Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено, що 01.06.2000 року [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] набули право власності по 1/3 частини за кожним на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Право власності на 1/3 частку вказаного житлового приміщення належить позивачу на підставі правовстановлюючого документу - договору обміну квартир від 01.06.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чорненькою О.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1188. Відповідно до Реєстраційного посвідчення від 12.06.2000 року, право власності на вказану квартиру зареєстроване в ОП ЗМБТІ, записано в реєстрову книгу № 230, за реєстровим номером № 36169. [INFO] помер [PERSON] який за життя доводився позивачу чоловіком. Третя особа: [PERSON] доводиться позивачу донькою, та є власником 1/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . На цей час [PERSON] постійно проживає зі своїм чоловіком на території Російської Федерації. Відповідач [PERSON] також доводиться позивачу донькою, права власності у спірній квартирі не має, у 2000 році вселилась в квартиру як член сім`ї власників квартири, та зареєструвала місце проживання в спірній квартирі. Починаючи з 2012 року відповідач [PERSON] , змінила місце фактичного проживання але з реєстраційного обліку не знялась, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має. Перешкоди в користуванні жилим приміщення відповідачу ніхто не чинить. Реєстрація відповідача у вказаному будинку перешкоджає позивачу у повному обсязі здійснювати своє право володіння, користування і розпорядження майном, в тому числі оформити субсидію на житлово-комунальні послуги. Позивач просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, заперечень на позов не надала, з заявою про розгляд справи у її відсутності до суду не зверталась. Відзиву на позовну заяву не надала. Третя особа: [PERSON] в судове засідання не з`явилась, пояснень по суті позову не надала. У зв`язку з відсутністю відповідача у судовому засіданні, суд ухвалює у справі заочне рішення у порядку\~ст. 280-284 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст.81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] належить на праві власності по 1/3 частини за кожним квартири [ADDRESS] , на підставі договору обміну квартир від 01.06.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чорненькою О.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1188. Відповідно до Реєстраційного посвідчення від 12.06.2000 року, право власності на вказану квартиру зареєстроване в ОП ЗМБТІ, записано в реєстрову книгу № 230, за реєстровим номером № 36169. [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Третя особа: [PERSON] є донькою позивача, та є власником 1/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . На цей час [PERSON] постійно проживає зі своїм чоловіком на території Російської Федерації. Відповідач [PERSON] також є донькою позивача, права власності у спірній квартирі не має, у 2000 році вселилась в квартиру як член сім`ї власників квартири, та зареєструвала місце проживання в спірній квартирі. Згідно Витягу з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи від 12.10.2021 року відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] за місцем реєстрації: [ADDRESS] не проживає з квітня 2012 року, що підтверджується довідкою ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» від 05.10.2021 року № 348058. З часу вибуття і по теперішній час відповідач за місцем реєстрації не перебуває, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере. З`ясувавши обставини справи та оцінивши сукупність наданих суду доказів, суд приходить до висновку, що відповідач не проживає у будинку понад один рік, особистих речей у будинку не має, не несе жодних обов`язків зі сплати житла та комунальних послуг, не приймає участі у поточних витратах на утримання будинку, усі витрати, пов`язані з утриманням житла, несе позивач. Реєстрація відповідача у вказаному будинку перешкоджає позивачу у повному обсязі здійснювати своє право володіння, користування і розпорядження майном. Стаття 41 Конституції України\~передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним Стаття 47 Конституції України\~та\~ст. 9 ЖК України\~передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Відповідно до\~ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном. Згідно\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ч. 1\~ст.383 ЦК України\~власник власника житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Аналіз даних правових норм свідчить про те, що право користування житловим приміщенням власником житла є одним із засобів реалізації права власності і похідним від права власника на житло. Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст.71, 72, 116, 156 ЖК України\~та\~ст. 405 ЦК України). В силу ч. 2\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Враховуючи, що відповідач в судове засідання не з`явилась, причини своєї неявки суду не повідомила, відзиву на позов не надала, в даному будинку не проживає без поважних причин, не несе обов`язків щодо утримання будинку, та залишається зареєстрованим в ньому, що спричиняє позивачу додаткові матеріальні витрати за відповідача, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратила право користування квартирою, оскільки понад один рік не проживає в ній без поважних причин, не користується нею, не цікавиться спірним приміщенням та намірів щодо користування житлом, на протязі тривалого часу, не виявляє. Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved