Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача - [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 14.12.2011 р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір позики, згідно якого позивач [PERSON] надав позику відповідачу - [PERSON] в сумі 173194 (сто сімдесят три тисячі сто дев'яносто чотири) гривні 00 копійок. Згідно вищезазначеного договору відповідач зобов'язався повернути позику до 07 березня 2012 року, однак відповідач своїх зобов'язань щодо повернення позики не виконав. Оскільки відповідач ухиляється від погашення боргу по позиці в добровільному порядку, порушує взяті на себе зобов'язання, це викликало необхідність звернутися до суду. В процесі розгляду справи представник позивача уточнив позовні вимоги шляхом зменшення ціни позову до 158793,69 грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, просив позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача 158793,69 грн., що включає: 123194 грн. - основна сума боргу, 6159, 70 грн. - індекс інфляції, 7938, 42 грн. - 3 % річних, 19037,69 грн. - проценти за користування чужими грошовими коштами, 2463, 88 грн. - штраф. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні частково визнали уточнені позовні вимоги в розмірі 137292,12 грн.: 123194 грн. - основна сума боргу, 6159, 70 грн. - індекс інфляції, 7938, 42 грн. - 3 % річних. В процесі розгляду справи представник позивача не заперечив щодо стягнення з [PERSON] остаточної суми яку він фактично визнав, тобто 137292,12 грн. Заслухавши пояснення сторін по справі, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов є підставним та його слід частково задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 14.12.2011 р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір позики, згідно якого позивач [PERSON] надав позику відповідачу - [PERSON] в сумі 173194 (сто сімдесят три тисячі сто дев'яносто чотири) гривні 00 копійок. Згідно вищезазначеного договору відповідач зобов'язався повернути позику до 07 березня 2012 року, однак в добровільному порядку умови договору повністю не виконав. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Загальна сума нарахувань індексу інфляції становить - 6159, 70 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Частиною 2 вищевказаної статті встановлено, що розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до п. 5 Договору «у разі неповернення договору в сумі та в строки, передбачені цим договором, позичальник зобов'язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми. А відтак вимога про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 7938, 42 грн. підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Згідно Постанови Вищого Господарського Суду України від 12 жовтня 2011 року по справі № 5005/4278/2011 стягнення відсотків відповідно до ст. 536 ЦК України виключає можливість стягнення відсотків, передбачених ст. 625 ЦК України. А оскільки проценти за користування чужими коштами у розмірі облікової ставки та 3 % річних є різновидами неустойки, тобто одним і тим самим видом юридичної відповідальності за одне й те саме порушення договірного зобов'язання, а відтак суд приходить до висновку, що вимога про стягнення з відповідача [PERSON] процентів за користування чужими коштами у розмірі облікової ставки не підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Частиною 2 вищевказаної статті встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до п.1 Договору позики, позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів до 07.03.2012 р. Тобто з 08.03.2012 р. почалося прострочення, а тому згідно ст. 258 ЦК України, позивач мав право стягнути штраф протягом одного року, тобто до 08.03.2013 р. Однак позовну заяву було подано в суд 07.08.2013 р та здійснив нарахування штрафу із пропущенням строку позовної давності. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦПК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. А відтак суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 2 % від суми позики не підлягає до задоволення. Станом на день ухвалення рішення відповідач не повернув позивачу повну суму коштів, чим прострочив виконання свого грошового зобов'язання. Таким чином, зважаючи на неповернення відповідачем позивачеві частини суми позики, суд вважає, що позов слід частково задовольнити та стягнути з відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] 137292 (сто тридцять сім тисяч двісті дев'яносто дві) гривні, 12 коп. боргу та нарахувань за договором позики. Крім цього на підставі ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача судовий збір в сумі 229 (двісті двадцять дев'ять) гривень, 40 копійок та в користь держави судовий збір в сумі 1143 (одна тисяча сто сорок три) гривні, 52 копійок.

Outcome: partial