Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Кам`янської міської ради, в якій просить встановити факт проживання та перебування [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на утриманні [PERSON] , яка померла [INFO] , з 1945 року - по [INFO] , тобто не менш як одного року до її смерті, за адресою: [ADDRESS] , та факт прийняття спадщини [PERSON] , яка померла [INFO] , яка відкрилася після померлої [PERSON] ;встановити факт належності свідоцтва про право власності від 21 березня 1960 р. на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , померлій [PERSON] ;визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок, загальною площею - 32,7 кв.м., житловою площею - 10,4 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, а саме: Б-1 - житловий будинок, В-1 - сарай, Д-1 - сарай, Г-1 - вбиральня, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На обґрунтування позову зазначено, що згідно свідоцтва про смерть, актовий запис №267, [INFO] померла її мати [PERSON] , [INFO] . Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . 18 червня 2020 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Морозової О.В. з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріус листом від 01.03.2021 року відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину та роз`яснив, що згідно відповіді наданої ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» вбачається, що право власності на будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . Також нотаріусом було зроблено перевірку наявності відкритої спадкової справи та виданих свідоцтв про право на спадщину після померлої [PERSON] . Згідно отриманої довідки спадкова справа після померлої [PERSON] не заводилась та свідоцтва про право на спадщину не видавались, також померла [PERSON] заповітів не залишала. Таким чином нотаріусом видати свідоцтво про право на спадщину за законом на будинок [ADDRESS] після померлої [PERSON] не представляється можливим, оскільки в матеріалах спадкової справи відсутні документи, які підтверджують родинні або інші відносини [PERSON] із [PERSON] відповідно до ст. 529-531 ЦК УРСР. Крім того із поданих документів, що підтверджують право власності на будинок та із свідоцтва про смерть [PERSON] , а також документів які знаходяться у спадковій справі, вбачається, що існують розбіжності в написанні ім`я та по батькові [PERSON] , тому позивачу було рекомендовано звернутися до суду. Щодо викладених вище обставин позивач також зазначила, що [PERSON] (є її матір`ю) народилася у м. Дніпродзержинську [INFO] , одразу після народження її мати, [PERSON] померла. ЇЇ батько [PERSON] [INFO] одружився з [PERSON] . Після одруження вони побудували будинок за адресою: [ADDRESS] та всі разом почали проживати в ньому. Згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 21 березня 1960 року виданого на підставі рішення виконкому Дніпродзержинської міської ради депутатів трудящих №243 від 15 березня 1960 року її батько з дружиною [PERSON] зареєстрували право власності на нього. У 1950 році помер батько [PERSON] . Після його смерті [PERSON] надалі все життя проживала у вищезазначеному будинку разом з [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] . Згідно довідки квартального комітету від 25.02.2021 року на час смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , також у будинку була зареєстрована [PERSON] та її колишній чоловік [PERSON] , з яким вона розірвала шлюб у 1981 році. Таким чином, фактично мати позивача [PERSON] будучи у віці 7 років, після одруження батька з [PERSON] почала проживати з ними за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] у 1967 році, [PERSON] залишилася проживати у будинку і проживала у ньому все своє життя, обставини справи свідчать, що мати позивача дійсно перебувала на утриманні [PERSON] більше як один рік, також вона є такою, що прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті [PERSON] . Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 березня 2021 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання (а.с. 34). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 квітня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 101). Позивач [PERSON] та її представник адвокат Швець М.В. в судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності та просили позов задовільнити. Представник відповідача Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явився, надали заяву про розгляд справи без участі їх представника. Третя особа приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Морозова О.В. в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі та надала копію спадкової справи № 05/2020. Виходячи з наведеного, суд ухвалив провести судове засідання за відсутності сторін на підставі наявних у справі матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини, зміст спірних правовідносин та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних мотивів. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження виданого Дніпровським районним ЗАГС м. Дніпродзержинська від 02.03.1966 року, актовий запис № 177, матір`ю [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу виданого міським ЗАГС м.Дніпродзержинська, а/з № 602, 03 серпня 1985 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] та змінила своє дівоче прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] » (а.с. 12). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого Дніпродзержинським міським ЗАГС, актовий запис № 204 від 14.08.1959 року, її мати є - [PERSON] , батько - [PERSON] (а.с. 11). Після смерті - [PERSON] (бабусі позивача) її чоловік [PERSON] , 26 лютого 1945 року уклав шлюб з [PERSON] , актовий запис №65, зареєстрований Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, що підтверджується витягом № 00028953793 від 17.12.2020 р. з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с. 14). Згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння відділу комунального господарства виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради депутатів трудящих від 21 березня 1960 року, виданого на підставі рішення виконкому Дніпродзержинської міської ради депутатів трудящих № 243 від 15 березня 1960 року, [PERSON] (дружина дідуся позивача [PERSON] ), зареєструвала право власності на будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] виданого Баглійським районним відділом ЗАГС м. Дніпродзержинська, актовий запис № 748, [PERSON] , 1905 року народження - померла [INFO] (а.с. 10). [PERSON] протягом життя до моменту смерті, [INFO] , проживала за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом № 13/1/3 про проживання особи від 25 лютого 2021 року складеного головою квартального комітету Мазан Н.П., засвідчено підписами сусідів [PERSON] ( [ADDRESS] ), [PERSON] ( [ADDRESS] ), [PERSON] ( [ADDRESS] ) та затверджено посадовою особою відділу з питань діяльності ОСН та ОСББ Кам`янської міської ради Косенок І.М. (а.с. 18). Довідкою відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради № 20/257 від 25.02.2021 року, підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 18.06.1957 року та знята з реєстраційного обліку 24.08.1967 року у зв`язку зі смертю [INFO] (а.с. 19). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06 квітня 2020 року, виданого Дніпровським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) актовий запис №267, померла мати позивача, [PERSON] , [INFO] (а.с. 13). Після 1950 року коли помер батько [PERSON] вона надалі все життя проживала у будинку за адресою: [ADDRESS] , разом з [PERSON] , що підтверджується домовою книгою (а.с. 21-27), актом № 14/1/3 про проживання особи від 25 лютого 2021 року складеного головою квартального комітету Мазан Н.П., засвідчено підписами сусідів [PERSON] ( [ADDRESS] ), [PERSON] ( [ADDRESS] ), [PERSON] ( [ADDRESS] ) та затверджено посадовою особою відділу з питань діяльності ОСН та ОСББ Кам`янської міської ради Косенок І.М. (а.с. 17), а також довідкою про склад сім`ї № 21/1188 від 25.02.2021 року (а.с. 16). Згідно довідки про склад сім`ї від 25.02.2021 року на час смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , також у будинку була зареєстрована [PERSON] та її колишній чоловік [PERSON] , з яким вона розірвала шлюб у 1982 році, що підтверджується довідкою про склад сім`ї № 21/1188 від 25.02.2021 року. (а.с. 16) та свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER] , актовий запис № 457 від 18.02.1982 року. (а.с. 9). Відповідно до копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі наданого приватним нотаріусом Морозової О.В., 18.06.2020 року була відкрита спадкова справа № 05/2020 після померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 48) на підставі заяви про прийняття спадщини № 19 від імені [PERSON] (а.с. 40). Одночасно 03 жовтня 2020 року до приватного нотаріуса Морозової О.В. надійшла заява за № 37 від дочки померлої [PERSON] про відмову від своєї частини спадщини та 08 жовтня 2020 року надійшла заява за № 38 від дочки померлої [PERSON] про відмову від належній їй за законом частки у спадщині (а.с. 74, 77). 01 березня 2021 року приватним нотаріусом Морозовою О.В. було надно роз`яснення щодо порядку оформлення спадщини на будинок [ADDRESS] , згідно якого видати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок не представляється можливим, оскільки відсутні документи, які підтверджують будь-які родинні відносини [PERSON] із [PERSON] , а також існують розбіжності в написанні ім`я та по батькові [PERSON] (а.с. 98). Судом також було досліджено Технічний паспорт на будинок садибного типу с господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , складений на ім`я [PERSON] , згідно якого загальна площа будинку - 32,7 кв.м., житловою площею - 10,4 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, а саме: Б-1 - житловий будинок, В- 1 - сарай, Д-1 - сарай, Г-1 - вбиральня (а.с. 30-32) та звіт оцінки майна складений 18 березня 2021 року ТОВ «Віконт-Сервіс ЛТД», згідно якого величина вартості, отримана в результаті оцінки складає 42870,00 гривень (а.с. 28-29). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно листа ВСУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Згідно ст. 531 ЦК УРСР до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР 1963 р., який був чинний на момент відкриття спадщини внаслідок смерті спадкодавця, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Таким чином, за ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, як рівнозначні в юридичному розумінні розглядалися два способи прийняття спадщини: - фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном; - подання нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. При цьому під фактичним вступом у володіння спадковим майном розуміються будь-які дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню й використанню цього майна, підтриманню його в належному стані. В силу ст. 551 ЦК УРСР якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Це право померлого спадкоємця може бути здійснене його спадкоємцями на загальних підставах протягом строку, що залишився для прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року також передбачено, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому розглядаються заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщина, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. У випадку, якщо спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Також згідно ст. ст. 293, 315 ЦПК України справи про належність правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, розглядаються в судовому порядку, а також встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються судовим порядком, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, а також при неможливості одержання заінтересованими особами відповідних документів, чи при неможливості відновлення загублених або знищених документів, що посвідчують ці факти. Ці справи розглядаються судами по заявах громадян за місцем їх проживання. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] в силу ст. 529 ЦК УРСР, прийняла спадщину після смерті [PERSON] вступивши в управління майном, а саме будинком за адресою: [ADDRESS] . Будинок був зареєстрований за [PERSON] у відповідності до норм закону. Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, а відповідно до ч. 2 право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності не визнається представниками державних органів в зв`язку з відсутністю у позивача правовстановлюючого документу на таке майно, що і призвело до подання цього позову до суду. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на вищевикладене вбачається, що положеннями ч. 1 ст. 1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Веллі Девелопментс ЛТД» та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Враховуючи вищевикладене, ґрунтуючись на засадах верховенства права, повно та всебічно з`ясувавши обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] вступивши в управління майном, будинок був зареєстрований за [PERSON] у відповідності до норм закону. Позивач є спадкоємцем за законом, але не має можливості реалізувати своє право власника нерухомого майна, оскільки не можуть отримати правовстановлюючі документи на майно і таким чином порушується право власності позивача. Є підстави для задоволення позову про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності, що не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. Враховуючи відсутність висловленої позивачем вимоги щодо стягнення судового збору з відповідача, у відповідності до ст. 13, 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved