Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28.09.2018 року з нього стягнуті аліменти на користь відповідача на утримання неповнолітніх синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , з 14.09.2008 року до досягнення дітьми повноліття. Вказує, що його матеріальний стан на даний час не дозволяє сплачувати йому аліменти у розмірі, визначеному судом, оскільки має на утриманні доньку [PERSON] , [INFO] та дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Зазначає, що вони з дружиною мають статус багатодітної сім`ї, на їх утриманні перебувають також діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Всі зазначені обставини зумовлюють прохання позивача про зменшення розміру аліментів до 1/6 частки всіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача в повному обсязі, просила їх задовільнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явились, представник відповідача подав до суду заяву в якій вказав, що не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача та у його відсутність, позовні вимоги не визнали, з підстав зазначених у відзиві на позов, просили відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28 вересня 2018 року стягнуто аліменти з [PERSON] на утримання синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття. (а.с.35-36) Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року) Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 07 квітня 2018 рокуміж [PERSON] та [PERSON] 07.04.2018 року укладено шлюб, що зареєстрований Півченською сільською радою Здолбунівського району Рівненської області. (а.с. 13) Відповідно до копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] [PERSON] , [INFO] її батьками є [PERSON] та [PERSON] Відповідно до копії посвідчення [NUMBER] , що видане 30 жовтня 2018 року та дійсне до 23 липня 2025 року [PERSON] та [PERSON] є багатодітною сім`єю, діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 15-16). Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Таким чином, судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28 вересня 2018 року, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено повністю та збільшено розмір аліментів на дітей не враховано ту обставину, що [PERSON] має на утриманні неповнолітню дитину [PERSON] та дружину [PERSON] , яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також той факт, що сім`я позивача є багатодітною, що стверджується копією наданого посвідчення, а тому наявні підстави, передбачені статтею 192 СК України для зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів. Зменшення розміру аліментів з 1/3 частки до 1/5 частки всіх видів доходів [PERSON] на утримання неповнолітніх синів сторін [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] на думку суду, є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав неповнолітніх дітей та прав платника аліментів. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача судовий збір. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду від 15.05.2006 року № 3 про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: partial