Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 18 вересня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та нібито ним (позивачем) було укладено кредитний договір, згідно якого він (позивач) отримував кредит в сумі 40000 грн. Також мотивує позов тим, що жодного кредитного договору з ПАТ «Альфа-Банк» не підписував і про укладення цього договору дізнався з вимоги про сплату заборгованості, яка надійшла від відповідача. Крім того, позивач посилається на те, що 04 грудня 2013 року звернувся до банку та повідомив, що не оформлював кредит і в нього вкрали паспорт, а 20.12.2013 р. отримав відповідь про розгляд цього звернення, до якої було долучено фотокартку чоловіка, котрий підписав цей кредитний договір та отримав кредит за викраденим у нього паспортом. В подальшому за його зверненням 21.03.2014 р. були внесені дані до ЄДРДР та відкрито кримінальне провадження про те, що 18 вересня 2013 року невстановлена особа, користуючись його паспортом, надала завідомо неправдиву інформацію ПАТ «Альфа-Банк» з метою одержання кредиту на суму 40000 грн. Також позов обґрунтовано тим, що 10 квітня 2014 року постійно діючим третейським судом при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» було винесено рішення у справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» про стягнення з нього (позивача) 48001,67 грн. заборгованості за вищевказаним кредитним договором, яке він оскаржив до Новозаводського районного суду м. Чернігів, і оскільки цього кредитного договору з ПАТ «Альфа-Банк» не укладав, то просить суд визнати його недійсним. Крім того, позивач мотивує свої вимоги тим, що має стале захворювання - цукровий діабет, є інвалідом з дитинства 2 групи та має двох малолітніх дітей, а постійні погрози про стягнення боргу негативно позначилися на його здоров'ї, у зв'язку з чим протягом двох тижнів він перебував на лікуванні в Сумській обласній лікарні. Ця ситуація також негативно позначилася на нервовому стані його дружини і оскільки своїми діями відповідач завдав йому моральних страждань, то позивач просить стягнути з ПАТ «Альфа-Банк» 40000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди та понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги пославшись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про місце й час розгляду справи був повідомлений належним чином, тому відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд розглядає дану справу в заочному порядку на підставі наявних у ній письмових доказів. Вивчивши матеріали справи та заслухавши пояснення позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав: Так, відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З долученої справи ксерокопії кредитного договору №500414051 від 18.09.2013 р. вбачається, що в цей день між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено договір, відповідно якого останній отримав кредит в розмірі 40000 грн. Також в суді встановлено, що 04.12.2013 р. [PERSON] звернувся до ПАТ «Альфа-Банк» із заявою, про те, що такий кредитний договір він не укладав, кредит не отримував і у вересні 2013 року втратив паспорт. З відповіді ПАТ «Альфа-Банк» за вих. №104801-12 від 20.12.2013 р. вбачається, що банк звернувся до Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Київ із заявою про вчинення шахрайства, а також просив [PERSON] повідомити його у разі, якщо тому відомо про особу, яка підписала угоду кредитування, додавши при цьому фото позичальника з місця оформлення кредиту, з якого видно, що даною особою не є [PERSON], хоч відповідно до інформації по кредиту зазначені його анкетні дані, саме, прізвище, ім'я та по-батькові, дата народження (09.08.1985 р.). Згідно рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 10.04.2014 р. (справа №837-5/234/14) з [PERSON] стягнуто на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №500414051 від 18.09.2013 р., а саме, за кредитом - 40000 грн., по відсотках - 1,67 грн., по комісії - 7200 грн., штраф - 800 грн., а також 400 грн. витрат по оплаті третейського збору. Судом також установлено, що вищевказане рішення третейського суду оскаржено [PERSON] до Новозаводського районного суду м. Чернігів, за повідомленням якого ухвалою від 19.09.2014 р. провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішенням Глухівського міськрайонного суду у справі, що розглядається. Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, то такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Судом установлено, що дізнавшись про існування вищевказаного кредитного договору, [PERSON] звернувся безпосередньо до банку, потім до органів досудового слідства, а в подальшому, коли рішенням третейського суду з нього було стягнуто заборгованість за цим договором, то це рішення він оскаржив до Новозаводського районного суду м. Чернігів, тобто, оспорював його дійсність. Також в суді позивач категорично заявив, що на долучених до матеріалів справи ксерокопіях кредитного договору від 18.09.2013 р. та додатках до нього стоїть не його підпис, а також, що на ксерокопії його паспорту, який надавався при оформленні цього договору, не його фото, а іншої особи, і на сторінках паспорту рукописний текст та підпис виконано не ним, а іншою особою. За змістом ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, й ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. А ч.1 ст. 60 цього Кодексу передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому позивачем надано суду відповідні докази у справі, зокрема, ксерокопію оспорюваного договору та доданих до нього документів, які були надіслані йому відповідачем. Разом з тим, відповідач не скористався своїм правом надати заперечення на позов і не виконав обов'язок надати наявні докази, зокрема, вищевказаний кредитний договір та долучені до нього документи (кредитну справу), незважаючи на покладення на нього судом такого обов'язку. Відповідно до положень ст.ст. 202, 204 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, він є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. А згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засада; особа, яка вчиняє правочин, серед іншого повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. При цьому, недодержання у момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6 цієї статті, є підставою для визнання його недійсності. Оскільки в суді встановлено, що [PERSON] не виявляв свою волю при укладенні вищевказаного кредитного договору та не підписував його, то цей договір необхідно визнати недійсним. В той же час, позовні вимоги [PERSON] про стягнення з ПАТ «Альфа-Банк» на його користь 40000 грн. моральної шкоди не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, за змістом ст. 23 ЦК України під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, і така шкода серед іншого може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В той же час, обґрунтовуючи відшкодування моральної шкоди, позивач послався на те, що вимога банку про стягнення неіснуючого боргу негативно позначилася на його здоров'ї, він два тижні перебував на лікуванні, постійно знаходився в нервовому стані й така ситуація також тяжко позначилася на нервовому стані його дружини. Однак, жодних доказів, які б свідчили про те, що стан його здоров'я погіршився саме із-за дій відповідача суду не надано. А надіслання банком вимог про погашення кредитних зобов'язань теж не доводить заподіяння позивачу такої шкоди, оскільки на той час не було встановлено недійсність кредитного договору, тому суд вважає, що в даному випадку визнання його недійсним вже є достатньою сатисфакцією за порушене право, тому в задоволенні вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди необхідно відмовити. Крім того, не підлягають задоволенню й вимоги позивача про стягнення судових витрат, оскільки доказів понесення таких витрат суду не надано. Разом з тим, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави 243,6 грн. судових витрат по оплаті судового збору, так позивача, який є інвалідом 2-ї групи, за законом звільнено від їх оплати. На підставі викладеного та

Outcome: partial