Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, мотивуючи свої вимоги, тим що 22 січня 2008 року його було прийнято на посаду електромонтера з експлуатації розподільних мереж 3 групи кваліфікації в бригаду дільниці «Чубарівка» Пологівського РЕМ ВАТ «Запоріжжяобленерго» . 13\~квітня 2018\~року позивача\~було звільнено за\~його власним\~бажанням через\~порушення роботодавцем\~законодавства про\~працю (частина 3 ст. 38 КЗпП України). При звільненні і до теперішнього часу відповідач належного розрахунку не провів і жодних сум не виплатив.Станом на 25.04.2018 року заборгованість відповідача з заробітної плати та вихідної допомоги складає 70\~059 грн. 06 коп. Частина заборгованості за вересень 2017 року в розмірі 4 733 грн. 07 коп. стягується в іншому провадженні. Крім того, в грудні 2017 року позивач працював на підприємстві відповідача за сумісництвом за що йому було додатково нараховано але не виплачено 2 622 грн. 64 коп. Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 67\~948 гривень 63 копійок. Згідно відзиву на позовну заяву, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував наявність заборгованості відповідача перед позивачем . В судове засідання позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі В судовому засіданні представник відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити в їх задоволенні. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст.\~43\~Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.1973, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 22 січня 2008року був прийнятий на посаду електромонтера з експлуатації розподільних мереж 3 групи кваліфікації в бригаду дільниці «Чубарівка» Пологівського РЕМ ВАТ «Запоріжжяобленерго» (в подальшому перейменоване в ПАТ «Запоріжжяобленетрго»), що підтверджується копією трудової книжки. 13\~квітня 2018\~року позивач\~[PERSON]\~був звільнений за власним бажанням\~через порушення\~роботодавцем законодавства\~про працю\~(частина\~3 ст. 38 КЗпП України),\~що підтверджуються записами в трудовій книжці. Згідно довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго», наданої позивачем заборгованість відповідача перед позивачем по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період вересень 2017- квітень 2018 року складає 67 948,63 грн. Зазначені обставини визнані відповідачем і оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин і добровільності їх визнання, ці обставини в силу положень ст. 82 ЦПК не підлягають доказуванню. Таким чином відповідачем порушено трудові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі. З огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню та стягненню підлягає нарахована, але фактично не виплачена заробітна плата у розмірі 67 948,63 грн. На підставі п. 1.ч. 1 ст.\~5\~ЗУ «Про\~судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовним вимогами про стягнення заробітної плати, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved