Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що 19.02.1988 року помер її батько [PERSON], якому належав житловий будинок №37 по вул.. Центральна ( Леніна) в с. Новоборисівка Великомихайлівського району Одеської області. Позивач вказує, що відповідно до законодавства, яке діяло на час відкриття спадщини, вона належним чином вступила у спадщину, але оформити свої спадкові права на будинок не має можливості у зв»язку з тим, що за життя спадкодавець належним чином не оформив право власності на будинок, яким володів. Позивач вказує, що спадковий будинок був побудований в 1954 році, батько позивача фактично був його власником, що підтверджується записами в погосподарській книзі Новоборисівської сільської ради. Посилаючись на наведені обставини, позивач просить суд визнати за ним за правом спадкування за законом після померлого батька [PERSON] право власності на житловий будинок 37 по вул.. Центральна (колишня вул.. Леніна) в с. Новоборисівка Великомихайлівського району Одеської області, разом з господарськими будівлями та спорудами. Позивач в судове засідання не з»явилась, надала заяву, в якій підтримала заявлені вимоги в повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності. Представник Новоборисівської сільської ради надав заяву, в якій визнав позов у повному обсязі та просив розглянути справу за його відсутності. Оскільки сторони належним чином повідомлялись про дату розгляду справи, надали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд вирішив можливим розглянути справу за відсутністю сторін та ухвалити рішення на підставі письмових матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Із свідоцтва про народження позивача вбачається, що вона є дочкою [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). У зв»язку з реєстрацією шлюбу прізвище позивача було змінено на «Хмельнюк» (а.с.9). Згідно зі свідоцтвом про смерть, [PERSON] помер 22 лютого 1988 року (а.с.10) У довідках, виданих виконкомом Новоборисівської сільської ради №330 від 28.02.2017 року та № 336 від 28.02.2017 року зазначено, що померлий 19.02.1988 року [PERSON] до дня смерті проживав у [INFO] (колишня Леніна) с. Новоборисівка Великомихайлівського району Одеської області; разом з ним проживала його дочка [PERSON], яка вступила в управління спадковим майном (а.с.17-18). Оскільки спадщина відкрилась в 1988 році, спірні правовідносини регулюються законодавством, яке діяло на час відкриття спадщини Цивільним Кодексом УРСР 1963 року. Перевіривши наявність у позивача права спадкування після смерті [PERSON], суд дійшов до наступного. Відповідно до ст.. 524 ЦК від 1963 року, спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі ст.. 548 ЦК 1963 року, Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Ст. 549 ЦК від 1963 року передбачає дії, що свідчать про прийняття спадщини: Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивач на момент смерті спадкодавця та протягом шести місяців після смерті спадкодавця проживала у спадковому будинку та вступила в управління спадковим майном, що підтверджено довідкою органу місцевого самоврядування. Із довідки державного нотаріуса Великомихайлівської державної нотаріальної контори від 01.03.2017 року № 366/01-16 вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, тобто позивач не зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Але враховуючи раніше наведені положення ст.. 549 ЦК 1963 року, позивач є такою, що прийняла спадщину, оскільки вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Згідно з інформацією державного нотаріуса, позивачу роз»яснена неможливість видачі свідоцтва про прийняття спадщини після смерті батька у зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Перевіривши посилання позивача на те, що спадкодавцю фактично на праві власності належав житловий будинок 37 по вул.. Центральна (колишня вул.. Леніна) в с. Новоборисівка, і вказане нерухоме майно входить до спадкової маси, суд дійшов до наступного. Відповідно до п. 3.1 Інформаційного листа ВВССУ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватись законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Із позову вбачається, що фактично житловий будинок був побудований в 1954 році. Вказана обставина підтверджена відомостями з по господарської книги. На час завершення будівництва питання набуття права власності не пов»язувалось з питанням реєстрації нерухомого майна. Крім того, питання оформлення прав власності на нерухоме майно було віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов»язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у по господарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до ст.. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо особливостей державної реєстрації прав власності на об»єкти нерухомого майна, закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, що набув чинності на час ухвалення судом рішення, внесені зміни, відповідно до яких для здійснення державної реєстрації прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності на об»єкти( індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудовані до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року, проведення технічної інвентаризації не потребується. Документом, що замінює технічний паспорт у разі його відсутності, є виписка з погосподарської книги, яка надається виконавчим органом сільської ради або відповідною архівною установою. Державна реєстрація прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності на об»єкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудовані до них, що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не здійснювалась державна реєстрація прав власності, для осіб, за якими закріплені рахунки в по господарських книгах відповідних сільських рад, здійснюється на підставі поданої заяви та виписки із зазначених книг, наданої органом сільської ради або відповідною архівною установою, а також інших документів, визначених у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно з випискою із по господарської книги №3 Новоборисівської с/ради № 338 від 28.02.2017 року, наданою виконкомом Новоборисівської сільради Великомихайлівського району Одеської області, батько позивача [PERSON] був записаний головою домогосподарства за адресою: с. Новоборисівка, вул.. Центральна (колишня вул.. Леніна) 37 .(а.с.11). На підставі наведеного суд вважає доведеним факт того, що померлому батьку позивача [PERSON] житловий будинок 37 по вул.. Центральна (колишня вул. Леніна) в с. Новоборисівка належав на праві власності, і батько позивача мав право належним чином зареєструвати право власності на вказаний будинок, але свої права власника не реалізував. Відповідно до ст.. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Дослідивши всі надані у справі докази, суд вважає доведеним, що позивач є дочкою спадкодавця [PERSON], якому на праві власності належав житловий будинок 37 по вул.. Центральна (колишня вул.. Леніна) в с. Новоборисівка; за життя спадкодавець належним чином не зареєстрував своє право власності на нерухоме майно, хоча мав на це право, у зв»язку зі смертю фактичного власника нерухомого майна реєстрація права власності в позасудовому порядку не можлива. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги, який належним чином прийняв спадщину. На будинок належним чином складений технічний паспорт. Відповідачем вказані обставини не заперечуються. Реалізувати свої спадкові права в позасудовому порядку позивач не має можливості у зв»язку з відсутністю зареєстрованого права власності спадкодавця на нерухоме майно. Враховуючи встановлені судом обставини суд вважає необхідним визнати за позивачем право власності на житловий будинок 37 по вул..Центральна в с. Новоборисівка Великомихайлівського району Одеської області за правом спадкування за законом після померлого 19 лютого 1988 року [PERSON].

Outcome: approved