Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з цивільним позовом до ПП «Виробничо-комерційна організація Еталон», треті особи [PERSON], [PERSON] про відшкодування майнової шкоди завданої пошкодженням транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної події, мотивуючи його тим, що 30 грудня 2016 року приблизно в 14 год. 38 хв. на території ПП «Еталон» в с.Скребиші Білоцерківського району Київської області водій [PERSON], який працює в ПП «Еталон» керуючи навантажувачем, перед початком виконання маневру повороту праворуч проявив неуважність та допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], який перебував під керуванням позивача та належить на праві власності третій особі [PERSON] Позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 66 933,10 грн. матеріальної шкоди та 669,33 грн. судових витрат. Ухвалою суду від 18 жовтня 2017 року замінено неналежного відповідача ПП «Виробничо-комерційна організація Еталон» на належних відповідачів [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Протексім» та Фермерське господарство «Кландайк» з яких позивач просив стягнути заявлені збитки солідарно. В судове засідання позивач та його представник не зявилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі своїх представників до суду не направили, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, ставлення до позову не висловили, відзив на позов не направили. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, ставлення до позову не висловив. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, просить позов задовольнити. Згідно ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши наявні у справі докази встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 30 грудня 2016 року приблизно в 14год 38 хв. на території ПП «Еталон» в селі Скребиші Білоцерківського району Київської області водій [PERSON] керуючи навантажувачем JCB-535-95, д.н.з. 0959АІ, перед початком виконання маневру повороту праворуч проявив неуважність та допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], який перебував під керуванням позивача та належить на праві власності [PERSON] Третю особу [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 340 гривень, що підтверджується постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24.02.2017 року у справі № 357/87/17; 3/357/124/17. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що навантажувач телескопічний марки JCB-535-95, д.н.з. 0959АІ, 2006 року випуску, заводський № SLP5ABJG6E1186696, потужністю 4400 см. куб., належить на праві власності фермерському господарству «Кландайк», код 34032790, зар. Київська область, Васильківський р-н., с. Погреби, вул. Молодіжна 7 б, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ сер ІС № 041158. Транспортним засобом навантажувачем телескопічним марки JCB-535-95, д.н.з. 0959АІ, керував третя особа [PERSON], який відповідно до наказу (розпорядження) № 34-к-0000000036 від 27.06.2016 року був прийнятий на роботу в ТОВ «Протексім». Доказів, які б підтверджували укладення трудового договору між ФГ «Кландайк» та третьою особою [PERSON] суду не надано. Однак, суд виходить із приписів ст.24 КЗпП України, яка передбачає, що трудовий договір вважається укладений і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Окрім цього суду не було надано доказів того, що на відповідній правовій підставі (договір підряду, оренди тощо) ТЗ навантажувач телескопічний марки JCB-535-95, д.н.з. 0959АІ, передавався в оперативне володіння ТОВ «Протексім». Відповідно до висновку № 2 від 06.01.2017 року експертного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу OPEL VECTRA д.н.з. [NUMBER], матеріальний збиток визначено в сумі 66 933,10 грн. Відповідно до правової позиції викладеній в постанові ВСУ по справі № 6-108цс 13 від 06.11.2013 року, «аналіз норм ст. ст. 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку про те, що шкода, (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував Т.З., що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Положення ст. ст. 1187, 1188 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст.ст. 1166 1167 ЦК України, у звязку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.» Особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі володіє ТЗ або механізмом. Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує ТЗ, механізмом у звязку з виконанням своїх трудових ( службових) обовязків. На особу, яка перебувала в трудових відносинах і завдала шкоди життю чи здоровю у звязку з використанням ТЗ, механізмом, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа цим ТЗ неправомірно. Відповідно до п. 14 Постанови № 4 ПВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). З урахуванням вище викладеного, вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що відшкодувати заподіяну [PERSON] шкоду необхідно власнику джерела підвищеної небезпеки, тобто ФГ «Кландайк» з якого слід стягнути матеріальну шкоду у розмірі 66 933,10 грн. Для стягнення шкоди з ТОВ «Протексім» правові підстави відсутні, тому в цій частині необхідно відмовити в задоволенні позову. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 669,33 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial