Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом та просив зобов`язати [PERSON] не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином [PERSON] , [INFO] . Визначити наступні способи його участі у вихованні сина, особисте спілкування: - побачення раз на тиждень в суботу або неділю з 10.00 год. до 19.00 год. за місцем навчання сина або за місцем його проживання, перебування; в цій частині в підготовчому судовому засіданні уточнив вимоги і виключив неділю; - спільний відпочинок: один місяць літніх канікул, до п`яти днів осінніх, до п`яти днів зимових, до п`яти днів весняних канікул дитина проводить разом з батьком; в цій частині в підготовчому судовому засіданні уточнив вимоги і просив про спільний відпочинок з 15 липня по 15 серпня літніх канікул, п`ять днів осінніх, п`ять днів зимових, п`ять днів весняних канікул дитина проводить разом з батьком; - необмежене спілкування з сином особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного контакту між батьком та сином. - у разі, якщо св`яткові дні припадають на день побачення з сином або цей день передує дню побаченню, або є наступним після нього, то такі дні син може проводити з батьком; - в день побачення з сином, батько має право забирати його з дому/школи, святкових подій, від родичів [PERSON] , друзів особисто та безперешкодно. Зобов`язати [PERSON] , за два дні до зустрічі [PERSON] з сином [PERSON] , надати [PERSON] точну інформацію щодо фактичного місця проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це [PERSON] на наступний день з дня настання таких обставин. Мотивував заяву тим, що 06.10.2012 р. між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. [INFO] від даного шлюбу народився син [PERSON] . В січні 2015 року рішенням Кагарлицького районного суду Київської області було розірвано шлюб між позивачем та відповідачем. Після розірвання шлюбу, син [PERSON] став проживати разом із матір`ю [PERSON] та її батьками. Фактично з самого моменту розлучення, у позивача з відповідачем почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина, його відвідуванні, створювалися штучні перешкоди зі сторони відповідача та осіб, які проживають разом із дитиною, стосовно неможливості його нормального спілкування із сином. Всі намагання, з моменту розлучення, нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів, оскільки відповідач перешкоджає позивачу, не бажає присутності позивача та штучно створює такі обставини через які неможливо нормально зустрічатися з сином. Весь цей час позивач намагається налагодити нормальний зв`язок із дитиною, приймати участь у його вихованні, утриманні, розвитку його здібностей та забезпечувати його всім необхідним для нормального розвитку та становлення. Його права як батька є порушеними. Після чисельних марних спроб вирішити дане питання мирним шляхом, шляхом переговорів, взаємних поступок з метою недопущення страждань та негативного впливу на дитину, позивач вимушений звернутися до суду із даною позовною заявою. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просив його задоволити. Представник відповідача адвокат Клапчук Ф.П. та відповідач [PERSON] проти позову заперечували, так як вважають необгрунтованими вимоги позивача щодо запропонованого ним графіку побачень з дитиною і встановлення порядку спілкування батька з сином, оскільки він буде суперечити режиму дня дитини, лікуванню, належному відпочинку, харчуванню і загалом інтересам дитини. При цьому сама дитина досягла віку лише 5-ти років, постійно проживає з матір`ю, звикла до неї сприймає її як джерело безпеки і надійного захисту в невідомих умовах, як особливо значущу фігуру в його житті, а батька, якого ніколи не бачив і не знав, не знав і не бачив дідуся і бабусю чи інших родичів зі сторони батька сприймає лише як джерело травматичних, негативних почуттів та спогадів, пов`язаних із низьким рівнем довіри. Подали відзив в якому зазначили, що з липня 2014 року по 25.05.2018 року ( до моменту звернення із заявою до Комісії з питань захисту прав дитини Кагарлицької районної державної адміністрації), тобто 4 роки позивач знаючи про хворобливий стан сина не приймав (і не намагався) прийняти жодної участі у вихованні сина, не цікавився життям і станом здоров`я сина, жодного раз) не відвідував його та матеріально не забезпечував і не забезпечує на даний час, окрім примусової сплати 1000 (одна тисяча) гривень аліментів на користь позивача на утримання сина [PERSON] згідно рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 02.12.2014 року у справі №368/2030/14-п. Хоча ст. 141 СК України вказує на те, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюб) між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповіч ніколи ніяких перешкод у спілкуванні з дитиною позивачу не чинила, але позивач сам не бажає виконувати свої батьківські обов`язки, а метою звернення до суду з даним позовом є лише намір спричинити мені та дитині душевних страждань. При цьому позивач у своєму позові вказав, що відповідач чинить йому перешкоди в його участі у вихованні і вільному спілкуванні з дитиною, хоча він є хорошим та дбайливим батьком і бажає приймати участь у вихованні та житті своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, що йому дійсно чиняться перешкоди і з боку позивача як матері у спілкуванні з дитиною і її вихованні, оскільки ним не підтверджено, що позивач не давала йому змоги бачитися і спілкуватися з дитиною. Представники третіх осіб без самостійних вимог - Служба у справах дітей та сім`ї Кагарлицької РДА в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у їх відсутність, Кагарлицька міська рада як органу опіки та піклування, Ірпінська міська рада як органу опіки не з/явились в судове засідання. Судом встановлено, що 06.10.2012 р. між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб. [INFO] від даного шлюбу народився син [PERSON] . В січні 2015 року рішенням Кагарлицького районного суду Київської області було розірвано шлюб між позивачем та відповідачем. Після розірвання шлюбу, син [PERSON] став проживати разом із матір`ю [PERSON] та її батьками. 11 грудня 2018 року відповідач зареєструвала шлюб з [PERSON] . З моменту розлучення, у позивача з відповідачем почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина, його відвідуванні, створювалися штучні перешкоди зі сторони відповідача неможливості нормального спілкування позивача із сином, що підтверджується заявою [PERSON] до Кагарлицької РДА від 25.05.2018 року про визначення порядку спілкування позивача з сином, розпорядженням Кагарлицької РДА від 5.07.2018 року про встановлення днів для зустрічі батька з сином , а саме щосуботи з 10 год. до 13 год. у присутності матері та поясненнями відповідача в судовому засіданні про те, що в серпні 2019 року переїхала з сином на постійне місце проживання в м. Ірпінь і не повинна була з`ясовувати у позивача чи буде він зустрічатися з сином в суботу якщо їй необхідно було в цей день зробити інші справи. Показами свідків [PERSON] і [PERSON] про те, що вони знають про приїзд декілька разів позивача до місця проживання відповідача з метою зустрічі з дитиною підтверджується, що позивач бажає виконувати свої батьківські обов`язки про спілкування з дитиною. Свідок [PERSON] дав покази, що під час проживання з відповідачем та її сином позивача не бачив. Але ці покази не підтверджують посилання відповідача, що позивач умисно ухилявся від спілкування з дитиною. Статтею 15 Закону України Про охорону дитинства передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Отже, обов`язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен з батьків зобов`язаний брати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний психоемоційний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Згідно зі статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Встановлюючи порядок\~побачень батька\~з дитиною,\~суд застосовує\~до спірних\~правовідносин положення\~статей 141,\~153,\~157,\~159\~СК України,\~статті 15\~Закону України\~Про охорону\~дитинства ,\~та враховує\~малолітній вік\~дитини,\~її інтереси,\~особливості її\~психоемоційного розвитку,\~а також\~те,\~що дитина\~тривалий час\~проживає з\~матір`ю,\~тому суд\~визначає порядок\~спілкування батька\~з дитиною\~ з\~дотриманням розумного\~балансу участі\~у вихованні\~дитини між\~батьками,\~а також\~суд враховує,\~що вимоги\~позивача не\~визнаються відповідачем. Так як порушується відповідачем право позивача на безперешкодне спілкування з сином, то зобов`язати відповідача не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином. А також визначити наступні способи участі [PERSON] у вихованні сина [PERSON] , [INFO] , особисте спілкування: - побачення раз на тиждень в суботу з 10.00 год. до 19.00 год. за місцем навчання сина або за місцем його проживання, перебування без права забирати дитину з дому, школи, святкових подій, від родичів, друзів; - необмежене спілкування з сином [PERSON] , [INFO] особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного контакту між батьком та сином. Зобов`язати [PERSON] , за два дні до зустрічі [PERSON] з\~сином [PERSON] , надати [PERSON] на його заяву в усній чи письмовій формі точну інформацію щодо фактичного місця проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це [PERSON] на наступний день з дня настання таких обставин. В частині вимог про права позивача забирати дитину з дому, школи, святкових подій, від родичів, друзів для особистого спілкування слід відмовити, так як ці вимоги є передчасними, враховуючи пояснення сина сторін спору в судовому засіданні про те, що він не хоче спілкуватися з батьком. Причину небажання спілкуватися з батьком [PERSON] пояснював тим, що під час їх зустрічі приїжджала поліція з мигалкою і від цього тріщить в голові. Це свідчить , що дитина помилково сприймала причини дискомфорту від батька , а не фактично від умов в яких відбувалась зустріч сина з батьком для спілкування. \~ \~ \~ У вимогах \~у разі, якщо св`яткові дні припадають на день побачення з сином або цей день передує дню побаченню, або є наступним після нього, то такі дні син може проводити з батьком слід відмовити, так як не підтверджено доказами, що це в інтересах дитини. У вимогах про спільний відпочинок сина з батьком відмовити повністю, так позивач не довів , що спроможний матеріально забезпечити цей відпочинок в інтересах дитини, враховуючи його пояснення про те, що не працює і немає коштів сплачувати аліменти на дитину в розмірі більшому 1000 грн. щомісячно згідно рішення суду.. Згідно висновку Ірпінської міської ради Київської області як органу опіки і піклування від 17.03.2020 року щодо розв`язання спору визначено дні побачень позивачу з сином у першу та третю суботу кожного місяця з 10 год. до 13 год та другу і четверту неділю кожного місяця з 10 год. до 13 год. та щоденне спілкування засобами телефонного та інтернет зв`язку у вечірній час протягом 30 хвилин з 19 год. до 20 год. з яким суд частково не погоджується, так як позивач уточнив вимоги і виключив з них спілкування в неділю та відсутнє обґрунтування неможливості спілкування з дитино в часи які просив позивач . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] \~384,20\~ грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору, що є половиною розміру сплаченого збору і пропорційно до розміру задоволених позовних вимог відповідно до ст.141 ч.1 ЦПК України.

Outcome: approved