Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом в якому просить суд розірвати шлюб, укладений з відповідачем [PERSON] Вимоги позову обґрунтовані тим, що сторони з 19.09.2009 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Позивач посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалось, часто виникали непорозуміння через небажання чоловіка приділяти необхідну увагу сім'ї. Відповідач не брав участі у веденні домашнього господарства, не надавав необхідної матеріальної допомоги сім'ї, майже не займався вихованням дитини. [PERSON] постійно виявляв до позивача, у тому числі в присутності сина, неповагу, вчиняв сварки, принижував її гідність, а також її матері, сестри. Спроби позивача налагодити сімейні стосунки і зберегти сім'ю до позитивного результату не призвели. Фактично шлюбні стосунки між сторонами припинені, спільного господарства не ведеться. Сторони проживають окремо з березня 2014 року. Примирення та збереження сім'ї неможливе. У зв'язку з вище викладеним позивач [PERSON] просить шлюб розірвати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та додатково пояснила, що з березня 2014 року сторони проживають окремо, відповідач вигнав її з квартири, до цього, сторони двічі вже проживали окремо протягом тривалого часу. Відповідач в судовому засіданні 19.06.2014р. заперечував проти розірвання шлюбу, подав до суду письмові заперечення на позов, в яких зазначив, що викладені в позові підстави позову не відповідають дійсності, оскільки відповідач весь час піклувався про дружину та дитину, однак позивач знаходиться в психологічній залежності від своєї матері, яка постійно втручається в справи сім'ї, що викликає сумнів у відповідача в психічному стані позивача. Позивач шукає приводи, щоб відповідач не зустрічався з сином. Після надання сторонам строку для примирення, відповідач позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав, підтвердив, що сторони проживають окремо з березня 2014 року, однак заперечував підстави для розірвання шлюбу, викладені в позовній заяві. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сімейні відносини регулюються лише в тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ст. 7 СК України). Згідно зі ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами 19.09.2009 року було укладено шлюб. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Сторони подружніх стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, з березня 2014 року проживають окремо. Спорів щодо поділу спільного майна та визначення місця проживання неповнолітньої дитини на час розгляду справи у сторін немає. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, переконана, що примирення з відповідачем не можливе, відповідач, після надання сторонам двохмісячного строку на примирення, згодний з цим в повному обсязі. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов'язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин та почуття взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, а тому позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 243,60 грн., що підтверджується відповідними квитанціями. На підставі викладеного, ст. ст. 3, 7, 51, 104, 105, 110, 112, 114, 115 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved