Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , про стягнення боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що 17 вересня 2019 року ним було надано відповідачу позику строком на шість місяців у розмірі 619 250,00 грн., що еквівалентно сумі в розмірі 25000,00 доларів США за курсом, встановленим НБУ на дату надання позики (1 долар США - 24,77) грн. На підтвердження зазначеної позики відповідачем була видана письмова розписка. Відповідач зобов`язався повернути борг до 17 березня 2020 року. Станом на сьогоднішній день, відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, кошти не повернув, від повернення боргу ухиляється. Зокрема, позивач неодноразово телефонував відповідачу, починаючи з лютого місяця 2020 року, який запевнював його, що гроші поверне вчасно і що в нього немає підстав для хвилювання. Проте у призначену дату 17 березня 2020 року позивач не зміг вийти на зв`язок із [PERSON] оскільки останній відключив мобільний телефон. Намагання потрапити на зустріч до нього додому за місцем реєстрації не призвели ні до яких результатів, оскільки вхідні двері мені ніхто так і не відчинив. Згодом позивач дізнався, що відповідач закрив свій бізнес і не здійснює підприємницьку діяльність, і тому уникає зустрічей з ним, оскільки, вочевидь, не має коштів для того, щоб розрахуватися з позивачем за позику. У зв`язку з вищевикладеним позивач просив суд стягнути з відповідача борг у розмірі 673 250,00 грн., що еквівалентно 25 000,00 доларів США (курс НБУ - 1 долара США - 26,93 грн.) та судові витрати. Ухвалою суду від 15.07.2020 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову у вищевказаній справі, шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача [PERSON] , а саме ј частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 87,40 кв.м., житловою площею 39,10 кв.м., кількість кімнат - три. Крім того, ухвалою суду від 17.07.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 20.04.2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі. Крім того, на підтвердження існування боргу представником позивача надано оригінал боргової розписки від 17.09.2019 року. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Згідно п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо адреси сторони судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно ч. 10 ст. 130 ЦПК України, якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Положеннями частини 4 ст. 223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи викладені вище обставини та думку представника позивача, Деснянським районним судом м. Києва 13.07.2021 року постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України, без участі відповідача на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне. 17.09.2019 року відповідач [PERSON] взяв в борг у позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 619250,00 грн., що еквівалентно сумі у розмірі 25000,00 доларів США (за курсом встановленим НБУ на дату укладення цієї розписки, 1 долар США - 24,77 грн.), про що написав боргову розписку. Згідно цієї розписки відповідач повинен був суму боргу повернути в строк до 17.03.2020 року (включно). Жодних доказів того, що вказана в розписці сума грошових коштів була повернута позивачу матеріали справи не містять та відповідачем не надано. Отже, вбачається, що відповідач наразі не виконав свого зобов`язання по поверненню суми позики. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в ч.2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15. З наявної в матеріалах справи письмової розписки від 17.09.2019 року вбачається, що відповідач [PERSON] зобов`язався повернути борг позивачу [PERSON] протягом визначеного строку. Судом враховується, що вищезазначена розписка містить в собі відомості щодо строку погашення боргу, скріплена підписом відповідача [PERSON] та свідків. Отже, вказаний документ містить в собі інформацію щодо отримання позичальником коштів в борг та зобов`язання щодо повернення боргу у визначений строк. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та порядку визначеними договором і одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Статтею 545 ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов`язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року, справа № 6-24ц12. Встановивши наявність складеної відповідачем розписки про отримання у борг у позивача коштів, факт не повернення цих коштів у визначений в розписці строк, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики у розмірі 25000,00 грн., що за курсом НБУ (1 долар США - 26,93 грн.) становить 673 250,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається у разі задоволення позову на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved