Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] та малолітньої [PERSON] про позбавлення права користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Вимоги вказаної позовної заяви мотивовані тим, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами, що знаходиться в [ADDRESS]. Позивач та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 28.10.2016 року. Після розірвання шлюбу відповідачі перестали бути членами сім'ї позивача та у вказаному будинку не проживають з жовтня 2016 року, вказаним будинком не користуються. На неодноразові пропозиції знятися з реєстрації в будинку позивача в добровільному порядку відповідачі відмовляються, чим порушують права власника вказаного домоволодіння на вільне володіння, користування та розпорядження своїм нерухомим майном. Відповідачі не є власниками вказаного будинку, не є членами сім'ї власника, в будинку не проживають, їх особисті речі у вказаному будинку відсутні. Оскільки сторонам вирішити даний спір в добровільному порядку не вдалося, тому позивач для захисту своїх, на його думку, порушених прав та свобод звернувся до суду із вказаним позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав повністю та пояснив суду, що він із [PERSON] зареєстрував шлюб та вони із дочкою відповідача від іншого шлюбу [PERSON] проживали в його домоволодінні як одна сім'я. Сімейні відносини між ними не склалися, а тому шлюб 28.10.2016 року був розірваний. Після розірвання шлюбу відповідачі в його будинку не проживають так як проживають за іншою адресою, хоча зареєстровані в його домоволодінні, що створює для нього певні труднощі. Він неодноразово звертався до відповідачів з питанням добровільного зняття з реєстраційного обліку, але останні ігнорують його прохання і не бажають зробити це добровільно, а тому він вимушений був звернутися до суду із вказаним позовом. У судовому засіданні відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечувала та пояснила суду, що вона, її малолітня дочка [PERSON] та мати [PERSON] дійсно не проживають у будинку позивача, однак знятися із реєстраційного обліку за вказаною адресою вони не можуть, оскільки у них відсутнє особисте житло, а тому просила суд у задоволенні позову відмовити повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про причини своєї неявки не повідомила, до суду із клопотаннями про розгляд справи за її відсутності чи про перенесення розгляду справи на іншу дату не зверталася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином у порядку визначеному чинним законодавством. Враховуючи неодноразові неявки відповідача до суду, та з метою забезпечення дотримання принципів розумності та своєчасності розгляду і вирішення справи, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо даних для ухвалення обґрунтованого та законного рішення по справі, суд рахує за можливе провести розгляд справи та ухвалити рішення суду на підставі наявних у справі доказів. Представник органу опіки та піклування Золотоніської міської ради за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що малолітня [PERSON] не проживає у [ADDRESS] більше року, не є членом сім'ї власника, а тому фактично втратила право користуватися житлом, де зареєстрована. Вирішення вказаного спору поклала на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Так ст. 4 ЦПК України визначено, що суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено та сторонами не заперечується, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 28.10.2016 року, що стверджується також копією свідоцтва про розірвання шлюбу (серії [NUMBER] від 28.10.2016 року). Судом також встановлено, що позивачу належить житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами, який розміщений у [ADDRESS], що стверджується копією договору купівлі-продажу будинку від 20.05.1979 року, посвідчений державним нотаріусом Золотоніської державної нотаріальної контори за реєстровим №1899. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Як вбачається із довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб, яка видана виконавчим комітетом Золотоніської міської ради від 27.06.2017 року, №5701 [PERSON] та її донька [PERSON] проживають за адресою [ADDRESS], хоча зареєстровані за адресою [ADDRESS]. Факт безпосереднього проживання [PERSON] та її малолітньої доньки [PERSON] за адресою [ADDRESS] стверджується також довідкою голови квартального комітету №17 від 04.12.2017 року, а також договором оренди житлового приміщення від 27.06.2017 року. Суд також враховує, що відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала факт того, що вона разом із своєю матір'ю [PERSON] та малолітньою дочкою [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] та в будинку позивача не проживають починаючи з жовтня 2016 року. Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. При вирішенні вказаної справи суд враховує позицію представника органу опіки та піклування Золотоніської міської ради Черкаської області, який вважає за можливе позбавити права користування житловим приміщенням малолітньої [PERSON] за адресою [ADDRESS] та зняття її з реєстраційного обліку, що відповідає висновку органу опіки та піклування Золотоніської міської ради про можливість позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку малолітньої дитини від 04.12.2017 року №2323. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з постановою Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, аналіз ст. 16, ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321 ЦК України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. За змістом норм статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України вбачається, що дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах обов'язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов'язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За змістом ст. 156 ЖК УРСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно із ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. І позивач, і відповідач після припинення сімейних відносин і по теперішній час проживають окремо. Ті обставини, що у будинку, який є власністю позивача, неповнолітня [PERSON] не проживає тривалий час підтвердила в суді і сама [PERSON] Таким чином судом встановлено, що відповідачі фактично не проживають за місцем своєї реєстрації, фактично проживають за іншою адресою, не є членами сімї власника будинку та не є співвласниками будинку. Окрім того суд враховує також норми ст. 29 ЦК України, згідно яких місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.. За вказаних обставин суд приходить до обґрунтованого висновку, що позов в частині позбавлення права користування житловим будинком , що знаходиться за адресою вул. Благовіщенська 154, м. Золотоноша Черкаської області необхідно задовольнити, оскільки відповідачі, які не проживають за своїм місцем реєстрації та фактично проживають за іншою адресою, обмежують право позивача на власність та вільного розпорядження нею. Разом із тим, вимога позивача про зняття з реєстраційного обліку не може бути задоволена із наступних підстав. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином із норм чинного законодавства вбачається, що позбавлення відповідачів права користування жилим будинком вже є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи, а тому вимога про зняття з реєстраційного обліку місця проживання відповідачів не відповідає нормам чинного законодавства. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України, суд солідарно стягує із повнолітніх відповідачів на користь позивача сплачений останнім судовий збір. На підставі зазначеного та

Outcome: partial