Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до об'єднаної територіальної громади с. Звенячин в особі Кострижівської селищної ради Заставнівського району Чернівецької області про тлумачення заповіту, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. Посилається на те, що [INFO] року померла його бабуся [PERSON] Після смерті останньої відкрилась спадщина до якої входить земельна ділянка площею 1,9820 га, кадастровий номер [NUMBER], розташована в адмінмежах Звенячинської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала покійній на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER];земельна ділянка площею 0,0360 га, кадастровий номер [NUMBER], розташована в адмінмежах Звенячинської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала покійній на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER]; [INFO] року померла [PERSON] вчинила заповіт, згідно якого все майно, де б воно не було із чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом матиме право, а саме земельну частку(пай) заповіла йому. Спадкоємці, що мають право на обов'язкову частку при спадкуванні за заповітом відсутні. Зазначає, що спадщину після смерті [PERSON] він прийняв, звернувся до приватного нотаріуса Заставнівського районного нотаріального округу Чернівецької області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак, вивчивши пред'явлені ним документи, нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку з тим, що склад спадкового майна за заповітом не відповідає складу спадкового майна, яке пред'явлено спадкоємцем для оформлення спадщини за заповітом. Тобто земельна ділянка площею 1,9820 га, кадастровий номер [NUMBER], розташована в адмінмежах Звенячинської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельна ділянка площею 0,0360 га, кадастровий номер [NUMBER], розташована в адмінмежах Звенячинської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва не відповідає складу спадкового майна - земельній частці (паю). Вважає, що заповіт від [INFO] р. розповсюджується на таку спадкову масу як: земельну ділянку - площею 1, 9820 га кадастровий номер [NUMBER] та земельну ділянку площею 0,0360 га - кадастровий номер [NUMBER], що належали [PERSON] згідно державних актів на право власності на земельні ділянки серії [NUMBER], [NUMBER]. З вказаних підстав просить тлумачити заповіт так, щоб він зміг реалізувати своє право на отримання спадщини за заповітом належним чином. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав указаних в позовній заяві, просив їх задовольнити. Представник відповідача об'єднаної територіальної громади с. Звенячин Заставнівського району Чернівецької області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про визнання позову та прохання розглянути справу у його відсутності. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, врахувавши заяву представника відповідача, суд вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] року в с. Звенячин Заставнівського району Чернівецької області померла [PERSON], що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO] року (а.с. 7). Відповідно до ч.ч. 1, 1 ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Внаслідок смерті [PERSON] по місцю її останнього проживання - с. Звенячин Заставнівського району Чернівецької області відкрилася спадщина на все належне їй майно, до складу якої входить земельна ділянка площею 1,9820 га, кадастровий номер [NUMBER], розташована в адмінмежах Звенячинської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельна ділянка площею 0,0360 га, кадастровий номер [NUMBER], розташована в адмінмежах Звенячинської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказане вбачається із копій державних актів на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] та серії [NUMBER] від 09.01.2008 року та свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 8, 9, 11). Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. За правилами ст. 1216, 1217, 1218, 1268 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами не можливе. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. [INFO] року [PERSON] вчинила заповіт, згідно якого все майно, де б воно не було із чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом матиме право, а саме земельну частку(пай) заповіла онукові [PERSON], тобто позивачу (а.с. 10). Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховної ради України за №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» - перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений ст. 1241 ЦК України є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. На виконання вказаних вимог закону, судом встановлено, що спадкоємці, які б мали право на обов'язкову частку при спадкуванні за заповітом відсутні. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до положення ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що позивач на момент смерті спадкодавця [PERSON] разом з нею не проживав, однак спадщину прийняв, що підтверджується заявою (а.с. 2 спадкової справи, заведеної щодо майна померлої [PERSON], яка витребувана судом та досліджена). З метою оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно позивач звернувся до нотаріальної контори, однак, вивчивши пред'явлені ним документи, нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку з тим, що склад спадкового майна за заповітом не відповідає складу спадкового майна, яке пред'явлено спадкоємцем для оформлення спадщини за заповітом. Наведене вбачається із витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №35088942 від 11.03.2013 року, постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 06.06.2017 року (а.с. 15-16). Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо заповіт містить суперечливі положення, за вимогою заінтересованих осіб застосовується тлумачення заповіту (ст.1256 ЦК) за умови, якщо відсутні підстави визнання заповіту недійсним, тобто тлумаченню підлягає лише дійсний заповіт. Для тлумачення змісту заповіту застосовуються також загальні правила тлумачення змісту правочинів встановлені ст.213 ЦК. Згідно ст.1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Відповідно до ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1, 2 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Отже, суд може розтлумачити заповіт, не змінюючи при цьому його змісту. Як передбачено п. 2.1 глави 3 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини. Аналогічні правила містяться і в п. 1.6 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 № 3306/5. Виходячи із зазначених правових норм, тлумачення заповіту судом здійснюється за наявності таких правових умов: зміст заповіту містить суперечності, неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача та наявність спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту. Об'єктом тлумачення заповіту судом є виключно сам заповіт, складений із слів та сполучень слів, які утворюють його текст. Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт, оскільки суд не може брати на себе права власника щодо розпорядження його майном на випадок смерті, тобто тлумачення заповіту є лише інструментом зясування волі заповідача після його смерті, а тому суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, адже це може спотворити волю заповідача. Як зазначено в рішенні Верховного Суду України від 27 серпня 2008 року, справа №6-11329св08, ч. 2 ст. 213 ЦК не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину. При тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у зміст заповіту, оскільки у відповідності до ст.1233 ЦК України заповіт це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав та обовязків на випадок смерті. Із змісту заповіту вбачається, що [PERSON] все майно, де б воно не було із чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом матиме право, а саме земельну частку(пай) заповіла онукові [PERSON] (а.с. 10). Суд приходить до висновку, що за своїм змістом розпорядження спадкодавця було спрямоване на те, щоб заповісти позивачу [PERSON] земельні ділянки, які в заповіті помилково зазначаються як земельна частка (пай) - на які у спадкодавця на момент складання заповіту було право, підтверджене державними актами на право власності на земельні ділянки та свідоцтвом про право на спадщину. Таким чином, вищенаведене, дає суду право зробити висновок, що позовні вимоги обґрунтовані і їх слід задовольнити з метою реалізації позивачем своїх спадкових прав. На підставі викладеного, ст.ст. 213, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1256, 1261-1265, 1268, 1270, 1272, 1297 ЦК України,

Outcome: approved