Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій після уточнення позовних вимог просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, від дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття, та стягнути половину фактично витраченої суми на лікування доньки, обстеження за 2018 рік у розмірі 3000 грн., тобто половину витраченої нею суми та стягувати щомісячно на додаткові витрати що зумовлено хворобою доньки по 500 грн. В обґрунтування зазначає, що 02.08.2013 року був зареєстрований шлюб між нею та [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1060. Від шлюбу у них народилася донька [PERSON] [INFO] . Спільне життя між ними не склалося через зраду відповідача, сімейні стосунки припинені з квітня 2017 року. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2017 року розірвано шлюб між нею та відповідачем. Донька залишилася мешкати з нею та фактично знаходиться на повному її утриманні, тому вона змушена звертатися до суду про стягнення з відповідача як батька аліменти на доньку яку він як і мати зобов`язаний утримувати та додаткові витрати на дитину що викликані хворобою дитини. Досягти домовленості з відповідачем про обов`язки та спосіб утримання доньки не вдалося. Крім того, зазначає, що донька хворіє тяжкими захворюваннями, що підтверджується консультативним висновком регіонального центру Дитяче здоров`я Медичний Центр «ЄКОМЕТ», Діагностичним висновком Медичного центру «Мир здоров`я»; солевий діатез; гострий цистит. Дитина потребує лікування, постійне обстеження, придбання ліків на які, тільки в 2018 році вона витратила - 5919 грн. Позивач повністю оплачує лікування дитини, обстеження, утримання, що набагато перевищує її дохід. Відповідач працює, має постійний заробіток щомісячно, є фізично здоровим, не є інвалідом, не має на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї та інших дітей, тому аліменти просить стягувати в частці від заробітку. Відповідач через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на наступне. З моменту розлучення, за попередньою домовленістю із позивачем, він сумлінно виконую покладені на нього законом та нормами моралі обов`язки по утриманню дитини. Відповідач з донькою постійно, за наявності невеликої можливості, що залежить від волі її матері, проводять час разом. Завжди сам бажає бути разом зі своєю дитиною, намагається приїжджати досить часто, щоб проводити якнайбільше часу з донькою, намагається налагодити нормальний зв`язок із колишньою дружиною, заради доньки, щоб приймати участь у її вихованні, утриманні, розвитку її здібностей та забезпечувати її всім необхідним для нормального становлення. Він самостійно без нагадувань зі сторони позивача надає, в міру можливостей, грошові кошти на утримання дитини, купує донці одяг, аксесуари, техніку, їжу, іграшки, тощо. Намагається проводити разом з донькою своє дозвілля. Тому, фактично, спір щодо аліментів відсутній. Постійно цікавиться станом здоров`я дитини, в разі необхідності сплачує медичні витрати. Зазначає, що позивач вигадала штучні хвороби доньці, заради своєї користі, щоб штучно збільшити позовні вимоги. З 15.04.2016 відповідач не працевлаштований, систематичного стабільного доходу не має, продовжує навчання в аспірантурі Харківського гуманітарного університету «Народної української академії» та самостійно сплачує за своє навчання, свого житла не має, проживає зі своїми батьками та братом, іншого рухомого та нерухомого майна не має. Має великі борги по сплаті за комунальні послуги, які наразі я не в змозі сплатити. Також, на сьогоднішній день проходить дуже коштовне медичне обстеження та лікування у зв`язку з тим, що має серйозні захворювання та проблеми зі здоров`ям. Тому сплачувати фіксовані аліменти не має фізичної змоги. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 31.07.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, у задоволенні позовних вимог просить відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, перевіривши доводи, викладені позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку приходить до наступного. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Судом встановлено, що Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16.11.2017 року шлюб, зареєстрований 02.08.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1060, між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , розірвано. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 09. Відповідно до Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 26.06.2019 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається та підтверджується копіями квитанцій, наданих відповідачем, про здійснення ним грошових переказів на ім`я [PERSON] з призначенням платежу «аліменти»: 04.09.2017 року - 500,00 грн., 07.10.2017 року - 500,00 грн., 22.06.2018 року - 785,00 грн., 30.06.2018 року - 885,00 грн., 15.09.2018 року - 1500,00 грн., 02.10.2018 року - 790,00 грн., 17.12.2018 року - 815,00 грн., 01.08.2019 року - 850,00 грн., 13.09.2019 року - 980,00 грн., 16.11.2019 року - 1180,00 грн., 19.12.2019 року - 2000,00 грн. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року - держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно з ч. 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач звернулась з вимогою про стягнення аліментів у твердій грошовій валюті. Відповідно до положень статті 183 Сімейного кодексу України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Згідно із ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Стягнення аліментів на утримання дітей є одним із способів захисту інтересів дітей, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Приймаючи до уваги встановлені обставини справи, обов`язок батьків утримувати дитину, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі ј частини заробітку (доходів) відповідача, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що відповідно до ч.1 ст. 179 Сімейного кодексу України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, які одержані для її утримання. Роз`яснити відповідачу, що відповідно до ст. 186 Сімейного кодексу України, за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачення аліментів. У разі нецільового витрачення аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділення Державного ощадного банку України. При розгляді даної справи про стягнення аліментів суд, відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК роз`яснює відповідачу відповідальність за прострочення сплати аліментів. Згідно з ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З огляду на положення п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача половини фактично витраченої суми на лікування доньки, обстеження за 2018 рік у розмірі 3000 грн., тобто половину витраченої нею суми та стягнення щомісячно додаткових витрат, що зумовлено хворобою доньки по 500 грн, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У постанові від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно якого Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Визначення особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Згідно Консультативного висновку від 12.02.2018 року, наданого лікарями Медичного центру «ЄКОМЕТ», діагноз [PERSON] , [INFO] - гострий цистит. Також згідно висновку ультразвукового дослідження нирок та сечового міхуру, крім циститу у [PERSON] , виявлено сольовий діатез. За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивачем на підтвердження оплати нею медичного обстеження дочки [PERSON] надані копії квитанцій, талони виконання, акти виконаних робіт. Зі змісту наданого до суду відзиву та додатків вбачається, що відповідач обізнаний зі станом здоров`я дочки та приймає участь у лікуванні дитини, надаючи підтверджуючі документи. За таких обставин, приймаючи до уваги надані сторонами засвідчені копії документів в обґрунтування вимог та заперечень, з урахування наданих доводів сторін, суд приходить до висновку про фактичну участь відповідача у витратах на дитину, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині за недоведеністю. Окрім цього, вирішуючи питання про стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Разом з тим, аналізуючи надані позивачем доводи в обґрунтування заявлених позовних вимог в цій частині, суд приходить до висновку про відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів в обґрунтування розміру щомісячних додаткових витрат, які позивач просить стягнути з відповідача. За таких обставин відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в цій частині за недоведеністю та необґрунтованістю. Відповідно до ч.1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного,

Outcome: partial