Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що з 1992 року проживала з відповідачем однією сім'єю, який на той час формально перебував у шлюбі, що було розірвано в 1993 році. За час спільного проживання з відповідачем вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, піклувались один про одного та спільно купували майно. Мешкали в одній квартирі по [ADDRESS] в м.Дніпропетровську, що належала їй на праві приватної власності. [INFO] року в них народилась донька - [PERSON] В подальшому вони вирішили придбати іншу квартиру для спільного проживання. В зв'язку з чим, 09.08.2007 року вона продала свою квартиру, а 16.08.2007 року між нею та [PERSON] було укладено угоду про завдаток, згідно якої вона зобов'язалась купити квартиру по [ADDRESS] в м.Дніпропетровську не пізніше 15.09.2007 року за 77500 доларів США. На виконання цієї угоди 14.09.2007 року вони з [PERSON] на спільні кошти (у тому числі від продажу належної їй квартири) придбали квартиру [ADDRESS]. В цій квартирі вони проживали разом з відповідачем та їх донькою. Крім того, з жовтня 2008 року по вересень 2011 року нею особисто погашався кредит, за який частково було придбано спірну квартиру. З урахуванням зазначеного, посилаючись на те, що спірна квартира була придбана в період спільного проживання однією сім'єю з відповідачем, частково за кошти, що належали їй особисто, позивач просила суд встановити факт проживання її однією сім'єю з відповідачем; визнати за нею право особистої власності на ? частину квартири [ADDRESS]; визнати іншу ? частину спірної квартири спільною сумісною власністю її та відповідача та визнати за нею право власності на ? частини цієї квартири. Також [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіна В.В., про визнання недійсним договору купівлі-продажу, вимоги за яким було об'єднано в одне провадження з зазначеними вище вимогами. В обґрунтування даного позову, позивач посилалась на те, що 16.10.2014 року відповідач [PERSON] продав спірну квартиру [ADDRESS] [PERSON] Зазначаючи про те, що на момент вчинення договору купівлі-продажу вказаної квартири існував спір, про що було відомо [PERSON] та останній не мав право його вчиняти і ввів в оману покупця, квартира є спільною сумісною власністю її та [PERSON], [PERSON] просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник підтримали позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просили задовольнити останній в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 04.02.2015 року та представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Третьою особою - Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк», було подано клопотання, в якому останні просили провести розгляд справи за відсутності представника банку та вирішити питання щодо позову на розсуд суду. Третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіна В.В. в судовому засіданні 05.03.2015 року також просила вирішити питання щодо позову на розсуд суду. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, представника відповідачів та третьої особи, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 14.09.2007 року між [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого останнім було придбано квартиру [ADDRESS]. Згідно довідки КП «Житлового господарства Кіровського району» Дніпропетровської міської ради №818 від 19.04.2013 року у вказаній квартирі зареєстровані позивач [PERSON] та її неповнолітня дитина - донька [PERSON], [INFO] В своєму позові та поясненнях під час розгляду справи [PERSON] посилалась на те, що з 1992 року по жовтень 2010 року проживала однією сім'єю з [PERSON] без реєстрацію шлюбу та просила суд встановити відповідний факт. Також посилаючись на те, що спірна квартира [ADDRESS] була придбана в період спільного проживання однією сім'єю з відповідачем, частково за кошти, що належали їй особисто від продажу належної їй квартири [ADDRESS], а також, що на момент вчинення договору купівлі-продажу від 16.10.2014 року спірної квартири існував спір, про що було відомо [PERSON] та останній не мав право його вчиняти і ввів в оману покупця, а квартира є спільною сумісною власністю її та [PERSON], [PERSON] просила визнати за нею право особистої власності на ? частину квартири [ADDRESS]; визнати іншу ? частину спірної квартири спільною сумісною власністю її та відповідача, визнати за нею право власності на ? частини цієї квартири та визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 16.10.2014 року. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на те, що [PERSON] дійсно був знайомий з [PERSON] з 1992 року. Відносини між ними існували до 2005 року та на момент придбання спірної квартири в 2007 році ніяких відносин, крім формального спілкування, між ними не було. Квартира була придбана за кошти, отримані [PERSON] за кредитним договором та доказів тому, що [PERSON] вносила власні кошти на придбання квартири останньою не надано. Представлена [PERSON] розписка від 01.10.2007 року була написана набагато пізніше укладеного договору купівлі-продажу та під психологічним тиском з боку [PERSON] Також посилались на пропуск позивачем строку позовної давності та просили застосувати наслідки пропуску строку для звернення до суду з позовом. Приватний нотаріус Кухтіна В.В. в судовому засіданні пояснила, що договір купівлі-продажу від 14.09.2007 року посвідчувався в приміщенні банку на вул.Столярова, де оформлювався кредит. При оформленні договору були присутні продавці, представник банку та [PERSON] і [PERSON] Останні були комунікабельними, спілкувались між собою, обговорювали умови договору. [PERSON] консультувалась у неї з приводу оформлення договору, посилаючись, що мешкають з [PERSON] однією сім'єю, що в неї є особисті кошти, отримані від продажу квартири, які вона бажає вкласти в придбання нової квартири. Разом з тим, передача коштів проходила в окремій кімнаті та за рахунок яких коштів придбалась квартира їй не відомо. Оцінюючи пояснення сторін, суд враховує показання свідка [PERSON], яка будучі допитаною в судовому засіданні підтвердила факт спільного проживання [PERSON] з [PERSON] разом, як чоловіка та жінки з 1992 року, народження у них за час спільного проживання доньки в 1997 році. Також свідок зазначила, що [PERSON] та [PERSON] разом відмічали свята, ходили по магазинам, радились щодо придбання майна, планували відпустки. В 2007 році останні придбали квартиру по [ADDRESS] для спільного проживання сім'єю, придбання якої вони відмічали разом. В квартирі бачила особисті речі [PERSON] - набор для гоління, тапочки та інш. Зі слід [PERSON] їй відомо, що ця квартира була придбана за кредитні кошти та кошти, отримані [PERSON] від продажу належної їй квартири, що досталась їй від батька. В 2008 році [PERSON] перестав погашати кредит, на ґрунті чого відносини між ним та [PERSON] почали погіршуватись та приблизно в 2010 році відносини було припинено. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знайома з [PERSON] з 1987 року, оскільки вони разом працювали. Знає, що остання мешкала з [PERSON] однією сім'єю з 1992 року. Одного разу [PERSON] та [PERSON] підвозили її. В 2006 році бачила їх з дитиною разом в магазині, в сквері, де останні гуляли. Неодноразово була в гостях, де бачила [PERSON] Також знає, що після придбання квартири [PERSON] через деякий час перестав погашати кредит та останній вимушена була погашати [PERSON] Через це між ними виникали сварки та в подальшому стосунки було припинено. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що знає [PERSON] давно, перебуває з ним в дружніх стосунках. Оскільки за характером своєї роботи його часто не буває дома, він дозволяв [PERSON] користуватись належною йому квартирою. Останній неодноразово мешкав в його квартирі в 2004 році, в період з 2005 по 2011 роки. Про особисті стосунки між [PERSON] та [PERSON] йому нічого не відомо. Але знає, що останні жили разом в квартирі на [ADDRESS] В придбаній квартирі на [ADDRESS] він допомагав робити ремонт, одна із кімнат була облаштована для доньки та він вважає, що ця квартира була придбана [PERSON] саме для останньої. Відносини між [PERSON] та [PERSON] були конфліктні та приблизно в 2008-2010 роках вони розійшлись. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] є його знайомим, вони разом ходили в спортзал, сауну. Знає, що з 2005 року [PERSON] проживав у [PERSON], оскільки вони неодноразово приходили до останнього, де [PERSON] переодягався та залишався на ніч. Таким чином, з показань вказаних свідків та наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що починаючи з 1992 року [PERSON] та [PERSON] мешкали разом на зйомних квартирах, а після 14.09.2007 року в спірній квартирі [ADDRESS], вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом. За час спільного проживання в них народилась донька [PERSON], [INFO] Після придбання спірної квартири в ній проводився ремонт, було обладнано окрему кімнату для доньки та за згодою [PERSON] в квартирі було прописано [PERSON] та їх неповнолітню дитину. Договір купівлі-продажу укладався в присутності [PERSON] та [PERSON] До укладення цього договору [PERSON] 16.08.2007 року укладалась угода про завдаток в рахунок наступного придбання спірної квартири. Також [PERSON] в період з жовтня 2008 року по серпень 2011 року особисто здійснювалось погашення заборгованості за кредитним договором від 14.09.2007 року, що укладався між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] За вказаних обставин, суд вважає доведеним факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 1992 року по жовтень 2010 року. Відповідно до п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом і мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до п.1 розділу VII Прикінцевих положень СК України, цей кодекс набуває чинності одночасно з набуттям чинності ЦК України, тобто з 01.01.2004 року, і до сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набуття ним чинності. Ці права та обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК України. З урахуванням того, що вимоги щодо встановлення факту спільного проживання позивачки разом з [PERSON] стосуються періоду починаючи з 1992 року, а діючий на той час КпШС України такої норми не містив, позовні вимоги [PERSON] в цій частині слід задовольнити частково, встановивши факт проживання останньої та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2004 року по жовтень 2010 року. Відповідно до ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. А відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11 судам роз`яснено, що при застосуванні ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Відповідно до ч.ч.1,7 ст.57 СК України (в редакції, що діяла на момент укладення договору купівлі-продажу від 14.0.2007 року) встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. З огляду на наведені положення СК України діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу. Визнання ж такого майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка потребує доведення. В своєму позові [PERSON] просила суд визнати ? частину спірної квартири [ADDRESS] її особистою власністю, посилаючись на те, що остання була придбана як за кошти, що отримані [PERSON] за кредитним договором від 14.09.2007 року, так і за її особисті кошти, що отримані за договором купівлі-продажу від 09.08.2007 року належної їй особисто квартири [ADDRESS]. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 09.08.2007 року квартиру [ADDRESS] було продано [PERSON] за 202000 грн. Згідно договору споживчого кредиту від 14.09.2007 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON], останнім було отримано кредитні кошти для придбання спірної квартири в сумі 227250 грн. Згідно договору купівлі-продажу спірної квартири від 14.09.2007 року, остання була придбана за 230000 грн. Відповідно до укладеної 16.08.2007 рок угоди про завдаток [PERSON] передала продавцю в якості завдатку за придбання в подальшому спірної квартири 2000 доларів США. Враховуючи зазначені вище обставини та положення СК України, досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позивачкою не доведено її особистого права власності на ? частину спірної квартири та вважає, що останню слід визнати спільною сумісної власністю [PERSON] та [PERSON] та в порядку поділу спільного сумісного майна визнати за останніми право власності на ? частину квартири [ADDRESS] за кожним, припинивши право спільної сумісної власності на цю квартиру. Так, суд вважає не доведеним позивачкою факт придбання спірної квартири за її особисті кошти, отримані від продажу належної їй квартири [ADDRESS]. При цьому враховує той факт, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 14.09.2007 року укладався відразу після укладення [PERSON] кредитного договору, в той же день, в приміщенні банку та сума отриманих за кредитним договором коштів майже дорівнювала вартості придбаної квартири, що зазначена в договорі купівлі-продажу. Доказів, що спірна квартира була придбана за іншу суму матеріали справи не містять та позивачкою не надано. В той час, як відповідач [PERSON] заперечував вказану обставину та посилався на придбання квартири саме за кошти, отримані в кредит. Окрім цього, суд враховує, що договір купівлі-продажу укладався в інтересах сім'ї, для подальшого спільного проживання в ній позивачки та відповідача разом з їх дитиною однією сім'єю, погашення кредиту здійснювалось як [PERSON], так і [PERSON] та, таким чином, останні несли спільний обов'язок щодо повернення коштів за кредитним договором, витрачених на придбання спільного майна. В зв'язку з чим, суд вважає, що спірна квартира є об'єктом права спільної сумісної власності сторін. Посилання представника відповідачів на пропуск позивачкою строків позовної давності, суд вважає необгрунтованими, оскільки після придбання спірної квартири в вересні 2007 року позивачка разом з дитиною вселились в квартиру, були зареєстровані та постійно проживали як до припинення фактичних шлюбних відносин з відповідачем в жовтні 2010 року, так і в подальшому. Як зазначила позивачка, про порушення свого права вона фактично дізналась наприкінці 2012 року, коли відповідач почав погрожувати їй виселенням з квартири, посилаючись на те, що договір купівлі-продажу останньої оформлено на нього. З огляду на це та звернення до суду з позовом в травні 2013 року, суд вважає, що останній було подано позивачкою в межах встановлених законом строків позовної давності. Вирішуючи позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], що був укладений між [PERSON] та [PERSON] 16.10.2014 року, суд враховує наступне. Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Як встановлено судом, квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON] та [PERSON] в період спільного проживання однією сім'єю та була об'єктом права спільної сумісної власності сторін. А тому укладений [PERSON] 16.10.2014 року договір купівлі-продажу квартири без згоди позивачки та за наявності на момент його укладення спору з останньою з приводу права власності на цю квартиру, про що було відомо [PERSON], є таким, що з урахуванням положень ст.ст.63,65 СК України, підлягає визнанню недійсним, а позов [PERSON] в цій частині - задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог та виходячи із характеру виниклих правовідносин, суд вважає що саме з відповідача [PERSON] на користь позивачки слід стягнути судовий збір в сумі 1637 грн. 20 коп. - 1150 грн. за частково задоволену вимогу майнового характеру (про визнання права власності на ? частину квартири), а також по 243 грн. 60 коп. за дві задоволенні вимоги немайнового характеру (про встановлення факту та визнання недійсним договору). На підставі викладеного,

Outcome: partial