Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 17 липня 2017 року, коли її було звільнено з Виробничого підрозділу «Станція Микитівка» Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», з нею в порушення вимог трудового законодавства, не було проведено повного розрахунку по заробітній платі, заборгованість з якої за період з 01 березня 2017 року по день звільнення становила 11 371 грн. 83 коп., а також не було виплачено вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку у сумі 2 124 грн. 60 коп. та компенсацію за невикористану щорічну відпустку у сумі 4 131 грн. 05 коп. В зв`язку з цим, позивач просить суд заявлені нею позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 18 липня 2017 року по 03 січня 2020 року у сумі 69 053 грн. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, у якій позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, а справу розглянути у її відсутність. Представник відповідача - АТ «Укрзалізниця», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, також в судове засідання не з`явився та не повідоми суд про причини своєї неявки, проте відповідачем було надано суду відзив, у якому АТ «Укрзалізниця» зазначило, що Виробничий підрозділ «Станція Микитівка» Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця», де працювала позивач, у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення своєї діяльності з 15 березня 2017 року, коли було введено у дію рішення РНБО України «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України», припинив виконання своїх функцій із забезпечення перевізного процесу. 17 березня 2017 року будівля, де знаходилась адміністрація Донецької дирекції залізничних перевезень, була захоплена невідомими особами, внаслідок чого Регіональна філія «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» втратила контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, а також первинної документації, у тому числі доступ до трудових книжок працівників, оригіналів наказів та особових справ працівників, табелів обліку робочого часу тощо. У зв`язку з цим, наказом Регіональної філії «Донецька залізниця» «Про введення в дію Порядку остаточного розрахунку працівників структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень» № 899-Н від 26 червня 2017 року було введено у дію Порядок остаточного розрахунку працівників структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень», яким було враховано ситуацію, що склалась, та вирішено провести із відповідними працівниками структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» розрахунок із заробітної плати через каси структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень», які знаходяться на контрольованій владою України території. За таких обставин, враховуючи, що відповідач не мав можливості розрахуватися зі звільненими працівниками у визначені трудовим законодавством терміни не зі своєї вини, а в силу об`єктивних та непереборних обставин, відповідач просив суд відмовити позивачу [PERSON] у задоволенні її позовних вимог у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно наказу (розпорядження) № 4678/ДН-ОС від 10 липня 2017 року, а також проти чого не заперечує відповідач у відзиві на позов, позивач [PERSON] 17 липня 2017 року була звільнена з розташованого у м. Горлівка Донецької області Виробничого підрозділу «Станція Микитівка» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» у зв`язку із скороченням штату на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за приписами якої при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Натомість з листа В.о. начальника Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» № 672 від 16 липня 2019 року слідує, що оскільки, починаючи з 16 березня 2017 року від бухгалтерії Виробничого підрозділу «Станція Микитівка» до Дирекції у м. Лиман не надходили оригінали первинних документів для нарахування заробітної плати працівникам, то після 15 березня 2017 року заробітна плата [PERSON] не нараховувалась, а заробітна плата, нарахована їй за період з 01 березня 2017 року по 15 березня 2017 року, яка з урахуванням обов`язкових утримань податків на доходи та інших зборів становить 243 грн., станом на 16 липня 2019 року у касі структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» позивачем не отримана. Наведене дає суду підстави для висновку, що відповідач АТ «Укрзалізниця» в частині, що стосується виплати [PERSON] неоспорюваної товариством суми заробітної плати свої обов`язки, передбачені ст. 116 КЗпП України, виконало, а позивач не отримала ці грошові кошти з незалежних від відповідача причин. В той же час, частиною першою статті 117 КЗпП України, на яку посилається позивач як на підставу своїх позовних вимог, передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Натомість долучене позивачем до матеріалів справи рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, ухвалене 26 березня 2020 року у справі № 243/614/20, провадження № 2/243/875/2020 за позовом [PERSON] до АТ «Укрзалізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги, свідчить про наявність між [PERSON] та АТ «Укрзалізниця» спору про розмір належних позивачу до виплати сум заробітної плати. Крім того, виходячи з аналізу вищенаведеної норми закону, роботодавець повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку лише у тому разі, коли невиплата належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, відбулась за вини саме роботодавця, а отже визначальною умовою застосування до роботодавця встановленої статтею 117 КЗпП України відповідальності у вигляді стягнення з нього на користь звільненого працівника середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені є не сам лише факт недотримання роботодавцем вищенаведених строків розрахунку зі звільненим працівником, а й факт наявності вини роботодавця у недотриманні цих строків. Так, вирішуючи питання щодо наявності або відсутності вини АТ «Укрзалізниця» у непроведені із [PERSON] розрахунку при звільнені у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, суд виходить з такого. Місто Горлівка Донецької області, де розташований Виробничий підрозділ «Станція Микитівка» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця», звідки було звільнено позивача, входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, що є додатком до Розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» № 1275-р від 02 грудня 2015 року. До того ж, місто Горлівка включено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, який є додатком № 1 до Розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» № 1085 від 07 листопада 2014 року. За приписами ст. 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Так, у пункті 10 розділу IV «Узагальнені висновки» Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України «Щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили)» №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року зазначено, що невиконання АТ «Укрзалізниця» статей 47, 83, 115 і 116 КЗпП України спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на територіях міста Донецьк Донецької області та міста Луганськ Луганської області, тривалими перервами в роботі транспорту, регламентованими умовами відповідних рішень та актами держаних органів влади, які на поточну дату продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, та при всій обачливості зобов`язальної сторони за трудовим договором, якою за цим висновком є АТ «Укрзалізниця», об`єктивно впливають на її обов`язки, передбачені законодавством України про працю, а саме ч. 1 ст. 49-2, ч. 3 ст. 49-3, ч. 3 ст. 184, ст.ст. 47, 83, 115, 116, 186-1, 198 КЗпП України та унеможливлюють їх виконання. Такі форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є підставами для звільнення від відповідальності зобов`язальної сторони за невиконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю, а саме: ч. 1 ст. 49-2, ч. 3 ст. 49-3, ч. 3 ст. 184, ст.ст. 47, 83, 115, 116, 186-1, 198 КЗпП України, враховуючи субсидіарне застосування ст. 4 КЗпП України й ст.ст. 9, 263, 617 ЦК України. Отже оскільки вищенаведені форс-мажорні обставини, викладені у вищезазначеному Науково-правовому висновку Торгово-промислової палати України, свідчать про відсутність вини відповідача АТ «Укрзалізниця» у затримці розрахунку при звільнені з тими працівниками, які працювали у виробничих підрозділах, розташованих, у тому числі, у м. Горлівка Донецької області, суд доходить висновку про відсутність вини АТ «Укрзалізниця» і під час затримки розрахунку при звільнені з позивачем [PERSON] , що виключає застосування до спірних правовідносин статті 117 КЗпП України. За аналогічних викладеним обставин Верховний Суд України у постановах від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2159цс15, від 23 березня 2016 року у справі № 6-364цс16, від 11 травня 2016 року у справі № 6-383цс15, від 25 травня 2016 року у справі № 6-948цс16 та Верховний Суд у постановах від 07 лютого 2020 року у справі № 236/396/18, від 10 жовтня 2019 року у справі № 243/2071/18, від 24 жовтня 2019 року у справі № 266/4637/18 дійшли висновків про відсутність підстав для стягнення з роботодавця на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки «з 20 березня 2017 року виникли обставини, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, та у період існування яких останній об`єктивно, з незалежних від нього причин був позбавлений можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі щодо позивача». Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги щодо стягнення з АТ «Укрзалізниця» на її користь середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені задоволенню не підлягають. Крім того, приймаючи до уваги, що частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд доходить висновку, що у даній справі з відповідача судовий збір стягненню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed