Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із цим позовом та просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,22 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Вказаний позов обґрунтований тим, що після смерті спадкодавця - матері позивача, [PERSON] , відкрилась спадщина на майно. Він, позивач, є єдиним спадкоємцем після смерті матері за заповітом. У 2017 році він звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті матері та отримав свідоцтво про право на частину спадщини за заповітом. При зверненні до нотаріуса для оформлення спадкових прав, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку у зв`язку з відсутністю у нього правовстановлюючих документів на спадкове майно. Згідно даних погосподарської книги за його матір`ю обліковувалась земельна ділянка площею 0,37 га за адресою: [ADDRESS] . Постановою Сумського апеляційного суду від 18.04.2020 у цивільній справі №582/1275/18 за позовом [PERSON] за ним визнано право власності на земельну ділянку площею 0,15 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] . Позивач вважає, що до спадкового майна також належить земельна ділянка площею 0,22 га, що обліковувалась за спадкодавцем у погосподарській книзі. Позивач вказує, що земельна ділянка площею 0,22 га не була предметом розгляду у цивільній справі за його позовом №582/1275/18. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, додатково пояснив, що факт належності спадкодавцю земельної ділянки площею 0,22 га підтверджується даними погосподарської книги, з якої вбачається, і це не заперечує і представник відповідача, що за домогосподарством за адресою [ADDRESS] обліковується 0,37 га землі. При цьому посилався на лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 Представник Недригайлівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області, відповідача по справі, у судовому засіданні проти позову заперечував. На обгрунтування своєї позиції вказує, що дійсно згідно даних погосподарської книги Хоружівського старостинського округу за адресою [ADDRESS] , обліковується земельна ділянка у користуванні площею 0,37 га, але погосподарська книга є документом первинного статистичного обліку та не відображає форму власності відповідної земельної ділянки та її фактичного місцезнаходження. При цьому пояснив, що спадкодавцю [PERSON] згідно рішення Хоружівської сільської Ради народних депутатів від 28.06.1995 року було вирішено передати у власність земельну ділянку загальним розміром 0,15 га, з яких: 0,05 га - для будівництва та обслуговування житлових приміщень та 0,10 га - для ведення особистого підсобного господарства. Крім вищезазначеного рішення Хоружівської сільської Ради народних депутатів від 28.06.1995 року, іншої документації на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , немає. У судових засіданнях представник відповідача додатково пояснив, що можливо покійна мати позивача користувалася більшою земельною ділянкою, ніж та, яка була передана їй у приватну власність за рішенням Хоружівської сільської ради, але її право користування припинилося внаслідок смерті. На даний час з`ясувати, чи була така ділянка і де саме вона знаходилася не можливо. З даних публічної кадастрової карти вбачається, що по [ADDRESS] , крім земельної ділянки, що визнана за позивачем попереднім рішенням сільської ради, іншої вільної земельної ділянки немає, на підтвердження чого надав відповідні копії зображень з цієї карти. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] у місті Суми померла мати позивача, [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.8). Позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті матері, належним чином прийняв її спадщину, що встановлено рішенням Недригайлівського районного суду від 06.02.2019 та постановою Сумського апеляційного суду від 18.04.2020, постановленою за результатами апеляційного провадження за скаргою позивача. Після померлої [INFO] [PERSON] , Другою Сумською державною нотаріальною конторою, за заявою позивача, 24.12.2010 було заведено спадкову справу за № 689/2010 та, видане свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] з відповідними надвірними, господарчими та побутовими будівлями і спорудами (а.с.7). Позивачу державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з неподанням документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії (а.с.6). З довідки, виданої виконавчим комітетом Недригайліської селищної ради Недригайлівського району Сумської області 24.07.2017 № 516 вбачається, що згідно погосподарської книги Хоружівської сільської ради на 2016-2020 роки, домогосподарство та земельна ділянка розміром 0,37 га за адресою: [ADDRESS] (номер погосподарського обліку 05665) належить [PERSON] (а.с.9). Відповідно до даних облікової картки погосподарського обліку номер 05665 (а.с.117) за адресою [ADDRESS] , за власником житлового будинку [PERSON] значиться у користування земля площею 0,37 га, з них: 0,02 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору; 0,35 га для ведення особистого селянського господарства, у тому числі 0,20 га рілля, 0,15 га багаторічні насадження. З копії рішення 4 сесії двадцять другого скликання Хоружівської сільської ради народних депутатів від 28.06.1995 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам сільської Ради згідно поданих заяв» вбачається, що [PERSON] було передано земельну ділянку, розташовану в [ADDRESS] , площею 0,15 га, в тому числі для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель (присадибна ділянка) площею 0,05 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,10 га (а.с.75-76). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.12.2019 року № 192676438, позивач зареєстрував право власності на земельну ділянку цільового призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,15 га, кадастровий номер 5923586700:05:000:0097, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с.17-22). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України встановлені види спадкування, згідно якої спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). На підставі ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1225 ЦК України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом (п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах спадкування»). За загальним правилом, належним прийняттям спадщини, в силу вимог статей 1268-1270 ЦК України, вважається проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не заявлено спадкоємцем про відмову від спадщини, а також подання нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяви про прийняття спадщини протягом строку в шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини Матеріалами справи повністю підтверджується, що [PERSON] належним чином, у встановленому законом порядку, прийняв спадщину після смерті його матері [PERSON] . Згідно з частиною 1 статті 22 ЗК України, в редакції, яка діяв на час передачі земельної ділянки спадкодавцю [PERSON] за рішення Хоружівської сільської Ради народних депутатів, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Документами, що посвідчували право на земельну ділянку були визначені статтею 23 ЗК України, в редакції яка діяла на час передачі земельної ділянки спадкодавцю [PERSON] за рішення Хоружівської сільської Ради народних депутатів, державні акти на право власності або право постійного користування землею, які видавались і реєструвались сільськими, селищними, міськими районними радами народних депутатів. Дію статті 23 було зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених статтею 1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року за № 19-52. Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Отже, пунктом 3 Декрету було визначено, що право власності на земельну ділянку посвідчувалося самим рішенням уповноваженого органу про передачу у власність земельної ділянки. Згідно з пунктом 7 Перехідних положень ЗК України 2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що спадкодавцю [PERSON] за рішенням 4 сесії двадцять другого скликання Хоружівської сільської ради народних депутатів від 28.06.1995 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам сільської Ради згідно поданих заяв» було передано земельну ділянку, розташовану в [ADDRESS] , площею 0,15 га, в тому числі для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель (присадибна ділянка) площею 0,05 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,10 га (а.с.75-76). На підставі цього рішення постановою Сумського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року у справі № 582/1275/18 визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,15 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] . На підставі цього рішення позивач зареєстрував за собою право власності на земельну ділянку площею 0,15 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер 5923586700:05:000:0097. Але протягом судового розгляду судом не встановлено на підставі належних і допустимих доказів, що покійній [PERSON] на праві приватної власності належала інша земельна ділянка площею 0,22 га за цією ж адресою: [ADDRESS] . Так, рішення сільської ради про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки прощею 0,22 га немає. Запис в погосподарській книзі за 2016-2020 роки (а.с.117-118) про те, що за домогосподарством за адресою: [ADDRESS] , обліковується земельна ділянка площею 0, 37 га, на записи в якій посилається позивач на підтвердження своїх вимог, не є документом, який підтверджує право власності на землю. Відповідно до Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, яка затверджена Наказом Державної служби статистики України11.04.2016 № 5, погосподарський облік, як вид первинного обліку, передбачений для накопичення і систематизації відомостей, які збирають сільські, селищні, міські ради територіальних громад (об`єднаних територіальних громад) (далі - місцеві ради) по кожному з розташованих на їхній території сільських населених пунктів і які є необхідними для проведення державних статистичних спостережень. Погосподарський облік ведуть з урахуванням норм чинного законодавства з питань захисту персональних даних. Цей облік не передбачає реєстраційних дій і не несе жодних правових наслідків для об`єктів, відносно яких він здійснюється. Із Інструкцій, які передбачали ведення погосподарського обліку та діяли як на час передачі [PERSON] у приватну власність земельної ділянки, так і на час її смерті, також вбачається, що погосподарський облік, як однин із видів статистичного обліку вівся лише з метою систематизації відомостей про громадян та домогосподарства за єдиними для всієї України формами документації. Посилання позивача на лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, в якому зазначено, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів публічної влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності є безпідставним, оскільки це положення стосується виникнення і підтвердження в певних випадках права власності на жилі будинки. Крім того, як встановлено судом, позивач вже звертався до Недригайлівського районного суду із позовом про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,37 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] . Рішенням Недригайлівського районого суду від 06.02.2019 позивачу відмовлено у задоволені позову з мотивів відсутності документів, які підтверджували належність спадкодавцю земельної ділянки площею 0.37 га. Постановою Сумського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року у справі №582/1275/18 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Недригайлівського районного суду від 06.02.2020 скасовано та ухвалено нове, яким визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку не площею 0,37 га, як того просив [PERSON] , а площею 0,15 га, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] . Рішення суду мотивоване тим, що право власності [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,15 га посвідчувалось рішенням Хоружівської сільської ради народних депутатів від 28.06.1995, яким [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку ділянку, розташовану в [ADDRESS] , площею 0,15 га, в тому числі для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель (присадибна ділянка) площею 0,05 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,10 га. Таким чином, аналіз вищезазначених норм права та наявні у справі докази дають підстави для висновку, що відсутні докази набуття у встановленому законом порядку спадкодавцем [PERSON] права власності на земельну ділянку розміром 0,22 га за адресою: [ADDRESS] . Відповідно ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів щодо належності спадкодавцю [PERSON] земельної ділянки загальним розміром 0,22 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , саме на праві власності, то суд доходить висновку, що позивач не є таким, що набув у порядку спадкування право власності на дану земельну ділянку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати залишаються за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed