Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, а також стягнення моральної шкоди вказуючи, що вона 02.09.2013 року була прийнята на посаду доцента кафедри фінансів Черкаського державного технологічного університету на умовах контракту № 55 від 02.09.2013 року строком до 31.08.2016 року. 02.09.2014 року вона була ознайомлена з наказом № 263-к від 29.08.2014 року, яким її було звільнено з роботи з формулюванням «в зв»язку із навчанням у докторнатурі з відривом від виробництва відповідно до ст.. 7 КЗпП України та пункту 12 «Положення про підготовку науково-педагогічних працівників». Трудова книжка їй видана не була. Своє звільнення вважає безпідставним, так як посилання на ст.. 7 КЗпП України є незаконним, там визначені додаткові підстави для припинення трудового договору. При цьому там зазначено, що таке звільнення може мати місце тільки щодо деяких категорій працівників за певних умов, які встановлюються законодавством. Посада доцента кафедри фінансів, з якої вона була звільнена наказом, належить до посад науково-педагогічних працівників і є її постійним місцем роботи. Під час прийняття на роботу згідно контракту, жодного порушення чинного законодавства про працю, враховуючи особливості правового регулювання трудових відносин у сфері вищої освіти, допущено не було. В наказі конкретно не зазначено підстави припинення з нею трудових відносин і не вказано законодавчий акт, який забороняє продовжувати перебувати на посаді доцента кафедри фінансів. Не існує жодної норми законодавства, яка б забороняла працювати особі яка навчається. Просить визнати незаконним та скасувати наказ № 263-к від 29.08.2014 року, поновити її на посаді доцента кафедри фінансів з 30.08.2014 року, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути моральну шкоду в сумі 5000 гривень, яка полягає в тому, що внаслідок звільнення її з роботи її позбавили можливості працевлаштуватись в інші навчальні заклади, оскільки звільнення відбулося після початку нового навчального року . Стрес який вона перенесла, приниження спричинили погіршення її стану здоров»я, що виразилось у головних болях, безсонні. Такий стан негативно позначився на її спілкуванні із членами родини, а тому змушена докладати додаткових зусиль для організації свого повсякденного життя. В судовому засіданні позивач [PERSON], та її представник [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. При цьому позивач зазначила, що на момент її звільнення нею була написана заява про відрахування її з докторнатури і був виданий наказ від 29.08.2014 року. Представник відповідача Власенко К.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав та пояснив, що відповідно до наказу № 293/01 від 30.08.2013 року [PERSON], було зараховано до докторнатури з 01.09.2013 року. Відповідно до наказу № 312-к від 02.09.2013 року позивачці було продовжено строк дії контракту з 02.09.2013 року по 31.08.2016 року відповідно якого вона прийнята на роботу на посаду доцента кафедри фінансів Черкаського ДТУ. Відповідно до положення «Про підготовку науково-педагогічних працівників та наукових кадрів», керівники підприємств установ, зобов»язані звільнити з роботи осіб, зарахованих до аспірантури або докторнатури з відривом від виробництва для своєчасного прибуття на навчальний термін. Тому [PERSON] була звільнена з роботи та видано відповідний наказ. Просив в позові позивачу відмовити. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Судом встановлено, що 02.09.2013 року між Черкаським державним технологічним університетом та [PERSON] укладено контракт № 55 про прийняття на посаду доцента кафедри фінансів на термін з 02.09.2013 року по 31.08.2016 рік., про що у трудовій книзі зроблений відповідний запис. Даний контракт є особливою формою трудового договору і на його підставі виникають трудові відносини між сторонами. 29.08.2014 року Черкаським державним технологічним університетом видано наказ № 263-к про звільнення [PERSON] з роботи з 29.08.2014 року в зв»язку з навчанням у докторнатурі з відривом від виробництва відповідно до ст.. 7 КЗпП України та пункту 12 «Положення про підготовку науково-педагогічних працівників» від 01.03.1999 року № 309. Підставою звільнення зазначено наказ про зарахування до докторнатури ЧДТУ від 30.08.2013 року. Відповідно до ст.. 7 КЗпП України передбачено особливості регулювання праці деяких категорій працівників, які працюють у районах з особливими умовами підвищеного ризику для здоров»я, тимчасових і сезонних працівників, а також працівників, які працюють у фізичних осіб за трудовими договорами, додаткові підстави для припинення трудового договору деяких категорій працівників за певних умов встановлюються законодавством. Як зазначив в судовому засіданні представник відповідача, позивач і була звільнена з роботи додатковими підставами для припинення трудового договору за певних умов які встановлюються законодавством, а саме на підставі п.12 Положення про підготовку науково - педагогічних працівників», яким зазначено звільнення керівником установи з роботи працівника зарахованих до докторнатури. Відповідно до листа територіальної державної інспекції з питань праці у Черкаській області, зазначено, що низка додаткових підстав для припинення трудового контракту встановлена : для державних службовців - ст.. 30 Закону України «Про державну службу»; - для посадових осіб органів місцевого самоврядування - Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування; - для посадових осіб органів прокуратури. Законом України «Про освіту» не передбачено звільнення з підстав , які зазначені в наказі про звільнення [PERSON] Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] не підлягає до звільнення за ст. 7 КЗпП України. Відповідно до ст..36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є: угода сторін, призов на військову службу, розірвання трудового договору з ініціативи працівника, (ст..38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого органу ( ст..40, 41), переведення працівника за його згодою на інше підприємство, відмова від переведення на іншу роботу, набрання законної сили вироку суду, підстави, передбачені контрактом. Главою 5 контракту № 55 від 02.09.2013 року між позивачем та відповідачем передбачено зміни, припинення та розірвання трудового контракту. Пунктом 5.3 контракту зазначено, що при достроковому розірвання контракту у разі невиконання або неналежного виконання сторонами зобов»язань, передбачених контрактом, він розривається попередженням іншої сторони у письмовому вигляді, але не раніше ніж за два тижні ( ст.. 36,п.8 КЗпП України). Судом встановлено, що контракт з позивачем розірваний не був та вона не була належним чином повідомлена про звільнення її з посади. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він на той час був завідуючий кафедрою де працювала позивач. 29.08.2014 року йому зателефонував начальник відділу кадрів [PERSON] та повідомив про те, що [PERSON], звільнена з роботи. Просив передати їй підійти до відділу кадрів, що ним і було зроблено. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що ним було ініційовано звільнення [PERSON], з посади, так як вона навчалась на денній формі в докторнатурі, що законодавством заборонено. Він повідомив 28.08.2014 року завідуючого кафедрою [PERSON] та просив [PERSON], прийти до відділу кадрів. [PERSON], з»явилась у відділ кадрів лише 02.09.2014 року, від отримання трудової книжки відмовилась, про що працівниками був складений акт. Даний факт підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] Статтею 38 КЗпП України передбачено, як поважна причина звільнення за власним бажанням вступ до навчального закладу. У цьому випадку, попередження за два тижні, закон не вимагає. Як пояснила в судовому засіданні позивач, нею 27.08.2014 року подана заява про відрахування її з докторнатури, яку вона віддала [PERSON], завідуючому кафедри аспірантури. На підставі цього і був виданий наказ про відрахування її з докторнатури датований 29.08.2014 року. Проте, суд критично оцінює дані посилання позивача, так як судом встановлено, що дана заява зареєстрована в канцелярії ЧДТУ 02.09.2014 року, про що свідчить резолюція [PERSON] з датою 02.09.2014 року. Даний факт в судовому засіданні підтвердили свідок [PERSON] та працівник канцелярії [PERSON], яка реєструвала дану заяву. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що дану заяву вона отримала в канцелярії 04.09.2014 року після чого роздрукувала наказ та підписавши його в проректора [PERSON] зареєструвала в канцелярії. На наказі поставили число 29.08.2014 року. Тому посилання позивачки на те, що заяву про відрахування з докторнатури було здано 28.08.2014 року, не відповідає дійсності та спростовується вищевикладеними доказами. Незважаючи на вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки в частині визнання наказу про її звільнення та поновлення її на роботі підлягають до задоволення. Звільнення позивачки [PERSON] за ст.. 7 КЗпП України відбулося з порушенням норм трудового законодавства, а тому наказ № 263-к від 29.08.2014 року є незаконним та підлягає скасуванню, а позивач підлягає поновленню на роботі. У відповідності до ст.235 КЗпПУ, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Підлягають до задоволення вимоги позивачки в частині стягнення на її користь заробітної плати за час вимушеного прогулу починаючи з 01.09.2014 року по день поновлення на роботі, тобто по 24.12.2014 року. Відповідно до довідки про заробітну плату позивачки, середньоденний заробіток становить 82,90 грн. Тривалість вимушеного прогулу становить 83 дні. ( 82,90 Х 83 днів) = 6880,70 грн, які суд вважає стягнути з відповідача. Як зазначено у ст.237-1 КЗпПУ, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачкою не наведені докази заподіяння їй саме моральної шкоди. А тому в цій частині позовні вимоги позивачки не підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд вважає допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі. Судовий збір в сумі 243,60 суд вважає стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial