Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 28.03.2014 року помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, в тому числі, й на земельну ділянку № 424, кадастровий номер 0520684000:01:002:0161, площею 0,9715 га, що належала спадкодавцю на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 774621, виданого на його імя на підставі розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 08.09.2008 року № 1765. Позивач зазначає, що вона є спадкоємицею за заповітом батька. Вказує, що спадщину вона прийняла, однак, отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку не має можливості, оскільки Державний акт було втрачено. За вказаних обставин позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], який помер 28 березня 2014 року, на вищезазначену земельну ділянку. В підготовче судове засідання учасники судового провадження не зявились, однак, попередньо подали до суду письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі, при цьому позивач в поданій заяві вказала, що позов підтримує та просить його задовольнити, а представник відповідача в поданій заяві зазначив, що позовні вимоги визнає. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що \~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 3 статті 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що\~\~кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судом встановлено, що 28 березня 2014 року в с. Мізяківські Хутори, Вінницького району Вінницької області помер [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії І-АМ № 284428 від 01 квітня 2014 року (а.с. 5). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка № 424, кадастровий номер 0520684000:01:002:0161, площею 0,9715 га, що належала спадкодавцю на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 774621, виданого на його імя на підставі розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 08.09.2008 року № 1765, що підтверджується ксерокопією вказаного Державного акта (а.с. 12). На випадок своєї смерті [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області 14 лютого 2011 року та зареєстрований в реєстрі за № 68, яким заповів все своє майно де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і взагалі все те, на що він за законом матиме право і що буде належати йому на момент смерті своїй дочці [PERSON], [INFO]. Станом на 10.01.2018 року за даними виконкому Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області даний заповіт не змінено і не скасовано, що підтверджується його ксерокопією (а.с. 14). Відповідно до ксерокопії довідки № 2482, виданої виконавчим комітетом Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області 10.10.2017 року, на момент своєї смерті 28 березня 2014 року [PERSON] проживав та був зареєстрований із дочкою [PERSON] за однією адресою: с. Мізяківські-Хутори, вул. Вишнева (раніше [PERSON]), 19, Вінницького району Вінницької області (а.с. 15, 22). Зазначені обставини також підтверджуються ксерокопією довідки № 2481, виданої виконавчим комітетом Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області 10.10.2017 року (а.с. 6) та ксерокопією домової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у [INFO] (а.с. 7-9). Осіб, які мають право на обовязкову частку в спадковому майні після смерті [PERSON] немає, що підтверджується копією спадкової справи № 488/2014, заведеної Вінницькою районною державною нотаріальною конторою до майна померлого 28 березня 2014 року [PERSON] (а.с. 37-41). Однак, отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказану вище земельну ділянку позивач не має можливості через втрату Державного акта, що підтверджується ксерокопією постанови Вінницької районної державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 49/02-31 від 18 січня 2018 року, а саме: у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті 28 березня 2014 року [PERSON] (а.с. 18). Факт втрати вищезазначеного Державного акта підтверджується друкованим оголошенням в газеті «Подільська зоря» № 42 (8672) від 19.10.2017 року (а.с. 16-17). Факт належності спадкодавцю [PERSON] зазначеного Державного акта підтверджується його ксерокопією (а.с. 12); ксерокопією довідки № 72, виданої виконавчим комітетом Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 04.01.2018 року, в якій зазначено, що дійсно за життя [PERSON], який помер 28.03.2014 року, мав право на земельну частку (пай), отримав сертифікат на право на земельну частку (пай), а в подальшому отримав Державний акт на право на земельну ділянку серії ЯЖ № 774621, виданий Вінницькою районною державною адміністрацією та Управлінням Держкомзему у Вінницькому районі Вінницької області (а.с. 10); копією довідки № 2524, виданої виконавчим комітетом Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 18.10.2017 року, в якій зазначено про те, що гр. [PERSON], який помер 28.03.2014 року, дійсно працював, являвся членом КСП ім. Кірова с. Мізяківські Хутори та на час розпаювання землі мав право на земельну частку (пай) згідно отриманого сертифіката серії ВН № 0448370 від 11 листопада 1997 року (а.с. 11). Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Судом встановлено, що спадкоємців майна [PERSON], який помер 28.03.2014 року, які б відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України мали б право на обовязкову частку в спадковому майні, немає. Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Стаття 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Таким чином встановлено, що позивач [PERSON] прийняла спадщину в порядку спадкування за заповітом після смерті свого батька [PERSON], який помер 28.03.2014 року, оскільки на час його смерті проживала та була зареєстрована з ним за однією адресою і крім того, у визначений законом строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки судом є встановленим, що позивач не в змозі отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказане нерухоме майно, іншого способу захисту своїх спадкових прав, окрім судового, у неї немає, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до\~абзацу 3 пункту 24\~\~постанови № 2\~\~Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», в разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.\~\~\~\~\~\~\~ Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що дає суду законні підстави для задоволення позову. Також у звязку з відсутністю клопотання позивача про розподіл судових витрат, суд вважає необхідним залишити судові витрати по справі за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved