Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача державного підприємства «Укршахтгідрозахист» про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та моральної шкоди. На обґрунтування вимог вказав, що він перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Укршахтгідрозахист». 17.11.2014 року на підставі наказу від 17.11.2014 року №483/к його було звільнено з підприємства за власним бажанням. При звільненні з роботи в порушення вимог ст.116 КЗпП України відповідач не здійснив з ним повного розрахунку, внаслідок чого залишилась невиплаченою заробітна плата за період з серпня по листопад 2014 року та компенсація за невикористані дні відпустки, заборгованість з якої складає 7349,77 грн. Вказуючи на те, що невиплата заробітної плати призвела до моральних страждань і втрати нормальних життєвих звязків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 3000 грн. Сторони, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, до судового засідання не зявилися, надавши суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність. Представник відповідача в поданих суду запереченнях, повністю визнаючи суму заборгованості з заробітної плати, вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення моральної шкоди за несвоєчасний розрахунок, обґрунтовуючи свої доводи відсутністю бюджетного фінансування та знаходженням підприємства у зоні проведення АТО. Доводячи суду відсутність вини, відповідач просить суд у стягненні моральної шкоди позивачу відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 5 грудня 2013 року по 17 листопада 2014 року позивач перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Укршахтгідрозахист». Наказом №483/к від 17.11.2014 року він був звільнений з роботи на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Вказані обставини підтверджуються записами в його трудовій книжці (арк.спр.5). Як вбачається з довідки відповідача, на час звільнення позивача з роботи з ним не проведено повний розрахунок. Заборгованість з заробітної плати на дату звільнення позивача складає 7349,77 грн. З них: серпень 2014 року 808,81 грн., вересень 2014 року 2541,72 грн., жовтень 2014 року 2694,73 грн., листопад 2014 року 1304,51 грн. Згідно письмових пояснень представника відповідача, зазначених в запереченнях на позов, станом на день звернення позивача до суду та час судового розгляду заборгованість з заробітної плати позивачу не сплачена. Спору про розмір сум, належних позивачу при звільненні, не встановлено. Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються нормами трудового законодавства. За змістом вимог Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата працівника - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обовязки). Право позивача на своєчасне отримання розрахунку при звільненні передбачене ст. 115, 116 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до ч.1 ст.47, ч. 1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як встановлено судом і не оспорюється відповідачем, вимоги законодавства щодо повного розрахунку з позивачем при його звільненні підприємством не виконано. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість з заробітної плати за серпень листопад 2014 року в розмірі 7349,77 грн. Згідно ч.2ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до статті 58 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Окремо ставлячи питання про стягнення компенсації за невикористану відпустку, позивач не обґрунтовує свої вимоги конкретними доказами, не вказує за який період, в кількості скількох днів ним не використана відпустка та не наводить в позові конкретних сум її компенсації, що позбавляє суд можливості розмежувати виплати. Відповідач, повністю визнаючи вимоги про стягнення загальної суми заборгованості в розмірі 7349,77 грн., на вимогу суду також даних про період, кількість днів та розмір компенсації невикористаної відпустки не надав, посилаючись на втрату таких даних через захоплення підприємства угрупуваннями ДНР. Тому, зважаючи на позицію відповідача, яким сума заборгованості визнається повністю, суд вважає за можливе з метою захисту інтересів позивача стягнути з Державного підприємства «Укршахтгідрозахист» на його користь підтверджену відповідачем суму заборгованості, належної до виплати при звільненні, в розмірі 7349,77 грн. Вирішуючи питання щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, завданої невиплатою заробітної плати в результаті несвоєчасно проведеного розрахунку, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом вказаного положення закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст.237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки обєкту яких, завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі. Оскільки судом встановлено наявність порушень прав позивача у сфері трудових відносин, вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими. Доводи відповідача про відсутність бюджетного фінансування суд до уваги не приймає, оскільки ця обставина не виключає встановленої законом відповідальності відповідача. Визначаючи розмір відшкодування, суд приймає до уваги характер, тривалість зазнаних позивачем страждань та враховує доводи відповідача про те, що причинами несвоєчасної виплати заробітної плати та несвоєчасного проведення розрахунку, крім відсутності бюджетних асигнувань, які суд не прийняв до уваги, є і перебування підприємства в зоні АТО, що дає суду обєктивні підстави для зменшення суми моральної шкоди до 300 грн., яка на думку суду відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до частини 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до частини 3 ст. 6 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Відповідно до ст. 2, п/п 2 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» у разі подання позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір в розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, а у разі подання заяви майнового характеру - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28 грудня 2014 року №80-VIIIмінімальна заробітна плата станом на 01 січня 2015 року складає 1218 грн. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог майнового характеру на суму 7349,77 грн., з цих задоволених позовних вимог з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн. (1218 грн. х 0,2), та з задоволених позовних вимог немайнового характеру про відшкодування моральної шкоди 243,60 грн., а всього 487,20 грн.

Outcome: partial