки. Підстави для покладення обов`язку на поручителя з виконання зобов`язання позичальника виникли до моменту смерті боржника та заміни його спадкоємцями, а отже, і обов`язок у поручителя з виконання основного зобов`язання настав до моменту смерті боржника у кредитному зобов`язанні та виникнення обставин, передбачених, зокрема, правилом частини першої\~статті 523 ЦК України. За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у вимогах позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed