Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання малолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 5000,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду й до повноліття дитини. Обґрунтовуючи вказаний позов позивач вказувала на те, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу [INFO] у сторін народилася дитина - донька [PERSON] . Відповідач не виконує свого обов`язку щодо утримання спільної дитини, не надає кошти на утримання дитини, чим ставить позивача у скрутне матеріальне становище. Відповідач працездатний, тому має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання дитини в розмірі 5000,00 грн. щомісячно. Ухвалою суду від 21 січня 2019 року відкрито провадження у справі та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, про що подав письмову заяву. Вислухавши позивача, її представника, відповідача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Статтею 55 Конституції України кожній людині гарантовано право на звернення до суду щодо захисту порушених прав та законних інтересів. З урахуванням конституційного положення про те,що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, юрисдикція яких поширюється на всі правовідносини що виникають у державі, судам підвідомчі всі спори про захист прав та свобод громадян. Як вбачається з матеріалів справи 29 грудня 2007 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено відповідний актовий запис за №1925 (а.с.9). Позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження дитини (а.с.10). Відповідно до довідки ОСББ «Прип`ять-30» від 17.01.2019 року №21, яка видана [PERSON] , вбачається, що її дочка [PERSON] , [INFO] дійсно зареєстрована та проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] з 27.08.2009 року по теперішній час (а.с.19). Позивач - [PERSON] знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві і отримує пенсію по інвалідності, що підтверджується копією довідки від 16.01.2019 року (а.с.23). Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що законодавець встановлює загальний порядок, який має бути застосований під час винесення рішення про стягнення коштів на утримання дитини Статтею 27 Конвенції про захист прав дитини визначено, що батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. За положеннями ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України). Вказане узгоджується із положеннями ч.1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч.5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). При цьому, за вимогами ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вказувала позивач у позовній заяві та в судовому засіданні відповідач відмовляється добровільно надавати допомогу на утримання дитини. Неодноразові спроби та вмовляння щодо участі відповідача у вихованні дитини та допомоги на утримання позитивного результату не надали. Відповідач всіляко уникає зустрічей з дитиною та взагалі не цікавиться долею дочки. Дитина потребує постійних витрат, які необхідні для забезпечення повноцінного навчання та інших потреб, які необхідні для нормального рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Жодних доказів на спростування вказаних обставин позивачем не надано, а судом не здобуто в процесі розгляду справи. Приймаючи до уваги викладене, з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , суд вважає, що виходячи з того, що дитина сторін проживає разом із позивачем, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дитини, працездатний вік відповідача, відсутність у відповідача аліментних зобов`язань стосовно інших осіб, необхідно визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 5000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Отже, таким чином, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 768,40 грн. На підставі викладено та

Outcome: approved