Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Святошинської міської державної адміністрації у м. Києві, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та призначення опікуна. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] року в дорожньо-транспортній пригоді загинув її син - [PERSON]. Після смерті сина, позивач отримала листа, від [PERSON], який був адресований на ім'я її сина. З даного листа позивач довідалась, що її покійний син мав дитину від [PERSON] Зустрівшись з [PERSON], позивач довідалась, що відповідач народила доньку від її сина. А так як вона знаходилась у шлюбі з іншим чоловіком - [PERSON], то у свідоцтві про народження вписала батьком саме [PERSON] Даною малолітньою дитиною є [PERSON], [INFO]. Позивач запропонувала [PERSON] переїхати жити до її квартири, де вона жила зі своїм чоловіком. Згодом позивач прописала [PERSON] та малолітню [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Проте, починаючи с 2010 року [PERSON] залишила квартиру позивача, при цьому свою дитину вона залишила жити у позивача. З початку 2015 року вона взагалі перестала навідуватись до дитини та дзвонити. Офіційний батько малолітньої [PERSON] - [PERSON] за 8 років жодного разу не з'явився до дитини. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] самоусунулись від виконання своїх батьківських обов'язків. 24 травня 2016 року позивач [PERSON] уточнила позовні вимоги та просила позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]; призначити її опікуном над малолітньою [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини зі всіх видів заробітку щомісячно до повноліття дитини; стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини зі всіх видів заробітку щомісячно до повноліття дитини 30 травня 2016 року представником [PERSON] - [PERSON] було подано зустрічний позов до [PERSON] та [PERSON] та просить в задоволені первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити та постановити рішення про виключення відомостей про [PERSON] як батька дитини [PERSON], [INFO] з актового запису, зробленого у книзі реєстрації народжень виконавчим комітетом Глибочківської сільської ради Тальнівського району Черкаської області, що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER], виданого 23.03.2007 року. Також просить стягнути з [PERSON] судові витати на свою користь. Позивач (відповідач за зустрічним позовом) в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, та просила задовольнити їх у повному обсязі, пояснивши, що відповідачі не приймають участі у житті дитини. Щодо задоволення зустрічного позову, з урахуванням результатів експертизи, не заперечувала. Представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовної заяви в частині, що стосується відповідача, зустрічний позов просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином (а.с. 65, 92, 101). Представник третьої особи - служби у справах дітей Святошинської міської державної адміністрації у м. Києві надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] та призначення позивача опікуном. В подальшому, враховуючи результати експертизи третя особа підтримала вимоги зустрічного позову. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, представника третьої особи, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що у [PERSON] та сина позивача [PERSON] народилася спільна дитина - [PERSON], [INFO]. Починаючи з 2015 року мати дитини [PERSON] перестала брати участь у вихованні дитини, а її офіційний батько [PERSON] за вісім років жодного разу не з'явився до дитини. Позивач зазначає, що дитина проживає з нею, всі обов'язки по вихованню, розвитку та матеріального забезпечення покладені на неї. На підтвердження проживання малолітньої [PERSON] разом з позивачем, [PERSON] надала довідку форми №3 від 12.08.2015 року, в якій зазначено, що дитина зареєстрована за адресою: [ADDRESS], яка є приватною власністю позивача [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на житло від 03 липня 1998 року (а.с. 9-11). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточені. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-учасниці дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства»). У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частин 1, 2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 150 СК України передбачені обов'язки батьків, що полягають у вихованні дитини в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуванні про здоров'я дитини, фізичний, духовний і моральний розвиток, забезпеченні здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя, повазі до дитини. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з роз'ясненнями, що містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України містить роз'яснення з приводу того, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до висновку Служби у справах дітей Святошинської міської державної адміністрації у м. Києві позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] та [PERSON] відносно їх малолітньої дитини [PERSON], [INFO] є доцільним. Також, у висновку встановлено, що дитина проживає разом з позивачем [PERSON]. Відповідачі не відвідують доньку, не виявляють бажання до спілкування з нею, не приймають участі у вихованні, не цікавиться її долею та успіхами, не турбуються про фізичний стан та духовний розвиток дитини, матеріальної допомоги не надають. При цьому, встановлено, що позивач належним чином утримує та виховує малолітню [PERSON], [INFO], піклується про стан її здоров'я, навчання та дозвілля (а.с. 136-137). Відповідно до подання про призначення опікуна для малолітньої [PERSON] Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації вважає за доцільне громадянці [PERSON] виконувати обов'язки опікуна/піклувальника (а.с.131-133). Відповідно до висновку Служби у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, вважається за доцільне [PERSON] виконувати обов'язки опікуна / піклувальника (а.с.134-135). Відповідно до наданої інформації Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Святошинського районну м. Києва від 11.08.2015 року стосовно малолітньої [PERSON], [INFO], дитина перебуває на диспансерному обліку у невролога та у лікаря педіатра, догляд за дитиною здійснює бабуся. Рекомендації лікаря виконує в повному обсязі (а.с. 6). Згідно з актом комісії від 28.07.2015 року в квартирі [NUMBER], за адресою: [ADDRESS] проживає 3 особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] в квартирі не проживає протягом (а.с. 10). Актом обстеження умов проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] зазначено, що [PERSON] проживає разом з позивачем [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до положень частини четвертої статті 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з довідкою Київського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 22.06.2016 року [PERSON] рекомендована для включення до єдиного банку даних потенціальних опікунів, піклувальників, прийомних батьків, батьків - вихователів (а.с. 105-108). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 26 квітня 2016 року [PERSON]: проведено обстеження умов за адресою: [ADDRESS], умови проживання створено, господарські приміщення чисті та охайні, квартира вмебльована належним чином, у дитини є окрема кімната для навчання та відпочинку, за цією адресою також проживають: [PERSON], [PERSON] (а.с. 115). Відповідно до Сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду [PERSON] протипоказань до призначення опікунства не виявлено (а.с. 116). Згідно з довідкою Управління пенсійного фонду України м. Києва від 11 січня 2017 року [PERSON] знаходиться на обліку в правобережному ОУПФУ м. Київ. Відповідно до довідки Управління інформаційної підтримки та координації поліції ГУ Національної поліції в м. Києві [PERSON] станом на 28.11.2016 року до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Оцінивши зібрані по справі докази, врахувавши встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про застосування крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] щодо малолітньої [PERSON], [INFO], оскільки вона не виконує своїх батьківських обов'язків та свідомо відмовилася від такого права. Отже, відповідач [PERSON]І, свідомо ухиляється від виховання дитини, що полягає у свідомому нездійсненні протягом тривалого часу її виховання, піклування про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створення належних умов для розвитку природних здібностей та готування дитини до самостійного життя та праці, що, в свою чергу, вказує на наявність законних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на [PERSON], [INFO], суд зазначає про таке. Згідно ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відображено і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно зі ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходів) але не менше 30 % встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитини повноліття, тобто до [INFO] року, щомісяця, починаючи з 11.04.2016 року. Що стосується зустрічного позову, слід зазначити, що ухвалою Святошинського районного суду від 19 липня 2016 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та зустрічну позовну заяву за позовом представника [PERSON] - [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про виключення відомостей про особу, як батька з актового запису про народження дитини було призначено судово- медичну експертизу генетичної ідентифікації на предмет встановлення біологічного батьківства [PERSON] відносно дитини - [PERSON], [INFO] року народження. Відповідно до висновку експерта № 313 Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи молекулярно - генетичним дослідженням встановлено: біологічне батьківство [PERSON] виключається (а.с. 172-175). З огляду на викладене, вимоги зустрічного позову - підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в сумі 551 гривень 21 копійка; стягнути з [PERSON], [PERSON] солідарно на користь [PERSON] судовий збір в сумі 551 гривень 21 копійка. Враховуючи наведене та

Outcome: partial