Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся з позовом до відповідача - [PERSON] про стягнення боргу в сумі 15 000 доларів США. Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.05.2012р. між сторонами було укладено договір позики, за яким позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 16 000 дол. США в борг. Відповідач зобов'язався повернути позику до 20.11.2012 року. Факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується письмовою розпискою. Відповідач повернув лише 1 000 дол. США у 2015 році, решта коштів не повернуті, що і стало підставою звернення позивача до суду. Підтримавши позовні вимоги з вищенаведених підстав у повному обсязі, представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, зробивши усну заяву, пояснив, що мав складнощі в силу подій, що сталися з ним у житті, що призвели до фінансовий труднощів, в силу яких він не міг на вимогу позивача одразу розрахуватися. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (Відповідач) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (переда\-ти майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від Відповідача виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Статтею 1047 Цивільного кодексу України визначено те, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Судом встановлено, що 20.05.2012р. між сторонами було укладено договір позики, за яким позивач надав відповідачу у борг грошові кошти в розмірі 16 000 дол. США. Відповідач зобов'язався повернути позику до 20.11.2012 року. Факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується письмовою розпискою. Відповідач визнає, що повернув позивачеві лише 1 000 дол. США у 2015 році, решта коштів не повернуті. Стаття 1049 Цивільного кодексу України передбачає прямий обов'язок позичальника повернути позику. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або од\-ностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Коде\-ксу. Оскільки сторонами визнаються обставини неналежного невиконання відповідачем, як позичальником, взятих на себе зобов'язань, позов про стягнення грошових коштів у тій валюті, в якій вони були передані відповідачеві (долари США) за договором позики, підлягає задоволенню. При цьому, суд враховує офіційний курс гривні по відношенню до долара США, встановлений Національним Банком України станом на день ухвалення рішення (16.12.2015р.) - 100 дол. США = 2345, 1305 грн.) для зазначення суми боргу у резолютивній частині у національній валюті України - гривні. На підставі ст. 88 ЦПК України, фактично понесені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved