Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до ДП НАК «Надра України «Західукргеологія», в якому просив стягнути нараховану, але не виплачену заробітну плату у сумі 13013,63 грн., компенсацію збитків за час невиплати заробітної плати з урахуванням індексу інфляції у сумі4361,90 грн.; середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у сумі 6796,68 грн. та відшкодування моральної шкоди у сумі 15834,00 грн., а всього стягнути грошових коштів на загальну суму 40006,21 грн. В подальшому позивач неодноразово уточняв позовні вимоги, востаннє 31 серпня 2015 року, в яких просив суд стягнути із відповідача компенсацію збитків за час невиплати заробітної плати з урахуванням індексу інфляції за період: березень 2014 року - червень 2015 року у сумі 7230,25 грн.; середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період: 04 листопада 2014 року - 19 серпня 2015 року у сумі 12579,84 грн.; відшкодування моральної шкоди з розрахунку одна мінімальна заробітна плата за кожен місяць періоду затримки виплати заробітної плати (березень 2014 року - серпень 2015 року, тобто 17 місяців), що складає суму 20706,00 грн., а всього стягнути грошових коштів на загальну суму 40516,09 грн. В обґрунтування внесеного позову покликається на те, що він працював на відокремленому підрозділі Львівської геологорозвідувальної експедиції ДП НАК «Надра України» «Західукргеологія», де виконував обов'язки сторожа. У зв'язку із систематично затримкою та невиплатою заробітної плати 04 листопада 2014 року він був змушений звільнитись на підставі ст.38 КЗпПУ за власним бажанням. На день його звільнення відповідачем була нарахована, але не виплачена йому заробітна плата за період часу з березня 2014 року по листопад 2014 року у сумі 13013,63 грн. Відмову виплатити йому усі кошти, які слід було виплатити на день звільнення з роботи, відповідач обґрунтував відсутністю коштів. В судовому засіданні позивач та його представник уточнені позовні вимоги підтримали повністю, надали пояснення, аналогічні до викладених у позовній заяві просили таку задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, а саме визнав позовні вимоги щодо стягнення з відповідача компенсації збитків за час невиплати заробітної плати з урахуванням індексу інфляції за період: березень 2014 року - червень 2015 року у сумі 7230,25 грн. та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за період: 04 листопада 2014 року - 19 серпня 2015 року у сумі 12579,84 грн. В задоволенні позовної вимоги щодо відшкодування моральної шкоди просив відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши інші матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 23 грудня 2004 року був прийнятий на роботу в Дочірнє підприємство Національної акціонерної компанії «Надра України» «Західукргеологія» сторожем лабораторного корпусу експедиції по строковому трудовому договору, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.7). Згідно ч.1 ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. 04 листопада 2014 року позивач був звільнений із займаної посади за власним бажанням нам підставі ст.38 КЗпП України. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Зважаючи на те, що спору між сторонами щодо розміру заборгованості по компенсації збитків за час невиплати заробітної плати з урахуванням індексу інфляції за період з березня 2014 року по червень 2015 року та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за період з 04 листопада 2014 року по 19 серпня 2015 року, немає, відтак, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог [PERSON] щодо стягнення такого. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди суд виходив з наступного. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, вина. Даний перелік обставин визнаний загальним, так як його наявність необхідна у всіх випадках відшкодування шкоди. Позивач [PERSON] не надав суду жодних доказів в підтвердження вимоги про стягнення на його користь моральної шкоди. Крім цього, не вказав, в чому саме полягають його моральні страждання, втрата нормальних життєвих зв'язків або у чому полягали її додаткові зусилля для організації свого життя. Відтак, позовна вимога щодо стягнення моральної шкоди не підлягає до задоволення за недоведеністю. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнути із Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «Надра України» «Західукргеологія» на користь держави судовий збір у сумі 243,60 грн.

Outcome: partial