Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовна заява мотивована тим, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, зареєстрованому 14.06.2002 року, Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач зазначила, що дитина проживає разом з нею та перебуває на повному її утриманні. Посилаючись на те, що добровільно про сплату аліментів домовитися з відповідачем не вдається, позивач просила суд, стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги про стягнення аліментів підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, заперечень на позовну заяву не надав. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, в тому числі і визнання таким порядку ч.5 ст.74 ЦПК України, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з чим, на підставі ст.ст. 197, 224 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14.06.2002 року між [PERSON] та [PERSON], Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження, серії 1-ЖС №089836 від 14.06.2002 року, актовий запис №380 (а.с.4). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії I-ЖС №101383 від 25.09.2002 року, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис №464 (а.с.5). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, серії 1-ЖС №086122 від 01.11.2011 року, виданого Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №468, шлюб між [PERSON] та [PERSON], розірвано 09.11.2006 року (а.с.6). Згідно довідки про склад сім'ї від 05.12.2015 року, виданої Органом самоорганізації населення м. Запоріжжя квартальним комітетом, неповнолітній [PERSON] проживає з матір'ю [PERSON] за адресою: м. Запоріжжя, вул. Нижня, буд.69 (а.с.7). Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно із ч.3 ст.181 ЦПК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Частка заробітку (доходу), яка буде стягуватись в якості аліментів на дитину, визначається судом (ч.1 ст.183 ЦПК України). Відповідно до \~ст.191 СК України,\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, судом встановлено, що позивач має право на отримання аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Суд вважає, що відповідач зобов'язаний надавати дитині допомогу, достатню для задоволення її розумних потреб, виходячи з її віку, стану здоров'я та матеріального становища. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи встановлені обставини, з урахуванням конституційного принципу верховенства права, суд вважає за необхідне та справедливе, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Ця норма закону є безспірною під час виконання судового рішення про стягнення аліментів та передбаченою чинним законодавством України, через що не підлягає доведенню чи встановленню. Враховуючи те, що позивач за подання позову, відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути дані витрати з відповідача по справі на користь Держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved