Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаске №1» про стягнення моральної шкоди у зв`язку з виробничою травмою та професійним захворюванням. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що він з 06 лютого 1995 року по 01 травня 2015 року працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаске №1». При виконанні виробничого завдання 11 грудня 1995 року о 09 годині 00 хвилин було травмовано кисть правої руки [PERSON] , у зв`язку з чим підприємства було складено акт [PERSON] , а 16.05.2006 року позивачеві було встановлено вперше 5% втрати стійкої професійної працездатності у зв`язку з отриманою травмою. При виконанні виробничого завдання 07 серпня 2006 року об 11 годині 40 хвилин було травмовано ліву верхню челюсті позивача у зв`язку з чим підприємства було складено акт [PERSON] , а 07.05.2007 року позивачеві було встановлено вперше 10% втрати стійкої професійної працездатності у зв`язку з отриманою травмою. Весь період роботи на підприємстві позивач працював в підземних гірничих виробках і на нього постійно діяли важкі гірничо-геологічні умови, фізичне перевантаження та шкідливі професійні фактори. Відповідно до довідки МСЕК від 12 листопада 2019 року позивачу вперше встановлено стійку втрату професійної працездатності внаслідок професійного захворювання на 50%, повторно за виробничою травмою від 11.12.1995 року на 5%, повторно за виробничою травмою від 07.08.2006 року на 5%, а за сукупністю 60 % втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності. Внаслідок втрати професійної працездатності у позивача наявна моральна шкода, оскільки останній відчуває фізичний біль та душевні страждання. Позивач втратив професійну працездатність на 60% ставши інвалідом третьої групи, отже більше ніж на половину втратив здатність реалізувати свої можливості, постійно змушений приймати лікарські препарати, відчуваючи наслідки виробничої травми та професійного захворювання. Стан здоров`я позивача став незадовільним, останній часто лікується стаціонарно та амбулаторно. В зв`язку з захворюванням позивач змушений пристосовуватись до атмосферних перепадів, що скорочує діапазон моїх життєвих можливостей. Зазначені обставини обумовлюють необхідність пристосовуватись та організовувати своє повсякденне життя. Враховуючи вказані обставини позивач просить стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаске №1» на його користь 19500,00 гривень в якості відшкодування моральної шкоди спричиненої виробничими травмами та професійним захворюванням. Позивач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду письмове клопотання, яким просив суд справу розглядати за його відсутності, а позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позов, згідно з яким ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаске №1» просить суд розглянути справу за відсутності їх представника у відповідно до норм діючого законодавства. Зауважили, що згідно узагальненого аналізу судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди роботодавцем завданої робітнику у зв`язку з ушкодженням здоров`я під час виконання трудових обов`язків розмір моральної шкоди визначається відповідно до відсотків втрати працездатності, так сума стягнення за кожні 10% втрати працездатності складає по 3000,00 гривень. Від відповідача не надходило клопотань про розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, передбачених ч. ч. 5, 7 ст. 279 ЦПК України, від сторін не надходило. Суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, дослідивши які вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 06 лютого 1995 року по 01 травня 2019 року працював на Державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаске №1», та був звільнений 01 травня 2019 року внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується трудовою книжкою серії [NUMBER] від 23 березня 1993 року (а.с. 18-19). Відповідно до акту про нещасний випадок на виробництві №719 за формо Н-1, затвердженого 12 грудня 1995 року, [PERSON] внаслідок нещасного випадку, який стався з останнім на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» 11 грудня 1995 року о 09 годині 00 хвилин, отримав різану рану правої кисті (а.с. 22-23). Згідно виписки із акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотка, потреби у додаткових видах допомоги серії ДОН-04 №017411 від 16 травня 2006 року, позивачу була первинно встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 5% у зв`язку за трудовим каліцтвом (а.с. 21). Відповідно до акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, №105 за формо Н-1, затверджений 10 серпня 2006 року, [PERSON] внаслідок нещасного випадку, який стався з останнім на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» 07 серпня 2006 року об 11 годині 40 хвилин, отримав інфіковану рану нижньої губи зліва (а.с. 26-27). Згідно виписки із акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотка, потреби у додаткових видах допомоги серії ДОН-04 №043087 від 07 травня 2007 року, позивачу було встановлено первинно 10 % втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом від 07 серпня 2006 року та повторно - 5% втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом від 11 грудня 1995 року, а за сукупністю 15 % втрати професійної працездатності (а.с. 24). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18 вересня 2019 року професійне захворювання [PERSON] , а саме: хронічна поперекова-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії загострення із значними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромами, рецидивуючий перебіг, виникло внаслідок недосконалості технологічного процесу (а.с. 13-16). Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність професійного характеру захворювання №29/670 від 20 серпня 2019 року, виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, повідомлення про професійне захворювання №2026/3 від 20 серпня 2019 року, [PERSON] встановлено діагноз: хронічна поперекова-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії загострення із значними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромами, рецидивуючий перебіг (а.с. 7, 8-12, 20). Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №087571 від 12 листопада 2019 року [PERSON] за сукупністю встановлено 60% втрати професійної працездатності: первинно 50% - за професійним захворюванням, та повторно: 5% - за трудовим каліцтвом від 11.12.1995 року; 5% - за трудовим каліцтвом від 07.08.2006 року. Позивачу визначено третю групу інвалідності (а.с. 17). Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням здоров`я. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно з п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. №1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. У випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок нещасних випадків пов`язаних з виробництвом, а також недосконалості умов праці на виробництві, пошкоджено здоров`я позивача, чим завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров`я, погіршення життєвих умов, що потребує від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем у відповідності зі ст. 237-1 КЗпП. Також, встановлено, що відповідач не заперечує проти того, що позивач отримав втрату професійної працездатності підчас роботи на Державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаске №1». Вирішуючи питання щодо суми відшкодування матеріальної шкоди суд, враховує вимоги розумності та справедливості, постійний характер негативних наслідків. При цьому, суд звертає увагу, що позивач в обґрунтуванні свого позову зазначає, що моральна шкода обумовлена погіршенням життєвих умов, хвороба порушує нормальні життєві зв`язки, життєдіяльність позивача обмежена, у останнього змінився звичайний спосіб життя, однак [PERSON] не конкретизує в чому саме виразились погіршення його життєвих умов, способу життя та порушення життєвих зв`язків. З огляду на викладене, суд вважає за можливе та необхідне стягнути з відповідача Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаске №1» на користь позивача [PERSON] в порядку відшкодування моральної шкоди 19500,00 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот) гривень, що буде цілком еквівалентним завданим моральним стражданням. Згідно зі ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави. З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про доцільність задоволення вимог позову [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди, а останній у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, суд вважає необхідним, на виконання вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави в особі Державної судової адміністрації України витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 гривень. Оскільки, відповідно до вимог статті 279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, тому, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: approved