Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . В квартирі зареєстрований він як власник, його син - [PERSON] та онук - [PERSON] . Відповідач [PERSON] не мешкає в квартирі [ADDRESS] з 2006 року, комунальні послуги не сплачує, особистих речей в кватирі не має, в утриманні житла участі не бере, фактично проживає за адресою [ADDRESS] . Просить позовну заяву задовольнити та визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі,не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суду не повідомив. Судом вживалися заходи щодо його повідомлення про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про що свідчать судові повідомлення та оголошення на веб- сайті суду, що знаходяться в матеріалах справи. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що пред`явлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 20.11.2017 року, посвідченим державним нотарісом Першої кам`янської державної нотаріальної контори Трощій Н.Г. (а.с. 11). Згідно довідки № 2/27221 від 13.12.2019 року, яка видана ТОВ «ЄРЦ КП» в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] - наймач, [PERSON] - син та [PERSON] - онук (а.с. 7). З акту про не проживання № 938, який виданий КП Кам`янської міської ради «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду», вбачається, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2006 року (а.с. 9). Частинами 1, 2 ст. 71 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР) передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно зі ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не мешкає у квартирі з 2006 року, не сплачує за комунальні послуги, особистих речей в квартирі не має, в утриманні житла участі не бере, отже згідно з приведеною нормою втратив право користування житлом за місцем реєстрації. При цьому домовленості між сторонами з приводу строку відсутності відповідача не існує. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 1, 2, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Враховуючи вищевикладене, позовна заява підлягає задоволенню, оскільки дії відповідача порушує права власника, на вільне користування та розпорядження своїм майном. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по справі у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Outcome: approved