Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, який у встановленому законом порядку уточнив, та в кінцевому, просить ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду завдану злочином в розмірі 32 000 грн., моральну шкоду в розмірі 4000 грн., а також судові витрати в загальному розмірі 860 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідач, 03.11.2010р. поблизу кафе «Авеста», що знаходиться у м. Львові на вул. Зеленій, 79 в ході словесного конфлікту, який виник мін ними та іншими особами умисно наніс йому удар правою рукою в щелепу, чим заподіяв йому тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді перелому нижньої щелепи в ділянці кута зліва із зміщенням фрагментів. За вчинені дії [PERSON] було притягнуто до кримінальної відповідальності та вироком Личаківського районного суду м. Львова від 27.02.2013р. його було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено покарання у вигляді 1 року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України його було звільнено від відбування покарання та встановлено іспитовий строк терміном 1 рік. Враховуючи те, що на час розгляду кримінальної справи сторони між собою дійшли примирення, та узгодили суму матеріального та морального відшкодування, цивільний позов було залишено без розгляду. Загальна сума заподіяна злочином, яку погодився відшкодувати відповідач становить 40 000 грн., з яких 30 000 грн. - матеріальна шкоди і 10 000 грн. - моральна шкода. Всю цю суму відповідач зобов'язався відшкодувати до 26.05.2013р. Однак, всупереч таким домовленостям та укладеної між сторонами угоди про примирення від 27.02.2013р., відповідач на день підписання угоди, суму заподіяної шкоди відшкодував лише частково, сплативши позивачу лише 4000 грн., і в подальшому, добровільного наміру відшкодувати суму спричинених збитків він не виявляє. Оскільки взяті на себе зобов'язання відповідачем не виконані, вимушений в судовому порядку стягнути з останнього суму завданих матеріальних збитків, які становлять 32 000 грн., а також моральну шкоду, в обґрунтування якої покликається на фізичні болі та страждання, яких зазнав внаслідок завданих тілесних ушкоджень, та переживань у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Лікування було доволі тривалим, і повного відновлення здоров'я через брак коштів досягнуто не було. Необхідність проходити курс лікування також вплинула на успішні результаті в роботі, що додатково підсилює ступінь душевних страждань, і в загальному, їх розмір оцінює в сумі 4000 грн., які також просить стягнути з відповідача в судовому порядку, а також витрати, понесені ним для оплати судового збору в розмірі 360 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 500 грн. В судовому засіданні позивач та його представник згідно договору про надання правової допомоги від 23.12.2013р. адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні вищенаведеним та просять позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні обґрунтованість позову визнав, підтвердив, що усвідомлює свій обов'язок по відшкодуванню спричиненої шкоди, однак через скрутне матеріальне становище належним чином виконати його не може. Не оспорює також заявленої позивачем суми шкоди, відшкодувати яку, до того ж, погоджувався при винесені вироку, про що між сторонами було підписану відповідну угоду. Тому, проти задоволення позову не заперечує. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Згідно вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що відповідач 03.11.2010р. о 23:00 год. поблизу кафе «Авеста», що знаходиться за адресою м. Львів. Вул. Зелена, 79 в ході словесного конфлікту, який виник між ним, позивачем та іншими особами, умисно наніс останньому удар правою рукою в щелепу, чим заподіяв йому тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді перелому нижньої щелепи в ділянці кута зліва зі зміщенням фрагментів. У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 27.02.2013р. (а.с.4) [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст 122 КК України та призначено покарання у вигляді 1 року обмеження волі. На підставі ст.75 КК України відповідача звільнено від відбування покарання із встановленням іспитового строку терміном 1 рік. Цивільний позов потерпілого [PERSON], за його заявою залишено без розгляду, оскільки сторони дійшли згоди щодо розміру матеріальної та моральної шкоди, матеріальна шкода частково відшкодована обвинуваченим, і останній взяв на себе зобов'язання в строк до 26.05.2013р. відшкодувати її в повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. Як вбачається з долученої до матеріалів справи копії угоди про примирення між сторонами від 27.02.2013р. (а.с.5-8), п. п. 3.1, 3.2, 3,3, [PERSON] визнав, що вчинив вищезгаданий злочин, і тим самим заподіяв [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 30 000 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. На день підписання угоди [PERSON] повернув [PERSON] 4000 грн., а решту завданої шкоди, в розмірі 36 000 грн. зобов'язується повернути до 26.05.2013р. Враховуючи те, що внаслідок злочинних дій відповідача, позивачу була спричинена матеріальна та моральна шкода, розмір якої [PERSON] не оспорює як на момент розгляду справи, так і на момент винесення відносно нього вироку, суд знаходить позов обґрунтованим, і при цьому враховує, що кримінальна справа відносно відповідача розглядалась за правилами КПК 1960 року, який не передбачав такого порядку розгляду як укладення між сторонами угоди про примирення, який встановлено нормами КПК України 2012р. і який був чинний на момент винесення вироку. Очевидно, що через юридичну необізнаність,

Outcome: approved