Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся у суд з позовом до відповідача, [PERSON] , про поділ майна подружжя, в якому просить суд провести поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] у наступний спосіб: визнати за [PERSON] в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] та визнати за [PERSON] в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на Ѕ частину зазначеної квартири, а також визнання права власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що він із відповідачем перебував у шлюбі, який розірваний у 2019р. За час перебування у шлюбу була придбана спірна квартира та земельна ділянка. Квартира підлягає поділу між ними по Ѕ частині, а земельну ділянку позивач просить визнати за ним в цілому. Відповідач - [PERSON] , у поданому відзиві та у судовому засіданні, проти позову заперечувала частково, зазначаючи, що квартира та земельна ділянка підлягають поділу порівну між нею та колишнім чоловіком. Судом ухвалами було відкрито провадження у справі, прийняті до розгляду збільшені вимоги, витребувані докази. Суд заслухавши пояснення представників сторін, відповідача, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного. Статтею 12 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Так, судом встановлено, що сторони з 07.08.1998р. перебували у шлюбі. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21.02.2019року шлюб між сторонами розірваний 12.05.2005р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаража Н.П. За вказаним договором [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] загальною площею 97,20 кв.м. Згідно рішення виконкому ХМР «Про зміну та впорядкування адрес об`єктам нерухомого майна на території, що включена до меж міста Харкова» від 10.04.2013 № 211, с. Циркуни, МЖК «Інтернаціоналіст», 39 було змінено на м. Харків, вул. Кричевського, 39. За даними інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно спірна квартира перебуває в іпотеці Ukraine Mortgage Loan Finance N0.1 PLC, на підставі договору відступлення права вимоги. Зазначена компанія є ліквідованою з 03.10.2017р., відповідно до інформації, яка знаходиться у загальнодоступному доступі в мережі Інтернет, на сайті за посиланням https://beta.companieshouse.qov.uk/, внаслідок чого у якості третьої особи не залучалась. Крім того, на підставі договору купівлі-продажу №4727 від 09.06.2004р. [PERSON] придбала у [PERSON] земельну ділянку площею 0,0571 гектара, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч.3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. За ч.1ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з ч.1ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Враховуючи положення ст. 60 СК України, у сімейному праві діє презумпція права спільної сумісної власності майна подружжя, що не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. Судом встановлено та не заперечувалось відповідачем, що спірну квартиру та земельну ділянку придбано в період шлюбу, внаслідок чого вони є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 статті 70 СК України закріплено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи презумпцію спільної сумісної власності подружжя та рівності часток при поділу такого майна, суд вважає за необхідне поділити квартиру [ADDRESS] та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] між подружжям по Ѕ частині. Підстав для визнання за позивачем в цілому право власності на земельну ділянку ,суд не вбачає, оскільки ним не доведено, що земельна ділянка є його особистою власністю. Судові витрати суд стягує відповідно до ст.141 ЦПК України, пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial