Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

Позивач[PERSON] звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя до відповідача [PERSON], мотивуючи позовні вимоги тим, що між ним та відповідачкою 29.07.1986 року було зареєстровано шлюб. Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30.10.2012 року шлюб між сторонами було розірвано та вирішено стягувати з позивача на користь [PERSON] аліменти на утримання спільної доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 частки усіх видів заробітку позивача, щомісячно, починаючи з 24 вересня 2012 року до досягнення дитиною повноліття. Також позивач вказує, що в період шлюбу сторонами разом зі спільними дітьми - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], було приватизовано квартиру [ADDRESS], загальною площею 53,20 кв.м., отриману раніше позивачем по місцю його роботи (УМВС України в Чернівецькій області), в якій сторони на даний час зареєстровані. Також позивач вказує, що в період шлюбу ними разом з відповідачкою на протязі 1998-2008 років було придбано 7 торгових кіосків, ринкова вартість кожного з яких на сьогоднішній день становить 25000 грн., що в загальному складає 175000 грн. При цьому, всі документи, які підтверджують право власності на дані кіоски були оформлені на відповідача. Вказані кіоски на даний час розміщені на орендованих відповідачкою пяти торговельних місцях (№2/24п, №3/15п, №5/8п, №7/10л та №Х-22) на території ринку «Буковинський», що розташований на розі вулиць Стасюка - Комарова в місті Чернівці, що підтверджується листом СП «Ринок Буковинський» №25 від 02.09.2015 року. Позивач стверджує, що також в період шлюбу в 2008 році ними було придбано квартиру [ADDRESS], загальною площею 85 кв.м., вартість вказаної квартири на момент придбання становила 85\~000 доларів США, що станом на день звернення позивача з даним позовом до суду складає 1921850 грн. Також стверджує, що на ремонт даної квартири сторонами було витрачено 30000 грн. спільних коштів та таким чином вартість квартири складає 1951850 грн. Власником даної квартири по документах являється відповідачка. На основі викладеного позивач просить суд визнати майно, а саме : 7 торгових кіосків, які розміщені на п'яти торговельних місцях (№2/24п, №3/15п, №5/8п, №7/10л та №Х-22) на території ринку «Буковинський», що розташований на розі вулиць Стасюка - Комарова в місті Чернівці та квартиру [ADDRESS], загальною площею 85 кв.м. спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальної частки квартири [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальної частки квартири [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на 7 (сім) торгових кіосків, які розміщені на п'яти торговельних місцях (№2/24п, №3/15п, №5/8п, №7/10л та №Х-22) на території ринку «Буковинський», що розташований на розі вулиць Стасюка - Комарова в місті Чернівці, загальною вартістю 175 тисяч гривень; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію 50% вартості 7-ми (семи) торгових кіосків, які розміщені на п'яти торгових місцях (№2/24п, №3/15п, №5/8п, №7/10л та №Х-22) на території ринку «Буковинський», що розташований на розі вулиць Стасюка - Комарова в місті Чернівці в розмірі 87 500 (вісімдесят сім тисяч п'ятсот) гривень; право спільної сумісної власності на 7 торгових кіосків, які розміщені на п'яти торгових місцях (№2/24п, №3/15п, №5/8п, №7/10л та №Х-22) на території ринку «Буковинський», що розташований на розі вулиць Стасюка - Комарова в місті Чернівці та квартиру [ADDRESS] - припинити. В подальшому позивач спрямував до суду уточнену позовну заяву, згідно якої вказує, що під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі відповідач [PERSON], діючи за взаємною згодою сторін та в інтересах спільної сімї, з метою придбання квартири на умовах інвестування та будівництва уклала 19 червня 2007 року кредитний договір №160607/1, на підставі якого отримала у ПАТ «[PERSON] Дніпро» кредитні кошти в сумі 47920 доларів США з кінцевим терміном погашення 18 червня 2017 року. Вказує, що дані кошти, як спільне майно сторін, були ними використані для фінансування будівництва житлового будинку №114А по Проспекту Незалежності в м.Чернівці, в якому і розташована спірна квартира №2. Як стверджує позивач, 21 квітня 2009 року виконавчим комітетом Чернівецької міської ради у відповідності з прийнятим рішенням №243/7 від 15 квітня 2009 року, відповідачці [PERSON] як одному з подружжя видано свідоцтво про право власності на квартиру №2 в житловому будинку №114А по Проспекту Незалежності в м.Чернівці. Таким чином, враховуючи вищевикладене, позивач просить суд визнати 7 (сім) торгових кіосків, які розміщені на п'яти торговельних місцях (№2/24п, №3/15п, №5/8п, №7/10л та №Х-22) на території ринку «Буковинський», що розташований на розі вулиць Стасюка - Комарова в місті Чернівці та квартиру №2 в жилому будинку №114-А по проспекту Незалежності в місті Чернівці, загальною площею 87,40 кв.м., жилою площею 39,00 кв.м. спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]; виділити [PERSON] два торговельних кіоски під номером №3/15, встановлених на одному фундаменті на території ринку «Буковинський» міста Чернівці, який розташований на розі вулиць Стасюка - Комарова в місті Чернівці та визнати за [PERSON] право власності на два торговельних кіоски під номером №3/15, встановлених на одному фундаменті на території ринку «Буковинський» міста Чернівці; виділити [PERSON] торговельні кіоски №2/24п, №5/8п, №7/10л та №Х-22 на території ринку «Буковинський», що розташований на розі вулиць Стасюка - Комарова в місті Чернівці та визнати за [PERSON] право власності на торговельні кіоски №2/24п, №5/8п, №7/10л та №Х-22 на території ринку «Буковинський», що розташований на розі вулиць Стасюка - Комарова в місті Чернівці; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальної частки квартири [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальної частки квартири [ADDRESS]; право спільної сумісної власності на 7 торгових кіосків, які розміщені на п'яти торгових місцях (№2/24п, №3/15п, №5/8п, №7/10л та №Х-22) на території ринку «Буковинський», що розташований на розі вулиць Стасюка - Комарова в місті Чернівці та квартиру [ADDRESS] - припинити. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити. Позивач в судовому засіданні вказав, що в період з 1977 року по 1999 рік він працював у органах міліції, з 1999 року він перебуває на пенсії та отримує 2145 грн. щомісячно і сплачує відповідачці аліменти. У 1986 році вони з відповідачкою одружились, а з 2001 року по 2011 рік він працював у спірних кіосках в якості продавця. Пам»ятає, що з самого початку один з кіосків був придбаний тільки за його особисті кошти, а другий вони з дружиною купили у таксиста пополам, надавши порівну по 1500 доларів США. В подальшому, після звільнення його з органів міліції вони разом з дружиною займались бізнесом. А саме він торгував у спірних кіосках на базарі, а також їздив торгувати товаром в Румунію. Під час розлучення позивач просив відповідачку залишити йому декілька кіосків, однак вона не погодилась. А також вказав, що у квартирі [ADDRESS] вже близько 4-х років проживають квартиранти. Ствердив, що кошти, які вони з відповідачкою заробляли в якості доходів зі спірних кіосків, витрачали разом, в тому числі платили кредит за спірну квартиру. Хоча не заперечував, що відповідачка в більшій частині виплачувала кредит, однак і він 2 роки сплачував кредит за дану квартиру, а саме по 2000 грн. щомісяця, при тому, що загальний щомісячний платіж складав на той час 5000 грн. Ремонт у спірній квартирі також проводився спільно, кошти вони з дружиною надавали в рівних частках порівну. Пам»ятає, що за матеріали було заплачено приблизно по 12000 грн., а за роботу по 5000 грн. кожним з них. Разом з тим, позивач вказав, що обставини, викладені в мотивувальній частині рішення суду від 30.12.2012 року, яким було розірвано їх шлюб з відповідачкою, в частині того, що подружні відносини між сторонами припинені 10 років тому, не відповідають дійсності, оскільки всі ці роки, до винесення рішення про розлучення, вони з дружиною проживали разом однією сім»єю. Відповідач в судовому засіданні вказала, що з кінця 2002 року вони з позивачем не мали спільного бюджету та не вели спільне господарство, хоча проживали в спільній квартирі. У червні 2007 року вона отримала кредит в сумі 47929 доларів США та інвестувала свої кошти (близько 20000 доларів США) у придбання квартири [ADDRESS]. 15.04.2009 року нею було отримане свідоцтво про право власності на дану квартиру. Вказала, що кредит вона погашала самостійно, однак не заперечувала, що якусь частину за цей кредит сплатив і позивач. Витрати ж на ремонт квартири [ADDRESS] несла тільки вона, самим ремонтом займались її донька та зять, позивач участі у ремонті не приймав. В даній квартирі на цей час дійсно проживають квартиранти. З приводу тверджень позивача щодо спірних торгових кіосків, відповідач вказала, що по суті на неї лише оформлені договори оренди торгових місць. Вона починала торгувати більше 20-ти років тому, починала торгувати на простих розкладушках. Спірні сім кіосків були придбані нею особисто, вона замовляла металеві конструкції та платила за них. Позивач, працюючи в той період ще в міліції, пиячив та ніяких коштів їй не надавав. Також ствердила, що їй з 2005 року належав ще кіоск на ринку «Головному», однак вона його продала за кошти в сумі 6000 доларів США. Не заперечувала того факту, що звільнившись з міліції, позивач пішов працювати до неї на ринок, торгував в спірних кіосках продавцем, однак торгувати не вмів та під час торгівлі наробив боргів, гроші за товар йому часто приносили частинами. А також не заперечувала того факту, що дійсно з 2000 року її чоловік разом з їх кумом [PERSON] їздили торгувати в Румунію, однак грошей від цього бізнесу вона в сім»ї не бачила. Представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Вказав, що згідно рішення суду від 30.12.2012 року, яке набрало законної сили, судом зазначено, що подружні відносини між сторонами припинені 10 років, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Також вказав, що спірні кіоски у власності відповідачки не перебувають, вона лише виступає в якості орендаря торгових місць. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він являється кумом сторін. Вони знайомі десь 20 років. Після того, як позивач звільнився з органів міліції, він почав допомагати позивачці торгувати на ринку. Приблизно з 2000 року на протязі 10-ти років вони з позивачем їздили в Румунію за товаром та займались бізнесом. Всі ці 10 років сторони проживали однією сім»єю, оскільки він постійно спілкувався з ними та періодично бував у них вдома. В цей період сторони спільно одружували дітей, робили хрестики. Разом сторони не проживають близько 4-х років. Ствердив, що зі слів позивача йому відомо, що він кредит за квартиру погашав спільно з відповідачкою, торгові кіоски ними також придбавались спільно, позивач увесь час проживання з відповідачкою до розлучення ніс витрати на спільні сімейні витрати та продукти харчування. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідка, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, і як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії 1-МИ №052751 (а.с.58), між сторонами 20 липня 1986 року було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького МУЮ, актовий запис №1278. Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30.10.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.44). Вказаним рішенням суду вирішено стягувати з позивача на користь [PERSON] аліменти на утримання спільної доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 частки усіх видів заробітку позивача, щомісячно, починаючи з 24 вересня 2012 року до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили 09.11.2012 року. З копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця (а.с.93) вбачається, що [PERSON] з 29.04.1998 року зареєстрована в якості приватного підприємця. Згідно листа СП «Ринок Буковинський» №25 від 02.09.2015 року (а.с.45) останні повідомляють, що адміністрацією ринку з підприємцем [PERSON] укладено 5 договорів на торгові місця для здійснення торгівлі на території ринку «Буковинський» . Також вказані обставини підтверджуються відповідними копіями договорів надання в користування торговельних місць, укладених між адміністрацією ринку та підприємцем [PERSON], а саме №2/24п від 01.01.2011 року (а.с.46-47), №3/15п від 01.01.2011 року (а.с.48-49), №5/8п від 01.01.2011 року (а.с.50-51), № 7/10л від 01.01.2011 року (а.с.52-53), №Х-22 від 01.01.2011 року (а.с.54-55). Крім цього, судом встановлено, і це вбачається з копії іпотечного договору №290909-USD-in від 29.09.2009 року (а.с.96-101), укладеного між [PERSON] та ПАТ «[PERSON] Дніпро», згідно до договору №1600607/1-USD від 19.06.2007 року, договору №1 про внесення змін до цього договору від 29.09.2009 року, а також усіх додаткових договорів, іпотекодержатель надав іпотекодавцю споживчий кредит зі строком погашення 18 червня 2017 року у розмірі 47920 доларів США. Предметом іпотечного договору виступає квартира №2 в будинку на Проспекті Незалежності, 114-А, в м.Чернівці, загальною площею 87,40 кв.м. Відповідно до витягу з рішення Чернівецької міської ради від 15.04.2009 року №243/7 «Про присвоєння поштової адреси, оформлення права власності на квартири, нежилі приміщення (делеговані повноваження)» (а.с.94), на [PERSON] оформлено право власності на квартиру №2 в будинку на Проспекті Незалежності, 114-А, загальною площею 87,40 кв.м. Вказана обставина також підтверджується свідоцтвом про право власності від 21.04.2009 року (а.с.95). Довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 15.02.2016 року №654, від 15.02.2016 року №655, від 15.02.2016 року №656 свідчать про те, що позивач [PERSON] отримує пенсію за вислугу років та з нього щомісячно стягуються аліменти. (а.с.112, 113, 114) Відповідно до\~статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального\~\~користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правилами\~ст. 70 СК України.\~\~ При цьому, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1\~ст. 69 СК України). Згідно ч. 1\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При цьому, сама відповідачка визнала в судовому засіданні той факт, що вона починала торгувати на [PERSON] більше 20-ти років тому. Спірні сім кіосків були придбані та замовлені на них металеві конструкції в період шлюбу з позивачем, який на той час працював в міліції. А також позивачка не заперечувала факту здійснення позивачем торгівельної діяльності у спірних кіосках з 2000 року. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що зазначені в позові сім торгових кіосків, що розміщені на п'яти торговельних місцях на території ринку «Буковинський», належить позивачу та відповідачці на праві спільної сумісної власності та підлягають поділу. А саме, виходячи з заявлених позовних вимог позивачу [PERSON] слід виділити два торговельних кіоски під номером №3/15п, встановлених на одному фундаменті на території ринку «Буковинський» міста Чернівці, визнавши за останнім право власності на зазначені торговельні кіоски, а відповідачці [PERSON] виділити чотири торговельні кіоски №2/24п, №5/8п, №7/10л та №Х-22, визнавши за останньою право власності на зазначені торговельні кіоски . Що стосується тверджень відповідачки та її представника стосовно того, що торгові місця на території ринку «Буковинський» надані їй на підставі договорів оренди , а тому їй не належать , то в даному випадку при поділі майна подружжя сторонам виділяється судом безпосередньо самі торговельні кіоски, а не торгові місця на ринку. Крім цього, на підставі викладених обставин, суд приходить до висновку, що спірна квартира №2 в будинку на Проспекті Незалежності, 114-А, в м.Чернівці, загальною площею 87,40 кв.м. також набута у власність подружжя під час перебування їх у шлюбі, а тому належить позивачу та відповідачці на праві спільної сумісної власності, у зв»язку з чим слід визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 ідеальної частки вказаної квартири за кожним з них. Задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд враховує і той факт, що сама відповідачка [PERSON] визнала в судовому засіданні те, що її чоловік [PERSON] певну частину коштів за кредит спірної квартири сплачував. Щодо посилань відповідачки [PERSON] на те, що переважну частину коштів за кредит сплачувала саме вона, то суд зауважує на тому, що якщо за кошти, одержані в кредит одним із подружжя, в інтересах сім»ї придбано квартиру, то вона стає об»єктом права спільної сумісної власності обох з подружжя. І навіть у випадку погашення в подальшому кредиту самостійно одним із подружжя, це не впливає на розмір його частки у праві власності на квартиру, а може бути лише підставою для регресної вимоги до другого з подружжя. Стосовно тверджень відповідачки та її представника стосовно того, що згідно рішення суду від 30.12.2012 року, яке набрало законної сили, судом зазначено, що подружні відносини між сторонами припинені 10 років тому, то зазначене спростовується прослуханим в судовому засіданні аудіо записом судового засідання по зазначеній цивільній справі, згідно якого [PERSON] зазначила, що, хоча подружнім життям вони не живуть вже 10 років, однак спільне господарство з чоловіком ведуть по даний час. При цьому, вона готує та стірає своєму чоловікові, однак зараз вирішила, що хоче вже бути вільною. А також, [PERSON] ствердила, що одного разу вона вже подавала на розлучення, однак чоловік пообіцяв, що виправиться, але нічого не змінилося, тому вона і вирішила розлучитися. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.\~60,\~69 СК України, ч. 3\~ст. 368 ЦК України), відповідно до\~\~ч.ч. 2, 3\~ст.325 ЦК України\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).\~\~ Згідно ст.61 ч.3 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім»ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом, майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини. Таким чином, судом встановлено, що спірне майно придбавалось сторонами в період зареєстрованого шлюбу та спільного проживання, за спільні кошти подружжя, а тому є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. За наведених обставин, позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved