Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (далі ТОВ «Лізингова компанія «Еталон») про стягнення з відповідача 18000 гривень, які сплачені позивачем за договором фінансового лізингу № 005046. Обгрунтовує позов тим, що 22 квітня 2017 року між ними укладено зазначений договір та додатки № № 1, 2, 3 до нього, відповідно до умов яких ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» взяло на себе зобов'язання придбати предмет лізингу транспортний засіб трактор МТЗ622, 2016 року випуску, вартістю 180000 гривень та передати предмет лізингу позивачу в користування на строк та на умовах, передбачених цим договором. 22 квітня 2017 року позивач сплатив комісійний платіж у розмірі 10 % від вартості предмета лізингу 18000 гривень, який під час укладення договору представником товариства названо авансовим платежем. На виконання умов договору транспортний засіб позивачу доставлений не був, тому 04 травня 2017 року він звернувся до відповідача з заявою про розірвання договору, в чому йому відмовлено листом від 30 травня 2017 року. Оскільки договір лізингу відповідно до закону підлягає нотаріальному посвідченню, а фактично укладений у простій письмовій формі, цей договір є нікчемним, тому не створює для сторін ніяких наслідків, а сплачені позивачем кошти за цим договором повинні бути йому повернуті відповідачем. З цих підстав позивач просив його позов задовольнити, стягнувши з відповідача сплачені за договором кошти. Відповідач предявив до суду зустрічний позов про визнання договору фінансового лізингу № 005046 дійсним. Обгрунтовує зустрічний позов тим, що позивач сам ухилився від його нотаріального посвідчення, та, крім того, частково виконав умови договору. З цих підстав вважає, що позов [PERSON] є безпідставним, та сплачені ним кошти за цим договором у розмірі 18000 гривень не підлягають поверненню. У судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позов підтримали з викладених у позовній заяві підстав, просили його задовольнити. Зустрічного позову не визнали. Пояснили, що позивач не ухилявся від нотаріального посвідчення договору, йому навіть не було запропоновано йти до нотаріуса. Натомість представником ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» йому надано для підписання договір, додатки та дві заяви, текст яких був надрукований на бланках. З цих підстав просили в задоволенні зустрічного позову відмовити. Після оголошеної в розгляді справи перерви від представника позивача надійшла заява про завершення розгляду справи в його відсутності. Від представника відповідача в судове засідання надійшло заперечення на позов, суть якого зводиться до мотивів зустрічного позову. Просив у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити, розглянувши справу в його відсутності. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі зібраних у справі доказів. Судом досліджено зібрані у справі докази та встановлено такі обставини: 22 квітня 2017 року між ТОВ «Лізингова компанія «Еталон», в особі представника [PERSON], та [PERSON] укладено договір фінансового лізингу № 005046 з додатками №1, №2, №3, за умовами якого ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» зобов'язалося придбати у свою власність предмет лізингу трактор МТЗ622, вартістю 180000 гривень та передати предмет лізингу на умовах фінансового лізингу у користування [PERSON] на строк та на умовах, передбачених цим договором, а [PERSON], у свою чергу зобов'язався сплачувати за користування трактором періодичні лізингові платежі, згідно з графіком, що є додатком № 1 до договору, в розмірі 7500 гривень щомісяця. Договір фінансового лізингу передбачав право [PERSON] отримати трактор у власність за умови повної сплати вартості трактора та інших витрат. Згідно з пунктом 5.1 договору трактор передається у користування [PERSON] не пізніше 50 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок товариства комісії за організацію, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу. Пунктом 8.2.1 договору визначено, що кошти, які сплачуються лізингоодержувачем до моменту отримання предмета лізингу, незалежно від їх призначення, яке вказується у квитанції, зараховується за даним договором у такому порядку: перший лізинговий платіж, що складається з комісійної винагороди за організаційні заходи, авансового платежу, комісійної винагороди за передачу предмета лізингу, другий лізинговий платіж, що складається з періодичних лізингових платежів, у які входить відшкодування частини вартості предмету лізингу, сплата відсоткової ставки за користування предметом лізингу, комісія за супроводження договору. Разом із укладенням договору 22 квітня 2017 року [PERSON] підписав заяву, в якій зазначено, що враховуючи погодження всіх істотних умов договору № 005046 від 22 квітня 2017 року, а також здійснення ним часткового виконання договору, він відмовляється від нотаріального посвідчення договору та наполягає на його укладенні в простій письмовій формі відповідно до ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», а також заяву про те, що він прочитав та зрозумів умови цього договору в повному обсязі та коректно отримав інформацію від менеджера-консультанта [PERSON] 22 квітня 2017 року позивач [PERSON] сплатив ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» грошові кошти в розмірах 12000 гривень та 6000 гривень за договором № 005046, що підтверджується квитанціями від 22 квітня 2017 року. 04 травня 2017 року [PERSON] звернувся до ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» з заявою про розірвання договору та повернення сплачених ним коштів. Листом № 2620 від 30 травня 2017 року ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» повідомило позивача, що у випадку розірвання договору сплачені кошти не повертаються. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного звязку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що первісний позов [PERSON] підлягає до задоволення, а в задоволенні зустрічних позовних вимог ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» слід відмовити, виходячи з таких підстав. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Згідно зі статтею 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі, а договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Нікчемний договір не породжує тих прав і обовязків, настання яких бажали сторони, й визнання такого договору недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України. Положення статті 216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року та від 18 січня 2017 року в справах № 6-2766цс15, № 6-648цс16, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Оскільки сторони при укладенні договору фінансового лізингу № 005046 від 22 квітня 2017 року не дотрималися нотаріальної форми договору, яка є обов'язковою, тому цей договір є нікчемним. Відповідно ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Оскільки позивач сплатив відповідачу за договором фінансового лізингу № 005046 від 22 квітня 2017 року, який є нікчемним, 18000 гривень, вказану суму коштів відповідач повинен йому повернути. Відтак позов [PERSON] є підставним, та його слід задовольнити, стягнувши в його корись із відповідача кошти в зазначеному розмірі. При цьому суд вважає необгрунтованими доводи відповідача про те, що [PERSON] ухилився від нотаріального посвідчення договору. Згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з'ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України. При розгляді справи № 6-1288цс17 в постанові від 06 вересня 2017 року Верховний Суд України виклав правову позицію про те, що однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Як доказ ухилення позивача від нотаріального посвідчення договору ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» надано копію заяви [PERSON] 22 квітня 2017 року, в якій зазначено, що враховуючи погодження всіх істотних умов договору № 005046 від 22 квітня 2017 року, а також здійснення ним часткового виконання договору, він відмовляється від нотаріального посвідчення договору та наполягає на його укладенні в простій письмовій формі відповідно до ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг». Однак, така заява не є фактом безповоротного ухилення [PERSON] від нотаріального посвідчення правочину та не дає підстав вважати, що ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» втратило можливість із будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Більше того, вказана заява виконана позивачем на бланку ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» із заздалегідь надрукованим текстом про відмову від нотаріального посвідчення договору. Наведене свідчить про те, що саме ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» було запропоновано [PERSON] підписати таку заяву. Жодних доказів про те, що ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» намагалося виконати вимоги закону щодо нотаріального посвідчення договору, а [PERSON] безповоротно ухилився від такого посвідчення, суду не надано. З огляду на викладене підстав для визнання спірного договору дійсним судом не встановлено, а відтак, зустрічний позов до задоволення не підлягає. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена сума судового збору в розмірі 640 гривень. Оскільки в задоволенні зустрічного позову відмовлено, понесені відповідачем судові витрати не відшкодовуються. За вказаних обставин, відповідно до ст. ст. 1, 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст. ст. 3, 5, 6, 203, 215, 216, 220, 628, 799, 806, 808 ЦК України,

Outcome: approved