Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Західінкомбанк» про припинення договору поруки, зазначившив обгрунтування позовних вимог, що 28.11.2007 року між ним та ТзОВ КБ «Західінкомбанк» було укладено договір поруки №0303/200-Р, за умовами якого поручитель поручається перед кредитором за належне виконання позичальником [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору, укладеного 09.11.2007 року між [PERSON] та ТзОВ КБ «Західінкомбанк» на умовах якого [PERSON] було надано Банком на поточні потреби грошові кошти в розмірі 125 000 грн. 00 коп. зі сплатою 21% відсотків річних, які в подальшому на підставі додаткової угоди від 27.10.2008 року було збільшено до 23% відсотків річних. Позивач вважає його зобов'язання за договором поруки №0303/200-Р від 28.11.2007 року припиненими, оскільки між Банком та Позичальником [PERSON] 28.10.2008 року було укладено додаткову угоду, якою було збільшено відсоткову ставку за кредитним договором, і, як наслідок, було збільшено суму зобов'язання позичальника та поручителя перед Банком, при цьому його згоди, як поручителя, на підвищення відсоткової ставки Банк не отримував, більш того, Банк навіть не повідомив його про збільшення відсоткової ставки за кредитним договором. З огляду на викладене вище, та з посиланням на ст.553, ч.1 ст.559 ЦК України, позивач просив визнати договір поруки №0303/200-Р від 28.11.2007 року, укладений між ним та ПАТ «Західінкомбанк», - припиненим. Представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, зазначені в позові, просив позов задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, вважаючи позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, просив відмовити позивачу в задоволенні позову. В обґрунтування заперечень надав письмові заперечення проти позову. Заслухавши представника позивача, заперечення проти позову представника відповідача, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача є необгрунтованими та безпідставними, а відтак такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, та не заперечувалося представниками сторін, що 09 листопада 2007 року між КБ «Західінкомбанк» ТзОВ, правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ «Західінкомбанк» , та [PERSON] було укладено кредитний договір №0303/200, за умовами якого Банк надав Позичальнику на поточні потреби кредит в сумі 125 000 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків в розмірі 21% відсоток річних з терміном користування кредитними коштами до 08 листопада 2012 року. В рахунок забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним кредитним договором 28 листопада 2007 року між КБ «Західінкомбанк» ТзОВ, правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ «Західінкомбанк», як кредитором, [PERSON], як Позичальником, та [PERSON], як Поручителем, було укладено договір поруки №0303/200-Р, за умовами якого, зокрема, п.1.1 Договору, Поручитель зобов'язується перед Кредитором відповідати за виконання Позичальником в повному обсязі усіх зобов'язань Позичальника, що випливають з кредитного договору №0303/200 від 09.11.2007 року і додаткових до нього договорів, укладених між Кредитором та Позичальником. Відповідно до п.2.2 Договору поруки Поручитель приймає на себе зобов'язання при невиконанні Позичальником зобов'язань в строки та на умовах, що обумовлені кредитним договором та додатковими до нього договорами, погасити: а) кредитну заборгованість в розмірі 125 000 грн. 00 коп.; б) нараховані за користування кредитними коштами відсотки в розмірі, передбаченому в кредитному договорі та додатковими до нього договорами; в) неустойку, збитки, а також інші боргові зобов'язання, що випливають з кредитного договору та додаткових до нього договорів шляхом перерахування даної суми в повному обсязі в триденний строк на рахунок Кредитора. Відповідно до п.6.5 кредитного договору №0303/200 від 09.11.2007 року при зміні кредитної політики, рівня інфляції, та настанні інших об'єктивних обставин, кредитор за письмовим повідомленням позичальника має право змінювати процентну ставку встановлену за користування кредитними коштами, що оформляється додатковою угодою. Судом також встановлено, що 27 жовтня 2008 року між КБ «Західінкомбанк» ТзОВ, правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ «Західінкомбанк», та [PERSON] було укладено додаткову угоду №0303/200-DU/ІІ до кредитного договору №0303/200 від 09.11.2007 року, за якою сторони погодили зміну розміру відсотків за кредитним договором з 21% до 23% відсотків річних. Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку і відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч.1 ст.553 ЦК України), тобто, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов'язання, більш того, порука має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання - своєчасного повернення кредиту за кредитним договором Факт укладення 28 листопада 2007 року договору поруки та його (договору) підписання позивачем не оспорюється. В обгрунтування позову про визнання договору поруки припиненим, позивач (поручитель) як на підстави для визнання його припиненим вказав на відсутність його згоди щодо збільшення відсоткової ставки за кредитним договором, укладеним між Банком та Позичальником [PERSON], що тим самим збільшило обсяг його, як Поручителя, відповідальності. Крім того, зазначав, що Банк не повідомив його про підвищення відсоткової ставки за кредитним договором. Підстави позову визначаються нормами закону, який підлягає застосуванню. Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Тобто, зазначена норма Закону пов'язує припинення договору поруки із зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не із зміною будь-яких умов основного зобов'язання, забезпеченого порукою. Аналогічна правова позиція про те, що підстави для припинення договору поруки відсутні, оскільки закон пов'язує припинення договору поруки не із зміною будь-яких умов основного зобов'язання, забезпеченого порукою, а із зміною основного зобов'язання, за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу його відповідальності, викладена в постанові Верховного Суду України від 17 січня 2011 року №5020-10/012, яка в силу ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Крім того, згідно з п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (Банку і Поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Із матеріалів справи, і, зокрема, укладеного між сторонами договору поруки від 28 листопада 2007 року, та аналізу змісту останнього, вбачається, що сторонами узгоджена можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням без додаткового повідомлення поручителя, положення договору не містять інформації про те, що така зміна повинна була здійснюватися за повідомленням поручителя. Більш того, зазначена умова договору є результатом домовленості сторін, які є вільними у визначенні зобов'язань за договором та будь-яких інших умов своїх правовідносин, які не суперечать чинному законодавству, тобто зазначеним пунктом договору поруки (п.п.1.1, 2.2) сторони узгодили можливість зміни умов кредитного договору. Таким чином, поручитель поручився за виконання в повному обсязі обов'язки боржника за кредитним договором не тільки існуючих, але і тих, які можуть виникнути в майбутньому. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, при цьому, відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом про припинення договору поруки на підставі ч.1 ст.559 ЦК України, та просив визнати договір поруки №0303/200-Р від 28.11.2007 року припиненим, посилаючись як на підстави позову про відсутність його згоди, як поручителя щодо збільшення відсоткової ставки за кредитним договором, укладеним між Банком та Позичальником [PERSON], що тим самим збільшило обсяг його, як Поручителя, відповідальності, і саме на ці підстави посилався представник позивача в своїх поясненнях в обгрунтування позовних вимог. Судом також відзначається, що в порядку ч.2 ст.31 ЦПК України позивачу надано процесуальне право до початку розгляду судом справи по суті шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову. В свою чергу, представник позивача до початку судом розгляду справи по суті в порядку ч.2 ст.31 ЦПК України не змінив підстави позову, натомість під час судового розгляду справи по суті, як на підстави позову, крім зазначених вище, зазначив також про те, що після настання строку виконання основного зобов'язання, строк виконання якого передбачено в кредитному договорі 08.11.2012 року, Банк протягом шести місяців від дня настання строку основного зобов'язання не пред'явив вимогу до нього як до поручителя, що в силу положень ч.4 ст.559 ЦК України, є підставою для припинення поруки. Разом з тим, зазначені представником позивача під час судового розгляду справи по суті підстави, які не були заявлені в позові, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, та відсутності письмової заяви позивача про зміну підстав позову до початку розгляду судом справи по суті, судом до уваги не приймаються. З огляду на викладене вище, виходячи з заявлених позовних вимог та підстав позову, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання договору поруки №0303/200-Р від 28.11.2007 року, який укладений між ним та ПАТ «Західінкомбанк», з підстав, зазначених в позові, є необґрунтованими, безпідставними, а відтак такими, що не підлягають задоволенню, що не позбавляє позивача права звернутися до суду з позовом про захист порушених, невизнаних чи оспоренх прав чи інтересів з інших підстав. Відповідно до ст.ст.15, 16, 553, 559, 626 ЦК України,

Outcome: dismissed