Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів про поновлення строку для звернення до суду, визнання недійсним Державного акту, скасування його державної реєстрації, виправлення помилки при підрахуванні площі земельної ділянки та відшкодування моральної шкоди, в якому, уточнивши зміст позовних вимог, просить суд поновити йому строк звернення до суду, визнати недійсним Державний акт серії ЯЖ № 373072 від 28.01.2009 року та Державний акт серії ЯЖ № 370463 від 28.01.2009 року на імя [PERSON] на право власності на земельну ділянку по вул. Пролетарська, 43 в смт. Талалаївка, та скасувати його державну реєстрацію; стягнути з відповідача [PERSON] спричинену йому моральну шкоду в сумі 10 000 гривень та зобовязати Талалаївську селищну раду створити комісію для проведення обмірів належної [PERSON] земельної ділянки з метою визначення її фактичних розмірів. В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримав і просив задовольнити. Зокрема, посилаючись на поважність пропуску строку позовної давності, позивач зазначав, що він являється ліквідатором аварії на Чорнобильській АЕС та має хворобу, повязану з виконанням військового обовязку по ліквідації наслідків аварії та має ряд захворювань, з приводу яких він лікувався та проходив обстеження у лікувальних закладах, зокрема з 10.08.15 по 27.08.2015 року лікувався в санаторії. Його кошти йшли на лікування та інші потреби, повязані з хворобами, тому він не мав можливості звернутися до кваліфікованих осіб за юридичною допомогою та оплатити їх послуги, а самостійно підготувати позов до суду він не міг. Крім того, за цей час він звертався в різні правоохоронні органи з приводу порушення його земельних прав, тому і пропустив строк звернення до суду. Про порушення свого права він дізнався в січні 2012 року, коли вирішив продати належний йому будинок і земельну ділянку та звернувся в Талалаївську селищну раду і дізнався, що розмір належної відповідачу [PERSON] земельної ділянки становить 0,2922 га, не 0,2824 га, як вказано в договорі купівлі продажу. Тому позивач вважає, що при виготовленні Державних актів на право власності на землю [PERSON] навмисно було збільшено розміри земельної ділянки, які були визначені договором купівлі-продажу. Також позивач вважає, що державний акт на імя [PERSON] виданий з порушенням закону, оскільки виготовлений без погодження меж з ним, як власником суміжної земельної ділянки, а його підпис в акті сфальсифіковано. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов до неї не визнала, і просила відмовити в задоволенні, так як її вини в тому, що в державному акті зазначена не та площа земельної ділянки, немає, ніяких прав позивача вона не порушувала. Крім того, сама конфігурація земельної ділянки з часу продажу не змінилась, просто у державному акті допущена механічна помилка в обрахуванні площі земельної ділянки, але її вини в цьому немає. Також відповідач [PERSON] наполягає на застосуванні до даного позову позовної давності і відмовити у позові з цієї підстави, поскільки позивачу було давно відомо про порушення його права, він і раніше звертався до суду з позовом до неї цього приводу, ніяких доказів на підтвердження своїх слів про поважність попуску строку звернення до суду він не надав, крім того, вона його дуже часто бачить вдома, так як проживає по сусідству, він приїжджає в Талалаївку кожного місяця. Вона являється інвалідом, часто хворіє і лікується. Представники відповідача відділу Держгеокадастру в Талалаївському районі - в судове засідання не зявився, через канцелярію суду було подано заяву про розгляд справи без участі представника відділу, оскільки відділ не являється розробником Державного акту та його представник не має можливості взяти участь у судовому засіданні. Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, заслухавши сторони, приходить до наступного висновку. Вирішуючи позовну вимогу [PERSON] про поновлення пропущеного строку звернення до суду, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст.ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила відповідно до норм ч.1 ст. 261 ЦК. Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред'явлення в належному порядкунею чи іншою уповноваженою особою позову до суду. Як встановлено в судовому засіданні, не заперечується сторонами, а також підтверджується і матеріалами цивільної справи, позивач [PERSON] у січні 2012 року дізнався про те, що розмір земельної ділянки [PERSON] не відповідає тому розміру земельної ділянки, який зазначений у договорі купівлі продажу, тобто дізнався про можливе порушення свого права (а.с.16). За відновленням свого порушеного права у листопаді 2012 року [PERSON] звертався до Талалаївського районного суду з позовом до [PERSON], Талалаївського виробничого сектору Чернігівської регіональної філії «Центр державного земельного кадастру», відділу Держкомзему в Талалаївському районі про визнання недійсним Державного акту, скасування його державної реєстрації та відшкодування моральної шкоди. Ухвалою суду від 18.02.2013 року, яка набрала законної сили 28.02.2013 року, даний позов [PERSON] було залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст. 207 ЦПК України, поскільки належним чином повідомлений позивач [PERSON] неодноразово не зявлявся в судові засідання по справі (а.с. 57-57 зв). Правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 19.11.2014 року № 6-160 цс14, визначено, що відповідно до ст. 261 ЦК України, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Таким чином, суд приходить до висновку, право на позов у [PERSON] виникло ще у січні 2012 року, і саме з цього часу розпочався і перебіг позовної давності для даного позову. Тобто, відповідно до вимог ст.ст. 256, 257, 261 ЦК України строк позовної давності, з якою [PERSON] мав право звертатись до суду за захистом свого порушеного права, закінчився у січні 2015 року. Із зазначеним позовом [PERSON] звернувся до суду 22 грудня 2015 року, тобто із значним пропуском встановленого законодавством трирічного терміну. Відповідно до приписів ч.3, ч.4 ст. 267 ЦК України, яка регламентує наслідки спливу позовної давності, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач [PERSON] у своїх запереченнях на позов просила суд застосувати до даного позову наслідки спливу позовної давності, підтримала вона дану заяву і в судовому засіданні під час розгляду справи. Згідно Інформаційного листа ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.01.2013 року №10-70/0/4-13, у разі, якщо відповідач подав заперечення проти позову, пославшись на сплив позовної давності, то зазначає заява є підтвердженням того, що відповідач зробив заяву про застосування позовної давності. Положенням ч.5 ст. 267 ЦК України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Законодавчо не передбачено переліку поважних причин, за наявності яких може бути поновлено строк позовної давності. Позивачем [PERSON] до суду не надано ніяких належних і допустимих доказів у відповідності до вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження причини не звернення до суду за захистом свого порушеного права протягом 2012, 2013, 2014 року і у січні 2015 року. Пунктом 11 постанови Пленуму ВСУ від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено - встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення. До правовідносин, що склалися між сторонами по справі, застосовується загальна позовна давність, спеціальна позовна давність із більш тривалою позовною давністю у відповідності до ст. 258 ЦК України до даних правовідносин не застосовується. Тому суд приходить до висновку, що на позов, що є предметом судового розгляду, поширюється положення ст. 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач дізнався про порушення свого права із січня 2012 року. Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). За таких обставин,

Outcome: dismissed