Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] витрат за придбання будівельних матеріалів. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що Червонозаводським районним судом м. Харкова 26.02.2018 року ухвалено рішення відповідно до якого встановлено факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] з травня 2004 року по 14 липня 2009 року без реєстрації шлюбу, визнано житловий будинок [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] , за [PERSON] право власності на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] . Постановою апеляційного суду Харківської області від 11.07.2018 року рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова скасовано, ухвалено нове рішення відповідно до якого вставлено факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] з травня 2004 року по 14.07.2009 року без реєстрації шлюбу. За [PERSON] , залишено право власності на все нерухоме майно, яке було предметом спору. Натомість позивач зазначає, що при проведенні окремих відновлювальних будівельних робіт у будинку [ADDRESS] використовувались його особисті кошти, які останній витратив на придбання будівельних матеріалів, а саме придбав згідно квитанції від 09.10.2009 року 51 стовп вартістю 100 грн. за штуку на загальну суму 5100 грн., 168 плит вартістю по 90 грн. кожна, на загальну суму 15120 грн, сплатив доставку та розвантаження зазначених будівельних матеріалів на суму 1300 грн. Окрім того, 04.04.2010 року позивачем для вказаного домоволодіння було придбано ворота вартістю 7200 грн., хвіртка у кількості 2 шт. вартістю 3600 грн., замки «Апекс» у кількості 3 шт. вартістю 600 грн., їх доставка вартістю 460 грн. та установка на суму 1600 грн., а всього витрат на загальну суму 13460 грн. Позивач вказує, що документальне підтвердження на понесені ним витрати має на загальну суму 34680 грн. з урахування інфляційних витрат понесених позивачем з 09.04.2010 року по 07.08.2018 року загальний розмір витрат який підлягає стягненню складає 56225 грн. У зв`язку із зазначеним позивач просить стягнути з [PERSON] понесені ним витрат на придбання, перевезення та розвантаження будівельних матеріалів у розмірі 56225 грн., які були використанні при виконанні ремонтно-будівельних робіт у домоволодінні по [ADDRESS] , стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 704, 80 грн. - сума сплати судового збору, 4100 грн. - послуги за надання правничої допомоги. Від позивача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого [PERSON] заперечувала проти позовних вимог. Зазначила, що обсяг заробітної плати позивача значно менший ніж відповідна суму коштів яка була використана для придбання будівельних матеріалів з метою проведення відновлювальних будівельних робіт в житловому будинку [ADDRESS] , а тому доводи позивача є безпідставними та необґрунтованими. Із змісту наданих позивачем документів на підтвердження своїх позовних вимог вбачається, що товар був придбаний у фізичній особі-підприємця [PERSON] . Здійснивши безкоштовний пошук в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців та громадських формувань, відповідач зазначає, що такої фізичної особи - підприємця не знайдено. В судову засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги просив їх задовольнити. Відповідач та її представник заперечували проти позовних вимог, вважали їх необґрунтованими, посилались на заперечення викладені у відзиві на позов. Ухвалою суду від 06.09.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.09.2018 року, накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] шляхом внесення записів у відповідні реєстри. Ухвалою суду від 04.10.2018 року замінено захід забезпечення позову вжитий ухвалою суду від 18.09.2018 року шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: [ADDRESS] іншим заходом забезпечення позову, а саме шляхом внесення на депозитний рахунок суми грошових коштів у розмірі 56225 грн. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника, суд прийшов до наступного. [PERSON] та [PERSON] з травня 2004 року по 14.07.2009 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, що встановлено рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26.02.2018 року у справі № 656/3934/17 та постановою апеляційного суду Харківської області від 11.07.2018 року. 14.07.2009 року між сторонам укладено шлюб. До суду в якості доказів на які посилається позивач надано рахунок № б/н, від 09.10. 2009 року, у якому зазначено найменування товару а саме: 51 стовп (2.70)*100 грн. = 5100 грн., 168 плит (50 см) * 90 грн. = 15120 грн. Доставка + розвантаження (с. Безлюдівка, вул. 1 Травня, 16) = 1300 грн. а всього на суму 21520 грн. Відповідно до рахунку № б/н від 09.10.2009 року в графі платник зазначено: « [PERSON] ». У положеннях ч.ч. 1-2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» яка регламентує первинні документи та регістри бухгалтерського обліку» зазначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. У листі Міністерства фінансів України від 16.12.2017 року, № 31-11410 - 06-5/4339 «Щодо особливостей застосування первинних документів» зазначено, що документами, що підтверджують оплату, можуть бути платіжне доручення, розрахунковий чек, касовий чек, розрахункова квитанція, виписка з карткового рахунку, квитанція до прибуткового касового ордера тощо. Оформлений належним чином рахунок-фактура (інвойс) може бути підставою для відображення в бухгалтерському обліку господарської операції з постачання товарів, робіт (послуг) без складання акта приймання-передачі тільки у разі його оплати, що підтверджується відповідними документами. Рахунок-фактура може бути складений у паперовій або в електронній формі та повинен мати реквізити, які дають можливість ідентифікувати господарську операцію та її учасників, зокрема: назву підприємства, від імені якого складено рахунок-фактуру; назву контрагента; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь в оформленні рахунку-фактури. З системного аналізу зазначених правових норм вбачається, що рахунок не є самостійним документом підтвердження оплати, рахунок є тільки підставою для оплати товарів робіт (послуг). У відповідності до ст. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч.1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Враховуючи, що наданий суду рахунок № б/н від 09.10.2009 року не є платіжним документом, інших доказів підтверджуючих проведення оплати за будівельні матеріали суду не надано, а відтак в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача витрат на придбання будівельних-матеріалів на підставі рахунку № б/н від 09.10.2009 - суд відмовляє. До суду в якості доказів на які посилається позивач надано товарний чек від 04.04.2010 року. В цьому чеці заначено найменування товару, а саме: ворота 2*3.10 («створки») на суму 7200 грн., «калітка» 2 шт., 2.10*1.10 на суму 3600 грн., замки «Апекс» у кількості 3 шт. на суму 600 грн., установка 600 грн., доставка 40 км. - 460 грн. Всього на суму 13460 грн. 00 коп. Чек скріплений печаткою фізичної особи підприємця [PERSON] , також у товарному чеці зазначено прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. З наданого товарного чеку встановлено лише факт придбання товару та оплата його доставки на суму 13460 грн. Доказів про те, що зазначені у товарному чеці від 04.04.2010 року будівельні матеріали були доставлені саме за адресою: [ADDRESS] - суду не надано. Також, окремо слід зазначити що, позивачем не доведено, що придбані будівельні матеріали були використані саме підчас проведення відновлювальних робіт у будинку [ADDRESS] , тобто що вони були використані у даному домоволодінні або ділянці. В мотивувальній частині постанови апеляційного суду Харківської області від 11.07.2018 року при вирішенні спірного питання щодо належності будинку [ADDRESS] як об`єкта спільної сумісної власності, зазначено, що [PERSON] в суді не було належним чином , відповідно до положень ст.ст. 76-79, 81 ЦПК України, доведено, що вказане майно було придбане за спільні кошти, використовувалась в їх спільних інтересах з [PERSON] Також ним не було доведено, що він ніс повністю або частково тягар утримання вказаного майна. (а.с. 12) Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до ч.1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. В силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь, зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення. У статті 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. У частині 2 ст. 13 ЦПК України зазначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Клопотання про призначення судово-будівельної, товарознавчої експертиз не заявлялись. Враховуючи те, що суд за власної ініціативи не може збирати докази на підтвердження позовних вимог, з урахуванням системного аналізу норм чинного законодавства та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] понесені ним витрати на придбання, перевезення та розвантаження будівельних матеріалів які були використані при виконанні ремонтно-будівельних робіт у домоволодінні за адресою [ADDRESS] . Враховуючи, що стягнення інфляційних витрать є похідною вимогою, яка залежить від задоволення первісної, з огляду на те, що судом відмовлено у задоволенні стягнення витрат, суд - відмовляє у стягненні інфляційних витрат. Відповідно до ч. 9, ст. 168 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Забезпечення позову - це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом про присудження, реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Отже, заходи забезпечення позову, за своєю правовою суттю - є гарантією забезпечення інтересів позивача у майбутньому при реалізації судового рішення. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для скасування заходів забезпечення позову, суд враховує, що позов був забезпечений за заявою позивача. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, заходи забезпечення позову втратили свою актуальність. В зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що на теперішній час відсутні підстави для подальшого застосування заходів забезпечення позову та наявність останніх перешкоджає відповідачу в реалізації її суб`єктивних прав. А тому суд скасовує заходи забезпечення позову у вигляді внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі 56225 грн. шляхом їх повернення відповідачу [PERSON] Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed