Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до ПАТ «Платинум Банк» в особі відділення ПАТ «Платинум Банк» у м. Львові, в якому просив стягнути з відповідача суму внеску 5975,60 доларів США; суму відсотків за користування Депозитом за фактичну кількість днів користування внеском з 16 червня 2015 року по 16 серпня 2015 року - 132 долари США та 20000,00 грн. моральної шкоди. 09 грудня 2015 року позивач подав уточнення позовних вимог, в яких просить стягнути з відповідача суму відсотків за користування двома депозитами, за фактичну кількість днів користування вкладами: за період від дня закінчення першого депозиту, термін дії якого закінчився 16березня 2015 року і до його повернення 21 липня 2015 року - 60 доларів США; за період від дня закінчення другого депозиту, термін дії якого закінчився 16 червня 2015 року і до його повернення - 30 жовтня 2015 року - 240 доларів США. В обґрунтування внесеного позову покликається на те, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 21 вересня 2015 року його позов задоволено частково, стягнуто з відповідача суму заборгованого вкладу 5975,60 доларів США та суму відсотків - 132 долари США за користування депозитом від дня закінчення депозиту - 16 червня 2015 року до 16 серпня 2015 року. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області рішення Галицького районного суду скасовано і справу передано на новий розгляд. За час розгляду справи в Апеляційному суді Львівської області відповідач 30 жовтня 2015 року повернув суму вкладу - 5975,60 доларів США, решту вимог не виконав. Термін дії першого строкового вкладу депозиту «Знайомство» в сумі 1502,98 доларів США закінчився 16 березня 2015 року, відповідач повернув кошти 21 липня 2015 року, тобто протермінування складає 4 місяці. За його розрахунком сума відсотків за протермінування першого вкладу становить 60 доларів США. Термін дії другого строкового вкладу депозиту «Готівка щомісяця» в сумі 6000 доларів США закінчився 16 червня 2015 року, відповідач повернув кошти 30 жовтня 2015 року, тобто протермінування складає понад 4 місяці. За його розрахунком сума відсотків за протермінування першого вкладу становить 240 доларів США. В судовому засіданні позивач підтримав повністю уточнену позовну заяву, надав пояснення, аналогічні до викладених у такій та просив позовні вимоги задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, 19 січня 2016 року подав пояснення на заяву про уточнення позовних вимог, в якій вказує, що позивач безперешкодно розпорядився своїми коштами, частину з яких залучив на новий Договір №00336732 про розміщення вкладу «Готівка щомісяця». Крім цього, вказує, що у зв'язку із наявними обмеженнями щодо видачі грошових коштів з поточних рахунків, грошові кошти у Банку видаються Клієнту виключно відповідно до встановлених НБУ обмежень, які відповідач зобов'язаний виконувати. Просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 02 березня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір №00332108 про розміщення вкладу «Знайомство» з виплатою процентів в кінці строку та продовженням строку зберігання. Згідно п.1.1. вказаного Договору, Банк приймає від Вкладника на Вкладний рахунок [NUMBER] грошову суму у розмірі 7502,98 доларів США та зобов'язується повернути Вклад та сплатити проценти за користування Вкладом на умовах та у порядку, передбаченому цим Договором. Строк зберігання вкладу з дати укладення Договору до дати повернення Вкладу 16 березня 2015 року. Пунктом 2.3 Договору встановлено, що процентна ставка за Вкладом становить 9% річних (9,5% на термін продовження). Нарахування процентів здійснюється в останній банківський день місяця та в дату повернення Вкладу. Сплата нарахованих процентів за вкладом здійснюється Банком одночасно з поверненням суми Вкладу, шляхом перерахування Банком коштів на картковий/поточний рахунок [NUMBER], відкритий в Банку. Згідно п.3.1. Договору, сума Вкладу, а також сума нарахованих та не сплачених процентів повертається на картковий/поточний рахунок [NUMBER], відкритий в Банку. Судом встановлено, що 16 березня 2015 року з вкладного рахунку [NUMBER] на поточний рахунок [NUMBER] було перераховано кошти у сумі 7521,86 доларів США, що підтверджується наявною в матеріалах справи Випискою. В той же день - 16 березня 2015 року між сторонами було укладено Договір №00336732 про розміщення вкладу «Готівка Щомісяця», відповідно до п.1.1. якого, Банк приймає від Вкладника на Вкладний рахунок [NUMBER] грошову суму у розмірі 6000,00 доларів США та зобов'язується повернути Вклад та сплатити проценти за користування Вкладом на умовах та порядку, передбачених цим Договором (а.с.5). Факт внесення [PERSON] коштів у сумі 6000,00 доларів США підтверджується наявним в матеріалах справи меморіальним ордером №337715345 від 16 березня 2015 року (а.с.7). Відповідно до п.п.2.2., 2.3. вищевказаного Договору, датою повернення вкладу є 16 червня 2015 року, процентна ставка становить 13,2% річних. Згідно п.3.1. Договору, сума Вкладу, а також сума нарахованих та не сплачених процентів повертається на картковий/поточний рахунок [NUMBER] Вкладника, відкритий в Банку. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.2 ст.1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.ч.1,2 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Зі змісту правової позиції ВСУ у справі №6-140цс13 випливає, що відповідно до положень ст..ст.526 та 1058 ЦК України, зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитись ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської карти). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч.2 ст.625 ЦК України. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивач безперешкодно розпорядився своїми коштами, частину яких залучив на новий Договір №00336732 про розміщення вкладу «Готівка Щомісяця». За таких обставин, дія Договору №00332108 про розірвання вкладу «Знайомство» припинилось у відповідності до положень п.3.3 та 4.1 цього Договору. А відтак, вимоги про стягнення відсотків по Договору №00336732 про розміщення вкладу «Готівка Щомісяця» на користь позивача є необґрунтованим та не підлягають до задоволення. Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача процентів за Договором №00336732 про розміщення вкладу «Готівка Щомісяця», суд приходить до висновку, що у задоволенні таких слід відмовити, оскільки відповідач діяв в ситуації, коли Національним банком України були встановлені обмеження для регулювання ситуації на грошово - кредитному та валютному ринках України. А саме, відповідно до ч.2 ст.56 Закону України «Про Національний банк України»,Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб. Згідно вимог Постанови Правління Національного банку України від 03 червня 2015 року №354 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», уповноважені банки здійснюють операції з купівлі-продажу іноземної валюти за гривні на міжбанківському валютному ринку України відповідно до нормативно-правого акта Національного банку України, що регулює порядок та умовах торгівлі іноземною валютою. Вимогами вищевказаної постанови передбачено, що на кінець робочого дня сальдо перевищення загального обсягу купівлі безготівкових іноземних валют та банківських металів за гривні над обсягом їх продажу за власними операціями уповноваженого банку не може бути більше ніж: за операціями на умовах «тод» - 0,1 відсотка від розміру регулятивного капіталу банку (в еквіваленті); за операціями на умовах «том», «спорт», «форвард» - 0,1 відсотка від розміру регулятивного капіталу банку (в еквіваленті); за операціями на умовах «тод», «том», «спот», «форвард» - 0,1 відсотка від розміру регулятивного капіталу банку (в еквіваленті). З вищенаведеного випливає, що якщо уповноваженому банку потрібно купити іноземну валюту навіть не для власних потреб, а для виконання зобов'язань перед усіма клієнтами (видача депозитів, сплата відсотків, виконання платіжних доручень в іноземній валюті), то він в будь-якому випадку може купити в день не більше 0,1% від регулятивного капіталу. 04 вересня 2015 року набула чинності Постанова Правління НБУ від 03 вересня 2015 року №581 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», п.п.10 п.6 якої передбачено, що уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних і депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 20000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ. Вказана постанова діяла до 03 грудня 2015 року включно. 04 грудня 2015 року набула чинності Постанова НБУ від 03 грудня 2015 року №863 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», п.п.10 п.6 передбачено, що уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних і депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 20000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ. Таким чином, з врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що у даному випадку відповідач діяв згідно вимог та вказівок НБУ, згідно яких НБУ встановив обмеження щодо видачі грошових коштів з поточних рахунків, а відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача процентів за Договором №00336732 про розміщення вкладу «Готівка Щомісяця», слід відмовити. Крім цього, судом в судовому засіданні позивачу було роз'яснено його процесуальні права та обов'язки, попереджено про наслідки вчинення та не вчинення певних процесуальних дій. Сторона позивача скористалась своїми процесуальними правами на власний розсуд, жодного належного та допустимого доказу на обґрунтування суми відсотків за користування двома депозитами зазначеному у позові розмірі не надала. Суд розглянув справу на підставі наявних в справі доказів, що були безпосередньо ним досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч.1 ст.10 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Таким чином, виходячи з норм вищевказаних статей, доведення позову є процесуальним обов'язком позивача. Зважаючи на викладене, позивачем у справі не виконано вимоги чинного цивільно-процесуального законодавства щодо надання суду доказів на підтвердження обставин, на які він послався, як на підставу своїх вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити..

Outcome: dismissed