Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення суми боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.02.2014 року між ним та [PERSON], [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого він передав відповідачам , а вони прийняли в рівних долях 1 100 000 грн., що на момент укладання договору по курсу НБУ склало 125 000 дол. США. Відповідачі зобов'язалися повернути грошові кошти частками, а саме 100 000 грн. до 17.02.2014 року, а 1 000 000 грн. до 01.05.2014 року. По закінченню першого строку виплати за договором позики 17.02.2014 року відповідачі не повернули грошові кошти у розмірі 100 000 грн., вказану суму не було виплачено по теперішній час. Просив суд розірвати договір позики та стягнути в рівних долях з відповідачів суму боргу за договором позики у розмірі 1 100 000 грн. Крім того, до суду звернулися [PERSON], [PERSON] із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визнання договору позики недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що договір позики від 14.02.2014 року між ними на [PERSON] було укладено під загрозою фізичного насильства відносно них та їх сімї, договір ними було підписано під впливом психологічного тиску зі сторони [PERSON] Грошові кошти від [PERSON] за вказаним договором позики вони не отримували, з умовами цього договору вони не ознайомлювалися, копію договору вони не отримували. Крім того, зазначили, що [PERSON] в день підписання договору позики перебувала у дуже хворобливому стані та не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, оскільки знаходилась на стаціонарному лікуванні у кардіологічному відділенні міської лікарні № 20, про що було відомо [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги викладені в позові, та просив суд задовольнити позов в повному обсязі, заперечував проти задоволення зустрічної позовної заяви. Представник позивача [PERSON], в судовому засіданні пояснила суду, що безспірним доказом укладання договору позики та передачі грошових коштів є нотаріально завірений договір позики. Зазначила, що заява [PERSON] про скоєння кримінального злочину за ч .1 ст. 355 КК України, зареєстроване 09.04.2014 року у Ворошиловському РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області не підтверджує наявність встановлених законом будь-яких протиправних дій. Крім того, [PERSON] звернулася до міліції лише 09.04.2014 року, тобто два місяці потому після укладання договору позики. Тому просила суд задовольнити позов [PERSON] в повному обсязі, а в зустрічному позові відмовити. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні підтримав доводи зустрічної позовної заяви про визнання договору позики недійсним з підстав ст.ст. 203, 215 , 225, 231 ЦК України та просив суд відмовити у позові [PERSON], про стягнення боргу у повному обсязі задовольнивши позов про визнання договору позики недійсним, оскільки [PERSON] та [PERSON] грошові кошти від [PERSON] не отримували, будь-яких розписок, як того передбачають умови до говору не писали, крім того зауважив що договір позики [PERSON] підписували під загрозою фізичного насильства відносно їх сім`ї, про що свідчать відповідні звернення [PERSON] до органів ВС, крім того [PERSON] на час підписання договору знаходилася у дуже хворобливому стані. Не усвідомлювала значення своїх дій та не могла ними керувати так як знаходилася на стаціонарному лікуванні у кардіологічному відділенні МЛ №20, з діагнозом -гіпертонічний криз, про що надав копії виписки з історії хвороби. Допитаний в судовому засіданні свідок - приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу [PERSON] пояснила , що у лютому 2014 року до неї звернулися [PERSON] та [PERSON] для нотаріального посвідчення договору позики та договору залогу, проте вона їм відмовила у посвідченні договір залогу, оскільки не було достатньо відповідних документів та запропонувала привести дружин, оскільки вони перебувають у шлюбі. Цього ж дня знову приїхали сторони, разом з дружинами, вона перевірила у всіх паспорта, будь-яких сумнівів у неї не викликало укладання даної угоди. Волевиявлення кожного було вільним. Перед тим як посвідчувати договір позики вона роз»яснила сторонам умови цього договору, запитала чи володіють вони українською мовою, чи не страждають на час укладання цього договору на захворювання, що перешкоджають усвідомленню ними його суті, надала проект договору на що зауважень не надходило. Перед посвідченням договору вона також запитала у [PERSON], [PERSON] чи отримали вони кошти від [PERSON] на що останні підтвердили факт отримання коштів за договором. Копії договору отримали [PERSON] та [PERSON] про що є відмітки у журналі реєстрації нотаріальних дій. Близько двох тижнів потому до неї звернулася [PERSON] для уточнення чи не укладалися будь-які інші договори між [PERSON] та [PERSON] будь-яких заперечень не висловлювала. Суд, заслухавши думку сторін, пояснення свідка, дослідивши надані докази та матеріали справи, суд прийшов до висновку що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а у задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON] слід відмовити з наступних підстав: Судом встановлено, що 14.02.2014 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] було укладено догорів позики, відповідно до умов якого [PERSON] надає [PERSON], [PERSON] позику у розмірі 1 100 000 грн., а [PERSON], [PERSON] зобов'язуються повернути суму позики частками, а саме 100 000 грн. до 17.02.2014 року, а 1 000 000 грн. до 01.05.2014 року.(а.с. 7-8). Ухвалою Київського районного суду м. Донецька від 20.03.2014 року заяву [PERSON] про забезпечення позову було задоволено, заборонено вчиняти будь-які дії по відчуженню, передачі, використанню майнових прав на будинок № 121 по вул. Маршака у м. донецьку, який належить на праві власності [PERSON](а.с. 64). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Як встановлено ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Як зазначено у ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що на теперішній час строк, на який укладався договір позики сплив, сума позики у розмірі 1 100 000 грн. позикодавцю не повернута. Доводи представника відповідачів про те, що [PERSON] не надано доказів передання грошей, відсутня розписка, яка передбачена умовами договору, з посиланням на ст. 1047 ЦК України на думку суду є безпідставні, оскільки безспірним доказом укладення договору позики та передання грошей є нотаріально посвідчений договір позики, який є документом, що підтверджує факт передання грошей. Таким чином вимоги ст. 1047 ЦК України - форма договору займу були виконані. Крім того не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні посилання відповідачів на те що вони не були ознайомлені з умовами договору позики та не отримували копій договору, такі твердження є надуманими та суперечать п.8 даного договору, де зазначено, що сторони стверджують в присутності нотаріуса, що договір ними прочитаний, зрозумілий та схвалений, підписання ними цього договору є підтвердженням відсутності взаємних претензій щодо проведеного розрахунку. Відповідно до п.13 даного договору [PERSON], [PERSON] була видана нотаріально посвідчена копія договору, що також підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON] та надала відповідний журнал реєстрації нотаріальних дій, де є відповідна відмітка. (а.с.7-8). Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до умов ст. 625 ЦК України. Тому позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими та знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню Позовні вимоги [PERSON], [PERSON] про визнання договору позики недійсним з посиланням на ст. ст. 215, 225, 231 ЦК України не підлягають задоволенню, оскільки будь-яких доказів того, що [PERSON] на час вчинення правочину не розуміла значення своїх дій та не могла ними керувати суду не представлено. Надана копія виписки з історії хвороби (а.с.42) не свідчить про те, що за станом здоров»я [PERSON] не розуміла значення своїх дій та не могла ними керувати . Також ці твердження спростовуються п.8 договору позики , де чітко зазначено, що сторони стверджують, що вони не обмежені в праві укладати правочин, вони не визнані в установленому порядку недієздатними та не страждають в момент укладення договору на захворювання, що перешкоджають усвідомленню ними його суті. (а.с.8). Посилання [PERSON], [PERSON] на те, що даний договір було вчинено під впливом насильства, також не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні оскільки не доведені, а надані ними довідки про прийняття заяви та проведення перевірки слідчим СВ Ворошиловського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області № 11/8-10357 від 13.05.2014 року за заявою [PERSON] та [PERSON] про вчинене відносно них кримінальне правопорушення, яка надійшла 09.04.2014 року були розглянуті, відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч .5 ст. 214 КПК України внесені слідчим до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.04.2014 року № 12014050810000990 (а.с. 21), № 12014050810000990 (а.с. 62) та не свідчать про наявність встановлених законом будь-яких протиправних дій, підозра не пред»явлена та відсутнє будь-яке рішення. Крім того, договір займу укладено 14.02.14 року, а з відповідними заявами [PERSON] та [PERSON] до райвідділу звернулися лише 09.04.1014р., після того, як дізналися, що в провадженні суду перебуває позов [PERSON] та накладено заборону на відчуження майна. Таким чином, ані [PERSON] ані [PERSON] не представлено суду переконливих доказів та будь-яких фактів, які б спростували їхні доводи щодо визнання договору позики недійсним, які фактично є припущеннями, тоді як, показання [PERSON], нотаріуса, оглянутий договір позики підтверджують його дійсність, тобто підстави для визнання цього договору недійсним у суду відсутні. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON], [PERSON] необхідно стягнути солідарно понесені і документально підтверджені позивачем судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved