Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб ним та [PERSON] , зареєстрований 26 січня 1985 року Виконавчим комітетом Русько-Тишківської сільськогї ради Харківського району Харківської області, актовий заспи№2. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 26 січня 1985 року уклав шлюб з відповідачем, що зареєстрований у Виконавчому комітеті Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області, актовий запис №2. Від шлюбу у сторін є двоє дітей, які вже є повнолітніми . Спільне життя у сторін не склалось через різні погляди на шлюб та сім`ю, шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство фактично не ведеться. З урахуванням зазначеного позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 20 лютого 2020 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторони в судове засідання не з`явились. Позивач [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала у повному обсязі, після реєстрації розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище « [PERSON] » У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 26 січня 1985 року у Виконавчому комітеті Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області, актовий запис №2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (повторне) серія [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області. Від вказаного шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статі 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Судом встановлено, що сім`я існує формально, відповідач проти позову не заперечує, відповідно, відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу, що потягне за собою неприпустиме порушення права одного з подружжя або обох на вільний вибір. У відповідності із положеннями частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, згідно чинного законодавства, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу, тому, враховуючи вищевикладене, а також те, що з матеріалів справи спору між сторонами щодо спільного набутого майна не вбачається, задоволення позовних вимог про розірвання цього шлюбу не суперечить вимогам законодавства України. Беручи до уваги фактичні взаємовідносини сторін, наполягання сторін на задоволенні позову, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам. Згідно частини другої статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною третьою статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно з ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач [PERSON] зазначила в заяві своє бажання після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] ». Судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені, у розмірі 840,80 гривень залишити за рахунок позивача .

Outcome: approved