Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом до КП «Готельний комплекс «Поділля», третя особа директорКП «Готельний комплекс «Поділля» Гажій Оксана Петрівна про стягнення моральної шкоди та просила стягнути з КП «Готельний комплекс «Поділля» на її користь моральну шкоду у сумі 30 000 грн. У підтвердження позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі наказу №3 КП «Готельний комплекс «Поділля» від 27.06.2017 року вона була прийнята на посаду чергового адміністратора. 16.09.2017 року вона була попереджена про звільненна на підставі п.1 ст. 40 КЗпП «України «по скороченню чисельності». Пропозицій щодо інших посад їй не пропонували. На момент вручення попередження вона дійсно була особою, яка менше інших працювала на зазначеному підприємстві та мала найменший стаж, тому фактично не заперечувала проти звільнення. 16.11.2017 року вона була госпіталізована до лікарні де перебувала на стаціонарному лікуванні. Відповідно до лікарняного листка їй необхідно було стати до роботи 17.11.2017 року. 17.11.2017 року вона вийшла на роботу та подала листок непрацездатності в якому було зазначено діагноз «вагітність 7 тижнів, загроза викидня». Також вона усно повідомила керівнику підприємства про вагітність. Але, незважаючи на це [PERSON] звільнила її у той же день, 17.11.2017 року Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 03.07.2018 року скасовано наказ Комунального підприємства «Готельний комплекс «Поділля», №17 від 17.11.2017 року про звільнення її за скороченням чисельності штату. Поновлено на посаді чергового адміністратора та стягнуто з КП «Готельний комплекс «Поділля» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.11.2017 року по 03.07.2018 року - 22315, 12 грн. вказане рішення суду постановою апеляційного суду Одеської області від 26.11.2018 року залишено без змін. Внаслідок незаконного звільнення порушився її сон, вона в періодж вагітності зазнала переживань за своє майбутнє та майбутнє своєї дитини, вимушена була змінити розклад свого життя та приділяти увагу судовій тяганині. В подальшому відповідач тривалий час відмовлялась виплачувати в повному розмірі відшкодування присуджені судом за період вимушеного прогулу, що також завдало хвилювань та моральних страждань. Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 06.02.2020 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 25.02.2020 року вказану справу зупинено до винесення рішення Верховним судом у складі Касаційного цивільного суду по справі за касаційною скаргою відповідача КП Готельний комплекс «Поділля» на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 03.07.2018 року по цивільній справі 505/3097/18, провадження 2/505/364/18 за позовом про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17.07.2020 року провадження у справі було відновлено та призначено судове засідання. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не зявились, але надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Відповідач КП «Готельний комплекс «Поділля», третя особа, директор КП «Готельний комплекс «Поділля» Гажій Оксана Петрівна в судове засідання не зявились, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомли, заяву про розгляд справи у їх відсутність не надавали. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до наступного. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 03.07.2018 року позовні вимоги [PERSON] до КП «Готельний комплекс «Поділля», третя особа КП «Готельний комплекс «Поділля» Гажій Оксана Петрівна про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено. Скасовано наказ Комунального підприємства «Готельний комплекс «Поділля», №17 від 17.11.2017 року про звільнення її за скороченням чисельності штату. Поновлено на посаді чергового адміністратора та стягнуто з КП «Готельний комплекс «Поділля» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.11.2017 року по 03.07.2018 року - 22315, 12 грн. Вказане рішення суду постановою апеляційного суду Одеської області від 26.11.2018 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду Касаційного цивільного суду від 18.03.2019 року рішення рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 03.07.2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 26.11.2018 року залишено без змін. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України. Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно достатті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Враховуючи, що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір такого відшкодування суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин справи. Під час судового розгляду встановлено, що дії відповідача щодо незаконного звільнення позивача за наказом № 3 від 17.11.2017 року призвели до порушення її законних прав, завдали моральних страждань, переживань за своє майбутнє та майбутнє дитини, втрати нормальних життєвих зв`язків та зміну розкладу свого життя. В той же час, визначаючи розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд враховує характер порушення його прав, тяжкість і істотність вимушених змін у житті внаслідок порушення трудових прав та зусиль, вжитих для їх відновлення, виходячи з засад розумності та справедливості, визначає розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 5000 грн.

Outcome: partial