Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що 23.09.1989 р. між нею та відпочадачем [PERSON] укладено шлюб. Під час шлюбу, 26.03.2008 року, ними за спільні кошти було набуто у власність будинок за адресою: [ADDRESS], право власності на який було оформлено на [PERSON]. Останнім часом відповідач почав наголошувати на тому, що житловий будинок, за вищевказаною адресою, є його особистою власністю, він може розпоряджатись ним на власний розсуд, оскільки право власності на цей будинок зареєстровано лише на нього, та неодноразово висловлював вимоги щоб вона покинула будинок. Враховуючи наведене, та те, що спірний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя, просить визнати за нею право власності на Ѕ частину набутого за час шлюбу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] Ухвалою суду від 08.11.2018 провадження в справі відкрито та призначено судове засідання. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позовну заяву не подав. В судовове засідання представник позивача подав заяву про розгляд справи без участі позивача, позов підтримує в повному обсязі, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач не з'явився в судове засідання, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, шляхом направлення виклику до суду засобами поштового зв'язку. З огляду на зазначені обставини, суд проводить заочний розгляд даної цивільної справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що сторони 23 вересня 1989 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження, повторно виданим Палацом урочистих подій м. Львів 11 липня 1990 року.(а.с.9) За час шлюбу сторони придбали будинок, що за адресою [ADDRESS]. Як видно з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентирицації» 26.03.2008, [PERSON] зареєстрований власником будинку, що за адресою: [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу№1331 від 25.03.2008. Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Главою 26 ЦК України та Главою 8 СК України. Відповідно до частини першої статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з частиною першою статті 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною першою статті 70 СК України та абзацом 1 частини другої статті 372 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з частиною першою статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Також, суд враховує роз'яснення, викладені в пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з якимим вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Суд погоджується з аргументами позивача, викладеними в позові, вважає такі обґрунтованими та підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, які, в своїй сукупності, є достатніми. Так, судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що спірний будинок придбаний під час перебування сторін у шлюбі, згідно з договором купівлі-продажу від 25.03.2008 і право власності на цей будинок зареєстрований за відповідачем, а тому належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Враховуючи вищевикладене в своїй сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю.

Outcome: approved