Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась 07.03.2019 р. до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , суму боргу 5100,00 доларів США, та 165,58 доларів США 3 % річних від простроченої суми на час подачі позову до суду. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , суму сплаченого судового збору, згідно квитанцій, у розмірі 1811,18 грн. (1426,98 + 384,20). Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова Грищенко І.О. від 13.03.2019 р. даний позов був залишений без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. На виконання ухвали судді про залишення позову без руху, 15.04.2019 р. до канцелярії суду надійшла уточнена позовна заява, в якій позивач просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , суму боргу 5100 доларів США, та 165,58 доларів США 3 % річних від простроченої суми на час подачі позову до суду та додатково 3 % річних від простроченої суми на день винесення рішення суду. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , суму сплаченого судового збору у розмірі 1426,98 грн. Повернути [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] , тел. моб. [NUMBER] ), помилково сплачені за цим позовом від свого імені замість сплати від її імені, [PERSON] , суми судового збору за платіжними дорученнями № № 149 та 150 від 04.03.2019 р. у розмірі 1426,98 грн. та 384,20 грн., на загальну суму 1811,18 грн. та винести відповідну ухвалу та видати йому подання для звернення до органу казначейства. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30.11.2017 р. позивачем було надано у позику грошові кошти в сумі 5100,00 доларів США відповідачу по справі [PERSON] , з умовою повернення коштів до 30.01.2018 р. На підтвердження отримання коштів відповідач надав власноруч написану розписку. Станом на день подачі позову до суду грошові кошти відповідачем не повернуті позивачу. Тому позивач був змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених майнових прав. Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова Грищенко І.О. від 18.04.2019 р. відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження. 25.06.2019 р. позивач через канцелярію суду надала клопотання, в якому просить приєднати до матеріалів справи оригінал власноруч написаної 30.11.2017 р. відповідачем [PERSON] розписки про отримання в позику грошових коштів в сумі 5100,00 доларів США зі строком повернення 30.01.2018 р. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. 24.10.2019 р. через канцелярію суду представник позивача надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за правилами заочного розгляду. 24.10.2019 р. представник позивача через канцелярію суду надав суду заяву, в якій просить приєднати до матеріалів справи додані до заяви оригінали документів, що підтверджують здійснення позивачем витрат в загальній сумі 1 740,00 грн., що пов`язані з її явкою до суду, та покласти ці витрати на відповідача. Також просить покласти судові витрати на відповідача повністю незалежно від результатів вирішення спору. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлялась в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, заяв та клопотань до суду не надавала, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалась. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Враховуючи, що в справі є достатні матеріали про права і правовідносини сторін, відповідач належним чином був повідомлений про місце і час судового засідання, позивач не заперечує проти розгляду справи у відсутність відповідача та ухваленні заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд розглядає справу у відсутність відповідача, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та докази, надані стороною в обґрунтування заявлених вимог, оцінивши їх в сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 30.11.2017 р між позивачем, [PERSON] , та відповідачем по справі, [PERSON] , було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] позичила у [PERSON] 5100,00 доларів США, які зобов`язалась повернути в строк до 30.01.2018 р., що підтверджується оригіналом розписки в матеріалах справи з підписом [PERSON] . Відповідно до статті 202 ЦК України - правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За нормами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Стаття 1047 ЦК України передбачає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 02.07.2014 р. при розгляді цивільної справи №6-79цс14, - відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Виходячи зі встановлених обставин та наявних у справі доказів, суд вважає, що розписка відповідача [PERSON] від 30.11.2017 р., власноручно написана та підписана нею, як борговий документ свідчить про існування між сторонами договірних відносин, а також підтверджує факт укладення договору і засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Наявність у позивача [PERSON] оригіналу вказаного боргового документа є належним та допустимим доказом як факту отримання [PERSON] від [PERSON] та її волевиявлення у строк до 30.01.2018 р. повернути борг, так і невиконання відповідачем даного боргового зобов`язання. З детального аналізу змісту боргової розписки від 30.11.2017 р. вбачається, що при її складанні сторонами було дотримано всіх істотних умов, а саме зазначено дату її складання, прізвища, ім`я і по-батькові сторін, їхні паспортні дані, валюту позики, підтвердження укладання договору позики, підпис відповідача [PERSON] про отримання вказаних коштів від [PERSON] із зобов`язанням їх повернути в обумовлений розпискою строк. Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 16.01.2019 р. у цивільній справі №373/2054/16-ц, - гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Відповідач час розгляду справи свої зобов`язання щодо повернення коштів не виконала. Будь-яких доказів на спростування заявлених позивачем вимог до суду не надала. З огляду на це суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] суми позики у розмірі 5 100,00 доларів США обґрунтовані та підлягають задоволенню. Позивач також просить стягнути з відповідача на його користь три процента річних за період прострочення, що на час подачі позову складає 165,58 доларів США, та додатково 3% річних від простроченої суми на день винесення рішення суду. Щодо цих вимог суд зазначає наступне. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 16.01.2019 р. у цивільній справі №373/2054/16-ц, - передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). За таких обставин, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] 3 % річних від простроченої суми на день винесення рішення суду та задовольняє їх у розмірі 264,50 доларів США, виходячи з розрахунку: 5 100,00 доларів США (основний борг) х 631 день прострочення х 3% річних, що дорівнює 264,50 доларів США. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. Пунктом 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України до основних засад (принципів) цивільного судочинства віднесено відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Статтею 138 ЦПК України визначений порядок відшкодування витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, зокрема, витрат, що пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла. Частиною 3 цієї ж статі передбачено, що граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з Додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 р. N 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2018 р. N 155), у цивільних справах граничний розмір витрат, пов`язаних з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла, що підлягає компенсації стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові, не може перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження. Підпунктом 1 п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 р. N 98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» встановлено, що державним службовцям, а також іншим особам, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок коштів бюджетів, за наявності підтвердних документів відшкодовуються витрати: на проїзд (у тому числі на перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад, а також за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті); на оплату вартості проживання у готелях (мотелях), інших житлових приміщеннях. Відповідно до п. 6 розділу ІІ Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 р. N 59 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 17.03.2011 р. N 362), витрати на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад відшкодовуються в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі) з урахуванням усіх витрат, пов`язаних із придбанням проїзних квитків і користуванням постільними речами в поїздах, та страхових платежів на транспорті. Пунктом 5 розділу цієї ІІ Інструкції передбачено, що на найм житлового приміщення з розрахунку вартості одного місця у готелі (мотелі), іншому житловому приміщенні за кожну добу такого проживання з урахуванням включених до рахунків на оплату вартості проживання витрат на користування телефоном (крім витрат на службові телефонні розмови), холодильником, телевізором та інших витрат, відшкодовуються в межах граничних сум витрат на найм житлового приміщення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 N 98. У Додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 N 98 зазначено, що гранична сума витрат на найм житлового приміщення за добу в Україні не може перевищувати 600,00 грн. Позивачем, яка проживає у м. Дніпро, надані суду оригінали документів, що підтверджують її витрати на проїзд з м. Дніпро до м. Харків та у зворотньому напрямку на загальну суму 1 380,00 грн., а саме: квитанції на оплату послуг маршрутного таксі від 19.05.2019 р., 20.05.2019 р., 24.06.2019 р., 25.06.2019 р., 17.07.2019 р., 18.07.2019 р.. Також суду надані оригінали документів, що підтверджують витрати позивача у загальній сумі 360,00 грн. на оплату проживання у м. Харкові, а саме: квитанції до прибуткових касових ордерів від 24.06.2019 р. №75 та 18.07.2019 р. №77. Суд зазначає, що дати здійснення позивачем зазначених витрат співпадають з датами судових засідань у цій справі, що призначались на 20.05.2019 р., 25.06.2019 р. та 18.07.2019 р. Також суд зазначає, що сплачена позивачем вартість проживання за добу (180,00 грн.) не перевищує граничну суму витрат, що підлягають відшкодуванню (600,00 грн.). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За приписами ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Виходячи з цього, суд покладає на відповідача [PERSON] витрати позивача, пов`язані з розглядом справи, в загальній сумі 1 740,00 грн., у т.ч. витрати на проїзд в сумі 1 380,00 грн. і витрати на проживання в сумі 360,00 грн. Крім того, на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем в сумі 1 426,98 грн. Частиною 1 ст. 4 Закону України від 08.07.2011 р. N 3674-VI «Про судовий збір» визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 426,98 грн. виходячи з визначеної ним ціни позову у розмірі 142 697,22 грн., що є еквівалентом розрахованої на час подання позовної заяви суми стягнення у загальному розмірі 5 265,58 доларів США, у т.ч. 5 100,00 доларів США основного боргу та 165,58 доларів США - 3 % від простроченої суми. Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи. З урахуванням того, що на день винесення рішення розмір суми стягнення у частині стягнення 3 % річних від простроченої суми збільшено на 98,92 доларів США, з відповідача [PERSON] додатково на корить держави стягується сума судового збору у гривнях у розмірі 24,64 грн. з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день ухвалення рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved