Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до першого відповідача - [PERSON], другого відповідача Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, треті особи: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], за якою просив суд: визнати нечинним та скасувати п. 3.10 розпорядження Глави міської управи від 01 червня 1993 року за № 234 про виділення [PERSON] земельної ділянки площею 0,05 га за рахунок будинковолодіння № 48 по вул. Е. Кліма (Дворжака) в м. Ужгород. За заявою від 16.04.2013 року позивач змінив свої вимоги в порядку ст. 31 ЦПК України та предявив їх вже до першого відповідача - [PERSON], другого відповідача Виконавчого комітету Ужгородської міської ради та третього відповідача [PERSON], треті особи [PERSON] та [PERSON], за якою просить суд: усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,1739 га, яка призначена для будівництва та обслуговування будинковолодіння № 48 по вул. Е. Кліма (Дворжака) в м. Ужгород шляхом визнання не чинним та скасування п. 3.10 розпорядження Глави міської управи від 01 червня 1993 року за № 234 про виділення [PERSON] земельної ділянки площею 0,05 га за рахунок будинковолодіння № 48 по вул. Е. Кліма (Дворжака) в м. Ужгород. Як вбачається із журналу судового засідання від 17.04.2013 року зазначена заява була прийнята до розгляду судом. 03.06.2014 року позивачем знову була подана заява до суду в порядку ст. 31 ЦПК України за якою він просить суд: усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,1739 га, яка призначена для будівництва та обслуговування будинковолодіння № 48 по вул. Е. Кліма (Дворжака) в м. Ужгород шляхом визнання не чинним та скасування п. 3.10 розпорядження Глави міської управи від 01 червня 1993 року за № 234 про виділення [PERSON] земельної ділянки площею 0,05 га за рахунок будинковолодіння № 48 по вул. Е. Кліма (Дворжака) в м. Ужгород, рішення Ужгородської міської ради народних депутатів від 23.04.1997 р. за № 54, державного акта на право приватної власності серії ЗК 015-010528 від 14.06.1997 року, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 430352 від 13.04.2009 р. площею 0,0427 га та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 451731 від 13.04.2009 р. Зазначена заява була прийнята до розгляду судом за ухвалою від 20.02.2017 року. В обґрунтування позову (в редакції станом на 03.06.2014 року) позивач зазначив наступне. [PERSON] до довідки Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода» від 07.07.2011 року за № Д 6732 співвласниками будинку № 48 по вул. Дворжака в м. Ужгород, є: 1. [PERSON] -3 /10 ч.; 2. [PERSON] ? ч.; 3. [PERSON] 1/10 ч.; 4. [PERSON] - 1/10 ч. Зазначені частки спадкоємці отримали після смерті батьків позивача. Батько [PERSON] помер 1973 році, мама [PERSON] померла 08 листопада 1980 року. Після смерті батьків позивач з 1980 року у будинку № 48 по вул. Дворжака в м. Ужгород не бував, з мешканцями не спілкувався, йому не було відомо порядок розподілу будинку та земельної ділянки між мешканцями, з ними по сьогоднішній час не спілкувався. Зазначений будинок знаходиться на земельній ділянці загального площею 0,1739 га. Кожний із співвласників будинку відповідно своїх часток має право на свою частку земельної ділянки (ст. 91 ЗК Української РСР в редакції 1971 р., ст. 42 ЗК України (в редакції 1992 р.). Розпорядження глави міської ради від 01 червня 1993 року за № 234, заяву [PERSON] про надання дозволу на будівництво будинку від 08.12.1992 р. позивач вважаю незаконними із наступних підстав: [PERSON] розпорядження глави міської управи від 01 червня 1993 року за № 234 земельна ділянка 0,05 га у співвласників ([PERSON] - 3/10 ч., [PERSON] - 14 ч., [PERSON] - 1/10 ч,, [PERSON] - 1/10 ч.) будинковолодіння № 48 по вул. Е.Кліма (Дворжака) у м. Ужгород не вилучалася. Оспорюване розпорядження глави міської управи від 01 червня 1993 року за № 234 ґрунтується на заяві відповідача [PERSON] від 08.12.1992 року. Дана заява була підписана позивачем, але в тексті «прошу дати мені дозвіл на будівництво будинку» подальший текст в заяві «у власному дворі, із закріпленням за мною 0,5 земельної ділянки» був дописаний відповідачем після його не заперечення та підпису. Згоду на вилучення 0,5 га земельної ділянки та виділення її [PERSON] позивач не давав. З цим питанням він до мене не підходив. Дану заяву він бачить вперше і ніколи би не дав йому дозвіл на виділення даної земельної ділянки тим більше, що він не є власником двору. га.. Окрім того як вбачається із заяви [PERSON] не всі співвласники будинковолодіння № 48 та користувачі земельної ділянки надали згоду на вилучення частини землі з метою передачі у користування [PERSON]. Так, співвласник будинковолодіння № 48 та користувач земельної ділянки [PERSON], жінка відповідача, не надала згоду на вилучення та передачу частини землі своєму чоловіку [PERSON]. Про порушення свого права на земельну ділянку площею 0,05 га яка виділена [PERSON] позивач взнав 17.05.2012 року, коли отримав з архівного відділу виконавчого комітету Ужгородської міської [PERSON] архівний витяг розпорядження Глави міської управи від 01 червня 1993 р. за № 234, та заяву [PERSON] від 08.12.1992р. Позивач вважає, що вищенаведене засвідчує, що виділення земельної ділянки площею 0,05 га. відповідачу [PERSON] за рахунок будинковолодіння № 48 по вул. Е.Кліма (Дворжака) на підставі підробленої заяви, п. 3.10 розпорядженням Глави міської управи від 01 червня 1993 року за № 234 є незаконним, т.я. була виділена в порушення вимог ч. 1 ст. 31 ЗК України (в редакції 1991р.) без відповідної згоди землекористувачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також не була вилучена від користувачів рішенням Ужгородської міської ради відповідно п. 9 ст. 27 Земельного Кодексу України (в редакції 1991р.). Оскільки державні акти на землю були видані співвласникам на підставі незаконних документів, позивач вважає, що вони також є незаконними та підлягають скасуванню. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили суд його задовольнити. Представник відповідача Виконавчого комітету Ужгородської міської ради в судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом повідомлений належним чином. Проте подавав до суду письмові заперечення за якими просив суд відмовити в задоволенні позову з підстав, зазначених у письмових запереченнях. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] заперечив проти зазначеного позову з підстав зазначених у письмових запереченнях та подав до суду заяву про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин. Третя особа [PERSON] підтримала позов позивача та просила суд його задовольнити. Третя особа [PERSON] в судове засідання не прибула, подала суду заяву про розяглд справи за її відсутності. Заслухавши сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, п. 3.10 розпорядження глави міської управи Ужгородської міської ради народних депутатів від 01 червня 1993 № 234 «Про виділення та до виділення земельних ділянок для індивідуальної забудови і вирощування сільськогосподарських культур» було виділено земельну ділянку під індивідуальне житлове будівництво [PERSON], працівнику СШ № 7, склад сім'ї 3 чол., проживає [INFO], на черзі з 23.02.90, земельну ділянку площею 0,05 га за рахунок будинковолодіння № 48 по вул. Е.Кліма, згідно письмової згоди власників. За заявою від 08.12.1992 року [PERSON] просив дати дозвіл на будівництво будинку у власному дворі, із закріпленням за ним 0,5 земельної ділянки. Цю заяву підписали із позначкою «не заперечую» [PERSON], [PERSON] та [PERSON] [PERSON] до державного акту на право приватної власності на землю серії ЗК 015-010528, виданого 14.06.1997 року, [PERSON] на підставі рішення виконкому Ужгородської міської [PERSON] народних депутатів від 23.04.1997 № 54 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,05 га, розташовану на території: м. Ужгород, вул. Дворжака, 48, для будівництва та обслуговування житлового будинку. Державним актом на право власності на земельну ділянку серії М № 430332, виданим 13.04.2009 року, підтверджується право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0427 га у м. Ужгороді по вул. Дворжака, 48, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, на підставі рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради народних депутатів від 23.04.1997 року № 54. Державним актом на право власності на земельну ділянку, виданим 13.04.2009 року, підтверджується право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0078 га у [ADDRESS], для будівництва магазину з кафетерієм, на підставі рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради народних депутатів від 11.07.2008 року № 773. За актом від 27.08.2008 року визначення та погодження меж земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд гр. [PERSON] за адресою: м. Ужгород, вул. Дворжака, 48, власник земельної ділянки гр. [PERSON], виконавець польових робіт [PERSON], в присутності в.о. начальника відділу земельних ресурсів м. Ужгород [PERSON] та представників суміжних землекористувачів: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] виконали визначення та погодження на місцевості меж земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд гр. [PERSON] Як вбачається із довідки Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода» від 07.07.2011 року за № Д 6732 співвласниками будинку № 48 по вул. Дворжака в м. Ужгород, є: [PERSON] - 3 /10 ч.; [PERSON] ? ч.; [PERSON] 1/10 ч.; [PERSON] - 1/10 ч. Аналогічна інформація міститься також у довідці від 28.01.2014 року № 113. [PERSON] до свідоцтва про право на спадкування за законом від 15.06.1982 року (а.с. 108, т. 2) спадкоємцями [PERSON], який помер 13.02.1972 року, є в рівних долях кожний: [PERSON] син, та [PERSON] дочка. Спадкове майно складається із: ? долі житлового будинку з надвірними побудовами за адресою: м. Ужгород, вул. Е.Клима, 48., житловою площею 53,2 кв.м., 4 сараї, вбиральня, розташований на земельній ділянці 2\~185 кв. м. Слід зазначити, що позивачем [PERSON], третім відповідачем та третіми особами [PERSON] та [PERSON] суду не надані державні акти на свої земельні ділянки, тобто не підтверджено право власності на них належними та допустимими доказами. Що унеможливлює достовірне встановлення судом чи дійсно [PERSON] є власником суміжної земельної ділянки та чи порушені його права оспорюваним рішенням. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. [PERSON] до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. [PERSON] до ст. 17 ЗК України 1990 року в редакції, чинній станом на 01 червня 1993 року, дати винесення оспорюваного рішення, передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться [PERSON] народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, [PERSON] народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї. [PERSON] народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) [PERSON] народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) [PERSON] народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими [PERSON] народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для: будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення. Передача у власність громадян земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні інших громадян чи юридичних осіб, провадиться місцевими [PERSON] народних депутатів після вилучення (викупу) їх у порядку, встановленому статтями 31 і 32 цього Кодексу. [PERSON] до ст. 22 цього ж Кодексу право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. [PERSON] до ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього\~\~Декрету, посвідчується відповідною [PERSON] народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності\~на землю. Результат аналізу наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що особа набувала статусу власника земельної ділянки за двох умов: відповідного рішення ради із відповідним записом у земельно-кадастрових документах та\~\~встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в\~\~натурі\~\~(на\~\~місцевості). [PERSON] до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами факт, яка ж саме ділянка та з якими межами знаходиться у його [PERSON] власності або користуванні. Відтак суд взагалі позбавлений можливості встановити факт порушення з боку відповідачів його прав та обовязків, тобто відсутнє порушене право, яке підлягає захисту у судовому порядку, що є підставою для відмови у позові. Оскільки зазначений факт суду не доведений, у суду відсутні підстави для зясування обставин видачі відповідачу [PERSON] державних актів на право власності на земельні ділянки та підстав для їх оформлення і видачі, та, відповідно, ставити їх під сумнів. Слід також зазначити, що у даному випадку, оскільки судом не встановлене порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача, відсутні підстави для застосування строку позовної давності до зазначених правовідносин. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed