Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: скасувати постанову про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони його відчуження АК № 459876 від 5 березня 2003 року, винесену державним виконавцем ВДВС Дніпровського районного управління юстиції міста Києва , а саме на квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON] та виключення майна з акту опису Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS], але під час оформлення документів щодо оформлення договору - дарування на спірну квартиру вона дізналась, що квартира перебуває під арештом, а саме постанови про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони його відчуження АК № 459876 від 5 березня 2003 року, винесеної державним виконавцем ВДВС Дніпровського районного управління юстиції міста Києва на підставі ухвали Дніпровського районного суду м.Києва від 28 лютого 2003 року про забезпечення позову та накладення арешту на нерухоме майно, що належить [PERSON]. [PERSON] ніколи не був власником спірної квартири, а тільки був зареєстрований у спірній квартирі. 24.04.2014 р. [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 25.04.2014 р. Таким чином при винесені постанови про накладення арешту на вище вказану квартиру №45 державний виконавець ВДВС Дніпровського РУЮ м.Києва взагалі не переконався кому на праві власності належить спірна квартира. На даний час можливості ознайомитись з виконавчим провадженням, в рамках якого була винесена оскаржувана постанова про накладення арешту на майно не має можливості в зв'язку зі знищенням виконавчого провадження за сплином терміну зберігання виконавчого провадження. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує посиланням на вимоги ст.. 40 Конституції України та ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження». Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилась, але надала до суду заяву в якій просила слухати справу в її відсутність на позовних вимогах наполягала. Представник відповідача ВДВС Дніпровського РУЮ м.Києва в судове засідання не з'явився, але також надав до суду заяву в якій просив слухати справу в відсутність представника ВДВС, прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства, крім того надав до суду довідку, відповідно до якої вбачається, що виконавче провадження щодо боржника [PERSON] відсутнє у ВДВС Дніпровського РУЮ м.Києва у зв»язку з його знищенням. Суд дослідивши матеріали справи встановив наступне, що відповідно до свідоцтва про право власності від 27 грудня 1994 р. спірна квартира [ADDRESS] належить [PERSON]. Відповідно до витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що на спірну квартиру №45 накладено арешт на підставі постанови ВДВС від 05.03.2003 р., власником якої є [PERSON]. Копією постанови винесеної державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ м.Києва [PERSON] вбачається, що вказана постанова була винесена 5 березня 2003 р. на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 28.02.3003 р. щодо накладення арешту на майно боржника [PERSON], що проживає за адресою: [ADDRESS], яка й стала підставою для накладення арешту на спірну квартиру №45. Відповідно до рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 1.06.2003 р. вбачається, що з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто кошти за заподіяння матеріальної шкоди в розмірі 6358 грн. 53 коп. В рамках розгляду даної справи 28.02.2003 р. Дніпровським районним судом м.Києва було винесено постанову про забезпечення позову, відповідно до якої було накладено арешт на нерухоме майно, що належить [PERSON] [INFO], який проживає в [ADDRESS], яке знаходиться у нього або в інших місцях в межах позовних вимог ( 10121 грн.15 коп.). Також відповідно до довідки форми № 3 вбачається, що в спірній квартирі на даний час зареєстрована тільки позивач [PERSON] з 1964 року. Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник майна має право витребувати своє майно в особи, яка незаконно, без достатньої правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ч.1ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 60 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Згідно положень ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Аналізуючи вищевикладене, виходячи з того, що жодний документ, постанова або ж рішення суду не можуть порушувати прав інших сторін, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved