Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в обгрунтування заявлених вимог, вказуючи на те, що 24 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., вчинено виконавчий напис за № 52092 про стягнення з нього на користь відповідача заборгованості за кредитним договором № 751417 від 19.02.2019 року в розмірі 15 803,00 грн. 09.06.2021 року начальником Юр`ївського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Рєзніком О.С. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 65729514 з примусового виконання виконавчого напису № 52092 від 24.05.2021 року, після отримання якої позивач і дізнався про вчинення відносно нього спірного виконавчого напису. Позивач вважає, що виконавчий напис здійснено з порушенням вимог чинного законодавства на підставі документів, що не передбачені Переліком документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172, за відсутності доказів отримання боржником вимоги від стягувача про усунення порушень за кредитним договором та без врахування того, що позивач ніколи не укладав з відповідачем саме кредитного договору, оскільки договір № 751417 від 19.02.2019 року є насправді договором позики, при цьому вчиняючи виконавчий напис нотаріус належним чином не переконався у безспірності заборгованості , а тому він (виконавчий напис) повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню . Посилаючись на ст. ст. 175, 177 ЦПК України позивач просив визнати виконавчий напис № 52092, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. 24.05.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Веллфін» заборгованості у розмірі 15 803, 00 грв., таким, що не підлягає виконанню, стягнувши з відповідача по справі судові витрати понесені на сплату судового збору при подані позову у розмірі 908 грв. та на правову допомогу адвоката у розмірі 4 000 грв. Представник позивачки адвокат Ільченко І.В. в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та позовні вимоги підтримала у повному обсязі, при цьому в разі неявки відповідача в судове засідання не заперечувала щодо ухвалення по справі заочного рішення (ас.19, 20, 22, 99). Аналогічні вимоги викладені і позивачкою в п. п. 4, 5 прохальної частини позовної заяви (ас.8). Відповідач по справі ТОВ «Веллфін» в судове засідання не з`явилися, про дату , час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, при цьому про причини неявки суд не повідомили, відзив на позов не надали (ас.59). Третя особа по справі приватний нотаріус Грисюк О.В. в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату , час та місце розгляду справи на адресу останнього була направлена повістка про виклик до суду разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами, в тому числі і ухвала про витребування доказів (ас. 68,74), які, останній, в свою чергу, відмовився отримати про що свідчать повернуті до суду поштою вказані документи, з відміткою про невручення кореспонденції адресату через відмову таку отримувати на відповідній довідці про причини повернення, що датовані 06.07.2021 року (ас.71 -73, 95-97). Разом з тим, відповідно до ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку, при цьому відповідно до ч.9 ст. 130 ЦПК України у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку вважається повідомленою. За таких обставин суд вважає, що приватний нотаріус належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, при цьому без поважних причин не виконав ухвалу суду про витребування доказів, відмовившись отримувати таку. З приводу даного суд вважає необхідним зауважити, що відповідно до ч.10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Третя особа по справі Юр`ївський РВ ДВС в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи сповіщені належним чином (ас.52), надавши суду заяву про розгляд справи в їх відсутності, заперечень проти позову не надали (ас.60). В ході розгляду справи судом вчинено наступні процесуальні дії: - 16.06.2021 року постановлено ухвали про відкриття провадження у справі та її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (ас. 39-41); про витребування доказів (ас. 45,46); про забезпечення позову (ас.42-44); - 14.07.2021 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи (ас.100). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги те, що позивач та представник останнього не заперечували проти заочного розгляду справи, про що зазначили в п. 5 прохальної частини позовної заяви та заяві про розгляд справи за відсутності представника позивача (ас. 8, 99), те, що відповідач не з`явився в судове засідання без повідомлення причин своєї неявки, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання та будь - який відзив, заперечення проти позову не подав, суд знаходить можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за правилами спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими гл. ІІ «Заочний розгляд справи» ЦПК України, при цьому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши письмові матеріали додані до справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають до задоволення з наступних підстав: - так, судом встановлено, що 24.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. було вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 52092 , відповідно до якого з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором № 751417 від 19.02.2019 року, укладеним з ТОВ «Веллфін», стягнуто заборгованість за період з 19.02.2019 року по 01.03.2020 року в розмірі 15 053, 00 грв., в тому числі : прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 1 000 грв.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом в розмірі 14 053, 00 грв., при цьому за вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнута зі стягувача плата в розмірі 750 грв., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню становить - 15 803, 00 грв. (ас.18). Постановою начальника Юр`ївського РВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) Рєзніком О.С. від 09.06.2021 року було відкрито виконавче провадження № 65729514 на підставі виконавчого напису № 52092, виданого 24.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про стягнення з боржника [PERSON] на користь ТОВ »Веллфін» заборгованості в розмірі 15 803, 00 грв. (ас.11 на звороті). Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 18 ЦК України, а також статтями 87, 88 Закону України «Про нотаріат» вчинення виконавчого напису це форма захисту цивільних прав кредитора, нотаріусом, за допомогою спрощеної, позасудової процедури, яка полягає у вчиненні на боргових документах напису про стягнення грошей або витребування майна на користь кредитора, за наявності між боржником і кредитором правовідносин, які визначаються Кабінетом Міністрів України шляхом встановлення переліку документів, що підтверджують ці правовідносини. Відповідно до пунктів 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання; для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Судом встановлено, що виконавчий напис виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (ас.18). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п. 4 ст. 254 КАС України ( в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 24.05.2021 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Крім того, на думку суду, навіть у разі наявності правових підстав у відповідності до п. 2 Переліку документів, за яких стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 для вчинення виконавчого напису нотаріуса, то неможливість вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, визначеної у відповідності до виконавчого напису від 24.05.2021 року була обумовлена й іншими обставинами, наведеними нижче. Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому , нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 05.06.2017 року у справі № 6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги те, що судом не встановлено факт отримання позивачем повідомлення - вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача в частині не отримання останнім повідомлення - вимоги про усунення порушень боржником. У матеріалах справи відсутні докази отримання боржником [PERSON] вимоги про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, а нотаріусом, в свою чергу, не було перевірено отримання її позивачем, що унеможливило подання [PERSON] нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди. Процедура стягнення боргу за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: - перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса; - другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимога про усунення порушень чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Подібні правові висновки викладені в постановах ВС від 01.09.2020 року у справі № 201/4198/17, від 27 серпня 2020 року у справі № 554/6777/17. У постанові від 19.03.2021 року у цивільній справі № 750/3781/20 ВС дійшов висновку, що неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Також суд приймає до уваги, що виконавчий напис вчинений нотаріусом 24.05.2021 року за № 52092 стосується стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 751417 від 19.02.2019 року, в той час, як договір № 751417 від 19.02.2019 року є договором позики, про що свідчить копія останнього наявна в матеріалах справи ( ас.13-17), заява ТОВ »Веллфін» до Юр`ївського РВ ДВС про відкриття виконавчого провадження від 01.06.2021 року № 299/06/21 в якій йдеться саме про договір позики, а не кредитний договір (ас.12). Суд зауважує, що закон вирізняє договір позики та кредитний договір за суб`єктним складом, предметом та іншими умовами, порядком укладення. Відтак, нотаріус, вчиняючи спірний виконавчий напис, за яким з відповідача стягнуто певну суму, мав би перш за все переконатися, які ж правовідносини насправді виникли між сторонами, чи ті що випливають з кредитного договору, чи з договору позики. З огляду на дане доводи позивача про те, що кредитного договору з ТОВ »Веллфін» , на підставі якого нотаріусом вчинено виконавчий напис, він ніколи не укладав, є обгрунтованими та заслуговують на увагу , при цьому , в свою чергу свідчать про те, що нотаріусом вчинено виконавчий напис на підставі неіснуючого між сторонами кредитного договору, а відтак, такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Відмова нотаріуса отримати ухвалу суду про витребування доказів, а саме матеріалів нотаріальної справи, заведену у зв`язку із вчиненням виконавчого напису № 52092 від 24.05.2021 року, та виконати таку задля можливості дослідити в судовому засіданні матеріали, що були надані нотаріусу для вчинення такого, на думку суду, свідчить про безпідставність вчинення нотаріусом виконавчого напису щодо стягнення заборгованості за неіснуючим кредитним договором. Отже, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконавшись за яким договором та які ж насправді правовідносини виникли між сторонами , порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, приймаючи до уваги, що виконавчий напис приватного нотаріуса був вчинений в порушення вимог Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, суд,

Outcome: approved