Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Шахтобудівельна компанія»» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної травмою на\~виробництві в обґрунтування якого вказав, що він перебував з відповідачем у трудових відносинах з 19.04.2017 року по 02.11.2017 року працюючи прохідником 5-го розряду з повним робочим днем на підземних роботах та був звільнений з підприємства за ст.38 КЗпП України. Під час виконання своїх трудових обовязків 29.06.2017 року о 18.15 год., позивач отримав травму голови. З приводу травми, отриманої на виробництві він лікувався безперервно з 29.06.2017 року по 30.10.2017 року. 30.10.2017 року МСЕК йому було встановлено 50% втрати працездатності та третю групу інвалідності, визначена потреба в медикаментозному лікуванні, протезуванні зубів, санаторно-курортному лікуванні, лікуванні у невролога, стаціонарному лікуванні. У рахунок відшкодування завданої шкоди, Покровським відділенням УВД ФСС України в Донецькій області позивачу була призначена щомісячна допомога в сумі 3817,33 грн. та одноразова допомога в розмірі 9304,10 грн. Сума у відшкодування моральної шкоди, спричиненої травмою на виробництві йому не призначалась та не виплачувалась. Вважає, що внаслідок отриманої на виробництві травми йому спричинена моральна шкода, яка полягає у його хворобливому психічному та фізичному стані, болю та стресі, яких він зазнав під час травми та продовжує зазнавати протягом тривалого періоду лікування. Крім того, тривалий час лікування у медичних закладах, поза межами своєї родини змінили його життєвий уклад: він не міг вести повноцінний спосіб життя, відчував сильні фізичні страждання, психологічний дискомфорт, який виражався у почутті відчаю, роздратованості, страху, поганому сні, слабкості, погіршенні памяті, запамороченнях, втраті свідомості, нудоті та слабкості, через що він був позбавлений повноцінного піклування над родиною, оскільки втратив змогу працювати на високооплачуваній роботі, яку він мав до травми, погіршилися відносини в родині, він став не товариським. У звязку з цим просить стягнути з відповідача на свою користь суму 50000 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданою травмою на виробництві. Позивач до судового засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, за участі його представника. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивача, наполягав на їх задоволенні, згідно з поясненнями на відзив відповідача наполягав, що ушкодження здоровя позивача сталося як з його провини так і з провини відповідача. Протоколом № 4 від 17.11.2017 року комісії з охорони праці відповідача, відсоток провини позивача встановлений у розмірі 35 %, у звязку з чим розмір його одноразової допомоги був також зменшений на 35 %. Крім того, доказом моральних страждань позивача є копії медичних документів, доданих до справи. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав. Згідно з наданим відзивом на позовну заяву вимоги позивача вважає надуманими та необґрунтованими. З пункту 10 [PERSON] про нещасний випадок на виробництві від 24.07.2017 року за формою Н-1 вбачається, що нещасний випадок стався з вини позивача, а саме під час циклу тампонажу, рукоятку фіксуючого пристрою кришки приймального отвору ПН-600 не було зафіксовано, тобто [PERSON] порушив вимоги п.4.2.6 «Інструкції оператора пневмонагнітача» (ПН-600), пункту 1 глави 5 розділу 4 «Правил безпеки у вугільних шахтах». У пункті 6 [PERSON] розслідування нещасного випадку від 24.07.2017 р. за формою Н- 5 також зазначено, що нещасний випадок стався виключно з вини позивача. Частиною 3 статті 22 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що у разі незгоди потерпілого зі змістом акту про нещасний випадок, питання вирішується посадовцем органу державного нагляду з охорони праці, рішення якого може бути оскаржене в судовому порядку. Позивач не виразив своєї незгоди з висновками комісії щодо обставин, причин нещасного випадку та змісту акту розслідування нещасного випадку відносно встановлення його провини в нещасному випадку, що стався, і не звертався до органу державного нагляду з охорони праці згідно зі ст. 22 Закони України «Про охорону праці». Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим зим органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Крім того, аргументи позивача про наявність у нього взагалі моральних страждань не обґрунтовані і не підтверджені документально, оскільки згідно з Порядком встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеню втрати професійної працездатності у відсотках, працівникам, яким заподіяно ушкодження здоровя, повязане з виконанням трудових обовязків, затвердженим Наказом МОЗ України від 22.11.1995 р. № 212, передбачено, що до обовязків МСЕК входить встановлення факту спричинення моральної шкоди потерпілому (п. 1.1. п.п.п. «д» Порядку). Згідно з п. 3.8 Порядку, висновком медичних органів, як основою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря - психіатра лікувально-профілактичної установи або ВКК або МСЕК про стрес, який отримав потерпілий в результаті трудового каліцтва або професійного захворювання, або їх наслідків, про депресію або негативних проявів стану потерпілого. Враховуючи наявність провини самого позивача в ушкодженні здоровя, а також відсутність висновків лікаря - психіатра лікувально-профілактичної установи, або ВКК, або МСЕК про факт моральних страждань у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи до судового засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без участі його представника, прийняти рішення на розсуд суду. Відповідно до пояснень до позову [PERSON]. 30.10.2017 року міжрайонна травматологічна МСЕК м.Покровська встановила [PERSON] 50 % втрати працездатності з датою переогляду 30.10.2018 року. 17.11.2017 року [PERSON] звернувся до Покровського відділення УВД ФСС України в Донецькій області з заявою про призначення йому страхових виплат у звязку з нещасним випадком на виробництві у звязку з чим 24.11.2017 року була винесена Постанова № 0527/7375/7375/9 про призначення одноразової допомоги та Постанова № 0527/7375/7375/9 про призначення щомісячної страхової виплати позивачу. Щомісячна страхова виплата продовжує виплачуватися [PERSON] Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював на підприємстві відповідача на посаді прохідника 5-го розряду з 19.04.2017 року по 02.11.2017 року та був звільнений на підставі наказу № 3572-к від 02.11.2017 за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України (а.с. 14-21). 29.06.2017 року, під час перебування в трудових відносинах з відповідачем, з [PERSON] стався нещасний випадок, про що складені акти за формою Н-1 та Н-5 від 24.07.2017 року, згідно з якими [PERSON], 29.06.2017 року, отримавши наряд на прийом матеріалів у сполучення вентиляційного стволу № 3 з вентиляційним квершлагом горизонту 930 м та на тампонаж пневмонагнетачем ПН-600 закріпленого простору вентиляційного квершлагу горизонту 930 м ВС-3 ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» цементно-піщаним розчином на ПК-15, приступив до виконання робіт разом з [PERSON] О 18.00 год., зафіксувавши, з його слів, кришку приймального отвору. О 18.15 год. [PERSON] побачив, що з гнучкого рукава ПН-600, через кондуктор не надходить в затягнутий простір виробки розчин і подав звуковий сигнал [PERSON] на зупинення подачі розчину з ПН-600. Приблизно через 30-40 сек. [PERSON] почувши потужний хлопок збоку ПН-600 підійшов і побачив, ЩО [PERSON]МС. лежить на підошві виробки безпосередньо біля ПН-600 з боку рукоятки фіксуючого пристрою кришки приймального отвору без свідомості. Кришка приймального отвору була відкрита, ланцюг, який виконує функцію запобігання самовільному відкриттю кришки був відчеплений. З чогодільчого пристрою стисле повітря в ємність ПН-600 не надходило. Кран надходження стислого повітря з розподільчого пристрою на ПН-600 був перекритий. Будь-яких ознак руйнування обладнання ПН-600 не було. Причиною настання нещасного випадку стало порушення вимог безпеки під час експлуатації обладнання, устаткування, машин, механізмів: під час циклу тампонажу рукоятка фіксуючого пристрою кришки приймального отвору ПН-600 не була зафіксована. Особою, яка допустила порушення вимог законодавства про охорону праці визнаний [PERSON], який порушив п.4.2.6 «Інструкції оператора пневмонагнітача (ПН-600)», пункту 1 глави 5 розділу ІV «Правил безпеки у вугільних шахтах» (а.с. 22-28, 29-37). Внаслідок нещасного випадку [PERSON] первинно встановлено діагноз: відкритий багато уламковий перелом нижньої щелепи праворуч у ментальному відділі зі зміщенням, забійна рана підборіддя праворуч, відкрита поєднана травма, струс головного мозку (забій головного мозку І ступеню, розтягнення мязово-звязкового апарату нижнього відділу хребта. З приводу травми [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 29.06.2017 року по 07.07.2017 року в щелепно-лицьовому відділенні Покровської центральної районної лікарні, з 07.07.2017 року по 20.07.2017 року з у травматологічному відділенні Мирноградської центральної міської лікарні, 23.08.2017 року по 04.09.2017 року з у неврологічному відділенні Мирноградської центральної міської лікарні (а.с. 41, 44, 55). За висновком МСЕК від 30.11.2017 року [PERSON] первісно встановлено 50% втрати працездатності та ІІІ група інвалідності внаслідок трудового каліцтва строком до 30.10.2018, рекомендоване медикаментозне лікування, протезування зубів, санаторно-курортне лікування при відсутності протипоказань (а.с. 60, 61). Згідно з індивідуальною програмою реабілітації інвалідів Покровською МСЕК рекомендовано [PERSON] постійне амбулаторне лікування у невролога, стаціонарне лікування за потребою, медичне лікування за наслідками трудового каліцтва, санаторно-курортне лікування за відсутності протипоказань, медичне спостереження у неврологічному відділенні постійно. [PERSON] може працювати на поверхні без важкої фізичної праці, перебування на висоті, біля механізмів, що рухаються та обертаються (а.с. 62-67). Постановою Покровського відділення УВД ФСС України в Донецькій області від 24 листопада 2017 року № 0527/7375/7573/9 [PERSON] призначено одноразову допомогу у разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі 9304,10 грн. Постановою Покровського відділення УВД ФСС України в Донецькій області від 24 листопада 2017 року № 0527/7375/7573/10 [PERSON] призначено щомісячну грошову виплату в сумі 3817,33 грн. (а.с. 68, 69). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України, життя і здоровя людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. На всіх підприємствах, в установах, організаціях згідно положень ст.153 КЗпП України повинні створюватися безпечні і нешкідливі умови праці. При цьому забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається виключно на власника або уповноважений ним орган. Ця норма закону співвідноситься з нормою, викладеною у ст. 13 Закону України «Про охорону праці», відповідно до якої роботодавець зобовязаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Як вбачається зі змісту ч.1 ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно ч.1 ст.1187\~ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч.2, 5 ст.\~1187\~ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, речове право, договір оренди, підряду тощо) володіє, зокрема механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Як вбачається з [PERSON] № 7 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом за формою Н-1 від 24.07.2017, а саме причин нещасного випадку, позивач отримав травму на підземних роботах під час експлуатації пнемонагнітача ПН-600. Суд вважає, що діяльність з використання будь-яких машин, механізмів, обладнання у підземних умовах є джерелом підвищеної небезпеки, оскільки в підземних умовах, тобто в умовах обмеженого простору, примусового провітрювання, штучного освітлення та інших несприятливих умовах експлуатації машин, механізмів, обладнання людиною, необхідно приділяти підвищену увагу особі, яка цю діяльність здійснює, та іншим особам. Крім цього, згідно п.2.1 [PERSON] проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 24.07.2017, відповідач має дозволи на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, що підтверджує отримання позивачем травми під час дії джерела підвищеної небезпеки. Тому доводи відповідача про те, що він не може відповідати за моральну шкоду оскільки немає вини підприємства, не ґрунтуються на законі. Доказів, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, суду не надано. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Як розяснив\~Пленум Верховного\~Суду України\~в п.3\~постанови №\~4\~від 31.03.1995\~року «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди»,\~під моральною\~шкодою слід\~розуміти втрати\~немайнового характеру\~внаслідок моральних\~чи фізичних\~страждань,\~або інших\~негативних явищ,\~заподіяних фізичній\~чи юридичній\~особі незаконними\~діями або\~бездіяльністю інших\~осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З наданих суду доказів, встановлено факт заподіяння шкоди здоровю позивача діями відповідача, оскільки вони перебували між собою у трудових відносинах та встановлено, що власником джерела підвищеної небезпеки є відповідач. Суд вважає, що позивачем дійсно отримана моральна шкода, оскільки внаслідок травми він зазнавав фізичного болю, проходив лікування та втратив 50% своєї працездатності, став інвалідом та не може працювати за своєю спеціальністю, що суттєво змінило звичний уклад його життя. Доводи відповідача щодо ненадання позивачем доказів на підтвердження факту і глибини моральних страждань є необґрунтованими, оскільки сам факт трудового каліцтва вже свідчить про заподіяння моральної шкоди [PERSON] Суд вважає доведеними доводи останнього про те, що з отриманням травми на виробництві та подальшим встановленням інвалідності він зазнав душевних страждань та змушений був вживати додаткових зусиль для організації свого життя. \~ \~ \~ \~При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди [PERSON] суд враховує характер правопорушення, глибину та тривалість фізичних та душевних страждань позивача, вину самого позивача, істотність вимушених змін у способі його життя та інші обставини, які мають вагоме значення, в тому числі, наслідки втрати працездатності та набуття інвалідності позивачем, які встановлені не безстроково, стан його здоровя на теперішній час та медичні рекомендації, додержання яких тягне за собою внесення коректив у звичайний спосіб життя позивача, неможливість продовжувати працю за отриманою спеціальністю, а тому, виходячи з викладеного та

Outcome: partial