Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в місті Димитрові Донецької області (далі за текстом Фонд) про відшкодування моральної шкоди у звязку з нещасним випадком на виробництві, в обґрунтування якого вказав, що він знаходиться у трудових відносинах з Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі за текстом ДП «ВК «Краснолиманська») у період з 11.11.2002 року по 02.07.2015 року машиністом електровозу підземним 4 розряду та був звільнений за станом здоровя на підставі п.2 ст.40 КЗпП України. 08.02.2003 року з ним стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого він зазнав травми. Йому був встановлений діагноз: закритий косий перелом кісток н/з правої гомілки зі зміщенням. Підприємстві був складений акт № 14 за формою Н-1 від 11.02.2003 року, а також акт за формою Н-5 розслідування нещасного випадку на виробництві. Після травми він тривалий час лікувався. 19.09.2003 року йому по даній травмі первинно МСЕК було встановлено 20 % втрати професійної працездатності. 29.10.2004 року МСЕК встановлено - 15 %, а 17.11.2006 року МСЕК встановлено 15 % втрати професійної працездатності безстроково. У звязку з тим, що 11.03.2015 року він отримав ще одну виробничу травму, 02.07.2015 року він знову пройшов огляд комісією МСЕК, якою йому було встановлено 55 % втрати професійної працездатності, а саме: 40 % первинно за отриманою травмою від 11.03.2015 року і 15 % повторно за травмою, отриманою 08.02.2003 року, та він був визнаний інвалідом третьої групи. Внаслідок нещасного випадку на виробництві, який стався 08.02.2003 року, йому заподіяна моральна шкода, яку повинен відшкодувати відповідач, оскільки станом на час нещасного випадку на виробництві та первинного встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» обовязок по відшкодуванню моральної шкоди захворюванням особам, які потерпіли на виробництві, був покладений на Фонд. В момент отримання травми та у подальшому він зазнав сильного фізичного болю та страждань, тривалий час був змушений лікуватися, у звязку з чим значно змінився його життєвий уклад. Він й до теперішнього часу відчуває болі внаслідок травми та зазнає суттєвих труднощів у побуті. Все це пригнічує його психологічно, особливо з урахування необоротності наслідків травми. Виходячи із тривалості та глибини своїх душевних і фізичних страждань, позивач просить суд стягнути з Фонду у відшкодування моральної шкоди 60000 грн. Позивач [PERSON] до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, письмово сповістив суд про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача - відділення Фонду [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що позивач перебуває на обліку Фонду з 01.08.2005 року, має зареєстрований страховий випадок через трудове каліцтво, що сталося 08.02.2003 року. Відповідно до постанови Фонду від 23.10.2003 року позивачу було виплачено одноразову допомогу у разі втрати працездатності у розмірі 5320 грн. Відповідно до ч.8 ст.36 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообовязкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», який набрав чинності з 01.01.2015 року, відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. З огляду на наведене,

Outcome: partial