Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області з позовом, в якому просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: домоволодінням в с. Бережинка, по вул. 50 років Жовтня, б. 7б, Кіровоградського району Кіровоградської області, та примусово зняти його з реєстраційного обліку в її будинку, віднести судові витрати на рахунок відповідача. В обґрунтування позову зазначила, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 15.05.1992 належить житловий будинок, який розташований за адресою: Кіровоградська область, Кіровоградський район, с. Бережинка, вул. 50 років Жовтня, б.7б. У зазначеному домоволодінні зареєстровані двоє людей, а саме: позивач [PERSON] та [PERSON], колишній чоловік її доньки, який з 2013 року у вказаному домоволодінні не проживає та взагалі не зявляється. На теперішній час позивач за власні кошти самостійно утримує будинок, сплачує комунальні послуги, тощо. Відповідач жодної участі в цьому не приймає. Також позивач у звязку з тяжким фінансовим забезпеченням бажає оформити субсидію, але факт реєстрації відповідача заважає їй це зробити. Реєстрація відповідача у житловому будинку, який належить позивачці, порушує її права щодо володіння, користування та розпорядження належним житлом, а тому вона змушена звернутися з відповідним позовом до суду. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява, в якій він просить розглянути справу без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.43). В судовому засіданні 23.03.2016 надав пояснення по суті, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] про час, дату та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, а саме: судовими повістками по останньому відомому місцю проживання та через оголошення в газеті Кіровоградської обласної ради та обласної державної адміністрації «Народне слово» №11(3241) від 17 березня 2016 року. На підставі ст. 224-225 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, який розташований за адресою: Кіровоградська область, Кіровоградський район, с. Бережинка, вул. 50 років Жовтня, б.7б, що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 15.05.1992 (а.с.7-8) та копією довідки Кіровоградського технічного інвентаризаційного бюро від 25.11.1996 (а.с.6). Зазначене також підтверджується архівною довідкою №23348, яка видана начальником ОКП «Кіровоградське ООБТІ» [PERSON] від 30.03.2016, з якої слідує, що станом на 01.01.2013 право власності на житловий будинок за адресою: Кіровоградська область, Кіровоградський район, с. Бережинка, вул. Шкільна, б.7б, зареєстровано за [PERSON] ціле (приватна), договір купівлі-продажу від 15.05.1992, правління колгоспу імені Леніна с. Бережинка. Реєстрова книга №2 запис №405. Примітка: згідно з архівними відомостями, які наявні в ОКП «Кіровоградське ООБТІ», адреса: Кіровоградська область, Кіровоградський район, с. Бережинка, вул. 50 років Жовтня, б.7б, відповідає адресі: Кіровоградська область, Кіровоградський район, с. Бережинка, вул. Шкільна, б.7б (а.с.44). Згідно із довідкою, виданою Бережинською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області №1579 від 02.09.2015, [PERSON] зареєстрований, але не проживає з 2013 року за адресою: Кіровоградська область, Кіровоградський район, с. Бережинка, вул. 50 років Жовтня, б.7б (а.с.4). Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Суд вважає, що підстав для продовження терміну зберігання за відповідачем права користування житловим будинком, який розташований за адресою: Кіровоградська область, Кіровоградський район, с. Бережинка, вул. 50 років Жовтня, б. 7б, передбачених ст.71 ЖК України немає, а тому відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном, частина 1 статті 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. В ст. 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою . Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязанні з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, судове рішення є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку, якщо воно ухвалене про позбавлення особи права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Крім того, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. На підставі викладеного, приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] не проживає більше двох років в вищезазначеному житловому будинку, який належить позивачу на праві приватної власності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, слід задовольнити частково. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 551,20 грн.. На підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України, ч.1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 15, 317, 319, 321 ЦК України,

Outcome: partial