Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги таким. Він перебував у трудових відносинах з відповідачем з 01.03.2006 по 02.12.2010, з 13.12.2010 по 01.02.2013 та з 01.07.2014 по 20.02.2015, під час роботи в шахті отримав хронічне професійне захворювання, про що був складений Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 11.12.2014. Йому був встановлений діагноз - Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з початковими явищами зниження слуху І ст. за класифікацією Остапковича та Пономарьової, захворювання професійне, встановлене вперше; Н 90.3; ХОЗЛ 11 ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз ЛН 11 ст. (другого ст.); захворювання професійне, встановлене вперше; J44.8 та супутній діагноз - ІХС: (Дифузний кардіосклероз), Гіпертонічна хвороба 11 ст., ст.2, ризик 3, СН 0ст., Хронічний гастродуоденіт І 25.1. 08.07.2015 за наслідками огляду МСЕК йому встановлено за загальним захворюванням 3 групу інвалідності з 17.12.2014 безстроково та за сукупністю 45 % втрати професійної працездатності за професійним захворюванням, визначена потреба у медикаментозному та санітарно-курортному лікуванні. Крім того, внаслідок шкідливих умов праці на підприємстві він змушений лікуватися, почуває себе погано, життєва активність знижена, не має можливості як і раніше працювати на шахті та вести звичайний спосіб життя. Періодичні сильні напади болю в грудній клітині, попереку, ногах і руках та приглухуватість не дають можливості почувати себе повноцінною людиною, заважають спілкуванню з родиною та іншими людьми. З'явилося почуття відчаю, тривоги перед майбутнім. Вважає, що умовами виробництва йому заподіяна моральна шкода. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в 45 000 гривень та просить стягнути цю суму на його користь з відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, на позовних вимогах наполягав у повному обсязі. Від представника відповідача до суду також надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, до заяви додані заперечення на позов. Представник третьої особи до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у заяві просив справу розглянути без його участі. У зв'язку з неявкою до суду всіх учасників процесу фіксування судового засідання відповідним технічним засобом не здійснювалося. У запереченнях, наданих відповідачем, висловлена позиція про невизнання позовних вимог, оскільки позивач працював тривалий час на інших підприємствах (24 роки), що вказує на те, що зменшення його працездатності накопичувалося протягом всієї трудової діяльності, а не лише на ПАТ «ШУ «Покровське». Твердження позивача про те, що він почуває себе погано, ним втрачені нормальні життєві зв'язки і він змушений постійно лікуватися, не підтверджені. Також позивач, маючи скарги на біль у попереку протягом трьох років та кашель протягом кількох років, продовжував працювати в умовах, які викликають розвиток хвороби та погіршення стану його здоров'я, таким чином, своєю бездіяльністю погіршив стан свого здоров'я. Розмір позовних вимог занадто високий і не відповідає критеріям розумності і справедливості. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Дослідивши докази у справі окремо та у сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з такого. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 01.03.2006 по 02.12.2010, з 13.12.2010 по 01.02.2013 та з 01.07.2014 по 20.02.2015 працював у відповідача на ПАТ «ШУ «Покровське» машиністом гірничо-виємчих машин з повним робочим днем у шахті, слюсарем-ремонтником, був звільнений наказом № 333 ку від 27.02.2015 року на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Відомості встановлені за даними трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] (а.с. 6-11). Під час перебування в трудових відносинах з відповідачем [PERSON] отримав хронічне професійне захворювання, що підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 11.12.2014, яким йому був встановлений діагноз - Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з початковими явищами зниження слуху 1ст. (перший ст.) за класифікацією Остапковича та Пономарьової, захворювання професійне, встановлене вперше; Н 90.3; ХОЗЛ 11 ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз ЛН 11 ст. (другого ст.); захворювання професійне, встановлене вперше; J44.8 та супутній діагноз - ІХС: (Дифузний кардіосклероз), Гіпертонічна хвороба 11 ст., ст.2, ризик 3, СН 0ст., Хронічний гастродуоденіт І 25.1. Професійне захворювання виникло у зв'язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом промислового фактора - важкість праці (а.с.12-14). За довідкою МСЕК від 08.07.2015, [PERSON] встановлено третю групу інвалідності з 17.12.2014 безстроково за професійним захворюванням (а.с. 15-16). Крім того, за повідомленням МСЕК закладу охорони здоров'я про рішення МСЕК, [PERSON] встановлено 3 групу інвалідності та сукупно 45% втрати працездатності з 17.12.2014 року (а.с. 21). Таким чином, на цей час [PERSON] є інвалідом ІІІ групи за професійним захворюванням з сукупною втратою працездатності 45%. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конституції України, життя і здоров'я людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. На всіх підприємствах, в установах, організаціях згідно положень ст. 153 КЗпП України повинні створюватися безпечні і нешкідливі умови праці. При цьому забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається виключно на власника або уповноважений ним орган. Ця норма закону корелюється з нормою, викладеною у ст. 13 Закону України «Про охорону праці», відповідно до якої роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При цьому частина 2 ст. 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується, зокрема, незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоду завдано каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Статтею ст. 38 Гірничого Закону України до обов'язків гірничого підприємства віднесене й відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Суд вважає, що позивачу дійсно заподіяна моральна шкода, оскільки внаслідок професійного захворювання він став інвалідом третьої групи та втратив 45% своєї працездатності безстроково, не може працювати за своєю спеціальністю, що суттєво змінило звичний уклад його життя. Суд враховує, що саме на ПАТ «ШУ «Покровське» був складений Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11.12.2014, де зазначено, що причинами професійного захворювання є потужність зовнішньої праці при роботі за участю м'язів нижніх кінцівок і тулуба 280,5 ВТ (ПДР-90 ВТ), теж саме при роботі з переважною участю м'язів плечового поясу 92,5 ВТ (ПДР 45 Вт), маса підіймаймого вантажу склала 40 кг при ПДР 30 кг. Суд вбачає, що сам факт наявності професійного захворювання та подальше встановленням інвалідності вже свідчить про заподіяння моральної шкоди позивачеві, отже, його доводи про те, що з їх отриманням [PERSON] зазнав душевних страждань та змушений був вживати додаткових зусиль для організації свого життя, є слушними. За роз'ясненнями п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 з подальшими змінами, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням ступеня вини відповідача та інших обставин. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди [PERSON] суд враховує характер правопорушення, глибину та тривалість фізичних та душевних страждань позивача, ступінь вини підприємства, що завдало моральну шкоду, істотність вимушених змін у способі життя позивача та інші обставини, які мають вагоме значення, в тому числі, наслідки втрати працездатності та набуття інвалідності позивачем, та медичні рекомендації, додержання яких тягне за собою внесення коректив у звичайний спосіб життя позивача. Крім того, суд бере до уваги, що втрата працездатності та інвалідність [PERSON] є встановленими безстроково. Таким чином, виходячи із засад розумності і справедливості, суд вважає, що на користь позивача з відповідача має бути стягнено 16000 гривень у відшкодування моральної шкоди. Вирішуючи у відповідності до ст. 88 ЦПК України питання щодо судових витрат у справі, суд зазначає, що судові витрати підлягають покладенню на відповідача пропорційно до задоволених судом позовних вимог. На підставі ст.ст. 153, 2371 КЗпП України, ст.ст. 23, 1167 ЦК України, ст. 38 Гірничого Закону України,

Outcome: partial