Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до відповідача [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з травня 2009 року вона та [PERSON] почали проживати разом однією сім'єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство. За час проживання однією сім'єю у березні 2011 року ними було придбано однокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 35,6, житловою 16,8 кв.м. У зазначеній квартирі було проведено ремонт та вони сплачували кошти на її утримання, а саме комунальні платежі. Право власності на зазначену спірну квартиру було оформлено на [PERSON] Також зазначила, що для придбання спірної квартири та проведення ремонту у них не було достатньо коштів, а тому 05 січня 2011 року вони взяли позику у [PERSON] грошові кошти у сумі 5000 доларів США, що на той час було еквівалентно 39808,5 грн. 18 квітня 2011 року позивач та її чоловік [PERSON] уклали письмовий договір про врегулювання майнових відносин між собою, включаючи визначення правового режиму майна, набутого в період проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, відповідно до якого у спільній власності сторін перебуває зазначена спірна квартира, а саме [PERSON] належить 1/4 частка вказаної квартири, позивачу ѕ частки зазначеної квартири. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все належне йому майно у тому числі на спірну квартиру. 22 лютого 2017 року позивач звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 28 липня 2017 року позивач звернулась із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS], однак їй було відмовлено у цьому у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на даний об'єкт нерухомості та свідоцтва про укладення шлюбу. Також, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулась [PERSON], яка є рідною сестрою померлого [PERSON] Враховуючи наведені обставини, з урахуванням поданої нею заяви про відмову від частини позовних вимог від 16 січня 2019 року, яка прийнята судом, позивач просить встановити факт її проживання разом із померлим [PERSON] однією сім»єю без реєстрації шлюбу із травня 2009 року та визнати за нею право власності на 1/2 частини однокімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 35,6 кв.м., житловою 16,8 кв.м. Відповідач [PERSON] позовних вимог не визнала, подавши відзив на позов відповідно до якого зазначила, що спірна квартира [ADDRESS], загальною площею 35,6 кв.м., житловою 16,8 кв.м. відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 20.12.2017 року, є приватною власністю [PERSON], яку останній придбав за кошти, які взяв в безвідсоткову позику в «Українського державного центру радіочастот» на підставі договору про надання безвідсоткової позики від 15.03.2011 року. Зазначену позику [PERSON] самостійно сплачував із заробітної плати. Крім цього, її покійний брат [PERSON] ніколи не розповідав відповідачу про їх стосунки із позивачем та проживання із нею однією сім'єю. Відповідач самостійно проводила поховання [PERSON] Крім цього, зазначила, що згідно довідки №1824 від 27.12.2017 року, [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 13.08.1993 року по 07.02.2017 року. Крім цього, зазначила, що відповідач ставить під сумнів справжність підпису [PERSON] на договорі про врегулювання майнових відносин, включаючи визначення правового режиму майна, набутого в період проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу від 18.04.2011 року та на договорі позики від 05.01.2011 року. Також вказала, що шлюбу між позивачкою та [PERSON] зареєстровано не було, відтак [PERSON] не був чоловіком позивача, спільного побуту сторони не вели, взаємних прав та обов'язків не мали, спільних дітей у них не було. Таким чином, вважає, що спірна однокімнатна квартира є приватною власністю [PERSON], а тому позивачу не належить частка у ній, договір про врегулювання майнових відносин між собою від 18.04.2011 року, який було укладено в простій письмовій формі унеможливлює поділ нерухомого майна на частки. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Державне підприємство «Український державний центр радіочастот» письмових пояснень щодо пред'явленого позову не подавав. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити, з урахуванням поданої заяви про відмову від частини позовних вимог. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні вважають, що позов не підлягає до задоволення у зв»язку із його недоведеністю та безпідставністю. Представники третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Державне підприємство «Український державний центр радіочастот» при вирішенні позову покладаються на думку суду. У даній справі 13 вересня 2018 року проведено підготовче судове засідання за наслідками якого ухвалою закрито підготовче провадження та справу призначено для розгляду по суті. Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив [PERSON] та [PERSON] з травня 2009 року по січень 2017 року проживали разом однією сім»єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. Зазначені обставини підтверджено показаннями свідків [PERSON], який у судовому засіданні пояснив, що він був знайомий із [PERSON] з 1992 року, працював та товаришував із ним. В 2009 році йому стало відомо, що [PERSON] почав проживати із [PERSON] однією сім'єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Він неодноразово був у них вдома, постійно спілкувався із [PERSON], а тому бачив, їхнє спільне сумісне проживання протягом 2009-2017 років, а також проводив із ними дозвілля та відпочинок. Також, зазначив, що в 2011 році [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] для спільного проживання із [PERSON]. Також будучи допитаним в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що була очевидцем спільного проживання [PERSON] та [PERSON] з 2009 року по 2017 рік, оскільки протягом 2009-2017 років неодноразово їх відвідувала за місцем спільного проживання у гуртожитку по [ADDRESS], де проживала позивач та [PERSON]. Зазначила, що позивач повідомляла їй, що з 2009 року проживає із [PERSON] та у 2011 року останній придбав квартиру для їх спільного проживання. Як вбачається із акту від 21 серпня 2017 року, складеного комісією ПП «Люкс», яке здійснює обслуговування житлового будинку по [ADDRESS], зазначеною комісією встановлено, що у кімнаті №823 даного будинку фактично проживав [PERSON] з 2009 року до дня смерті, що підтверджено поясненнями сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON] Зазначені обставини підтверджено в судовому засіданні поясненнями свідка [PERSON], яка входила до складу створеної комісії ПП «Люкс» та брала участь в опитуванні зазначених свідків. Як вбачається із довідки про склад сім»ї, виданої ПП «Люкс» від 21 серпня 2017 року №897, [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS]. У вказаній довідці зазначено, що [PERSON] фактично проживав за вказаною адресою з 2009 року до дня смерті [INFO]. Як слідує із інформації від 13.09.2018 року №275 Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф, у ній зазначено, що 27 січня 2017 року о 14 год.27 хв. зареєстровано виклик за адресою: [ADDRESS] до гр..[PERSON], 1968 р.н. Також, до матеріалів справи позивачем долучені фотографії за період з 2009 по 2017 рік, на яких зафіксовано протягом зазначеного періоду спільне дозвілля [PERSON] та [PERSON] у колі друзів, святкування днів народжень, новорічних свят, а також у їх спільне перебування у побуті, зокрема за місцем їх спільного проживання. Крім цього, позивачем у підтвердження зазначених обставин, а саме ведення спільного господарства із [PERSON] надано суду квитанції про оплату житлово-комунальних послуг з обслуговування та утримання квартири [ADDRESS]. За таких обставин, суд вважає, що позов [PERSON] в частині її вимог щодо встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу слід задовольнити та встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, у період з травня 2009 року до моменту смерті останнього ([INFO]). При цьому, суд відкидає твердження відповідача та його представника про те, що [PERSON] не проживав із позивачем однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, оскільки ніколи не повідомляв про це під час спілкування із нею, оскільки такі твердження спростовуються зазначеними доказами. Крім цього, суд зазначає, що відповідач у судовому засіданні пояснила, що не була у [PERSON] за його місцем реєстрації у [ADDRESS] протягом зазначеного часу, а тому не була очевидцем умов та місця проживання свого брата, у тому числі однією сім'єю із позивачкою. Із вказаних підстав, суд не бере до уваги показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], оскільки останні не були очевидцями умов ведення побуту, способу та місця проживання [PERSON], а пояснили лише те, що коли бачили [PERSON], то останній не зазначав, що проживає у місті Тернополі із позивачем. 15 березня 2011 року між Державним підприємством «Український державний центр радіочастот» та [PERSON], який перебуває із Позикодавцем у трудових відносинах на підставі трудового договору, укладено Договір про надання безвідсоткової позики, за умовами якого Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти в сумі 227 000 грн. на безвідсотковій основі на придбання житла, а останній зобов'язується використати за цільовим призначенням та повернути позику в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Строк повернення позики складає 120 календарних місяців, починаючи з квітня 2011 року. Позика підлягає поверненню шляхом щомісячного утримання із заробітної плати Позичальника грошей у сумі 1 891,70 грн. 31 грудня 2013 року між зазначеними сторонами укладено додаткову угоду до договору від 15 березня 2011 року про надання безвідсоткової позики, відповідно до п.2.1 якої передбачено, що сторони зобов'язуються підписати акт взаєморозрахунків станом на 01 січня 2014 року та графік повернення позики із зазначенням розміру щомісячних платежів, які позичальник починаючи з 01.01.2014 року має вносити на поточний рахунок правонаступника (ДП «український державний центр радіочастот» в установі банку. Пунктом 2.2 сторони передбачили, що позивальник визнає та підтверджує свій борг 163 000 грн. на користь правонаступника станом на день укладення цієї угоди. Загальний термін повернення позики не повинен перевищувати 120 місяців починаючи з квітня 2011 року, тобто не пізніше квітня 2021 року. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №108331983 від 20.12.2017 року, [PERSON] на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу ВРІ 625971, ВРІ 625972 від 25.03.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Кравець Т.В., за реєстром №134, належить однокімнатна квартира [ADDRESS]. Як вбачається із акту взаєморозрахунків станом на 01.01.2014 троку, проведеного між ДП «Український державний центр радіочастот» та [PERSON] сторони встановили, що 21.03.2011 року видано позичальнику 227 000 грн., протягом 2011 2013 років повернуто позики на суму 64 000 грн., залишок на 01.01.2014 року складає 163 000 грн. Крім цього, як вбачається із наданих суду позивачем оригіналів квитанції про сплату зазначеної суми позики, яку отримав [PERSON] на купівлю зазначеного об'єкту нерухомості, в подальшому, сума позики протягом 2014-2015 років погашалась шляхом внесення банківських платежів на рахунок позивальника ДП «Український державний центр радіочастот» від імені [PERSON], що підтверджено у судовому засіданні поясненнями представників третьої особи. Згідно Свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 07 лютого 2017 року Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, [INFO] у м. Тернопіль [PERSON] помер. 22 лютого 2017 р. приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Кашанською М.І. відкрито спадкову справу № 8/2017 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] 28 липня 2017 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Кашанської М.І. із заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] Постановою приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Кашанської М.І. від 28 липня 2017 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] у зв'язку із відсутністю реєстрації шлюбу із спадкодавцем [PERSON] та неподанням правовстановлюючого документу на спадкове майно на ім'я спадкодавця. Також, як вбачається із претензії (кредиторської вимоги) ДП «Український державний центр радіочастот», наявної у матеріалах спадкової справи, залишок непогашеної позики складає 94 660 грн. Чинним законодавством України встановлено, що «сім'єю» на відміну від «шлюбу» є проживання осіб, пов'язаних спільним побутом, та у яких є взаємні права та обов'язки один до одного. При цьому, необхідно звернути увагу, що для існування сім'ї не існує спеціального порядку реєстрації. Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Також ст. 12 Конвенції встановлено і право на шлюб. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. За приписами ч.ч. 3, 4 ст. 4 СК України, кожна особа має право на проживання в сім'ї та на повагу до свого сімейного життя. Положеннями ст. 74 Сімейного кодексу України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 20 своєї постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст..74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Відповідно до вимог ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 1 ст.70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В силу вимог ч.1 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.4 ст.368 ЦК України, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним в письмовій формі. Таким чином, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. У постанові Великої палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504,17 зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке положення містить статті 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу». Відповідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Суд оцінивши та дослідивши докази надані сторонами вважає, що позов [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно підлягає до задоволення, а тому слід встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім»єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, з травня 2009 року по січень 2017 року із наведених судом підстав. Також, суд вважає, що слід визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини однокімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 35,6 кв.м., житловою площею 16,8 кв.м., як на частку у майні, яке належало [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності та яке було набуте ними за час їх спільного проживання, однією сім'єю чоловіка та жінки, не перебуваючи у шлюбі. При цьому, суд виходить із принципу рівності часток набутого майна [PERSON] та [PERSON], які проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Суд задовольняючи позов, не бере до уваги договору про врегулювання майнових відносин, включаючи визначення правового режиму майна, набутого в період проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу від 18 квітня 2011 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], наданого позивачем, відповідно до якого у власності [PERSON] перебуває ј частки квартири [ADDRESS], а у власності [PERSON] - 3/4 частки зазначеного майна, оскільки оригіналу зазначеного договору, з метою його дослідження у судовому засіданні позивачем не надано. Із вказаних підстав, суд не бере до уваги наданий позивачем й договір позики від 05 січня 2011 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] на суму 39808,50 грн. для придбання квартири [ADDRESS]. При цьому, суд відкидає твердження представника відповідача про те, що зазначене майно належить лише особисто померлому [PERSON], оскільки придбане ним лише за рахунок відрахувань із отриманої ним заробітної плати, так, як відповідно до укладеного договору позики від 15 березня 2011 року між Державним підприємством «Український державний центр радіочастот» та [PERSON], у власність позичальнику було передано грошові кошти в сумі 227 000 грн., які ним було спрямовано на купівлю спірної квартири з метою спільного проживання останнього із позивачем, тобто на їх спільні потреби. Також, суд констатує, що в подальшому, з січня 2014 року повернення наданої позики [PERSON] відбувалось шляхом внесення періодичних платежів на рахунок позикодавця, відкритого у Райффайзен Банк Аваль, що підтверджено квитанціями, які надала позивач у судовому засіданні. Також, в силу вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: approved