Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Кілійського районного суду Одеської області 12.09.2017 року з позовною заявою до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позовної заяви позивач вказує, що 30.03.2000 року представництвом Одеської товарної біржі в м. Ізмаїл було зареєстровано Договір № 5325 купівлі - продажу нерухомого майна, а саме ? частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідно договору купівлі - продажу № 5325 від 30.03.2000 року зареєстрованого представництвом Одеської товарної біржі в м. Ізмаїл, [PERSON], який є членом біржі зі статусом «Н» продав, а [PERSON], яка є членом біржі зі статусом «Н», придбала за ціною 1991, 00 гривень ? частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Як вказує позивач, в подальшому зазначений договір купівлі - продажу було зареєстровано 31.03.2000 року в Кілійському РБТІ. З 31.03.2000 року і на даний момент позивач повністю володіє зазначеною частиною житлового будинку, сплачує комунальні послуги. Відповідно до договору купівлі-продажу від 15.03.1994 року [PERSON] вже належить ? частина вищезазначеного житлового будинку. [INFO] року помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді ? частини житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS]. Як зазначає позивач, спадщину після [PERSON] прийняв його син - [PERSON]. В договорі зазначено, що договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає та під час укладення договору позивачу не було відомо, що зазначена угода повинна бути нотаріально посвідчена, оскільки відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода двома сторонами виконана у повному обсязі позивач виплатив відповідачу повну суму грошових коштів за квартиру і ніколи не пред'являв до позивача ніяких претензій. На підставі вищезазначеного позивач просить суд, визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна за реєстровим № 5325, укладений між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 30.03.2000 року представництвом Одеської товарної біржі в м. Ізмаїл та визнати за позивачем право власності на ? частину житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась. Представник позивача за угодою про надання правової допомоги [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Третя особа представництво Одеської Товарної біржі в м. Ізмаїл в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, письмових клопотань не надав. На підставі письмової заяви представника позивача та відповідача суд ухвалює рішення без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно договору купівлі-продажу № 5325 від 30.03.2000 року, зареєстрованого Представництвом Одеської товарної біржі у м. Ізмаїл встановлено, що [PERSON], який є членом біржі зі статусом «Продавець» продав, а [PERSON], яка є членом біржі зі статусом «Покупець», придбала за ціною 1991, 00 гривень, житловий будинок [ADDRESS], /а. с. 13-14/. Зазначений договір купівлі - продажу зареєстрований Представництвом Одеської товарної біржі у м. Ізмаїл в подальшомубув зареєстрований РБТІ м. Кілія у реєстрову книгу № 1-246, справа № 139 від 31.03.2000 року, про що міститься відповідний штамп на біржовому договорі купівлі-продажу. Відповідно до технічного паспорту, виготовленого 15.11.2016 року Комунальним підприємством Кілійської районної ради «Районне бюро технічної інвентаризації» встановлено. що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] складається з: літ. «А» - житлового будинку (загальною площею 50, 0 кв. м., житловою площею 12, 9 кв. м.), № 1 - огорожа, /а. с. 8-10/. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 15.12.2003 року Вилківською міською радою Кілійського району Одеської області встановлено, що [PERSON] помер [INFO] року, актовий запис № 184, /а. с. 16/. Відповідно до листа Білгород - Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області за вих. № 934/01-16 від 06.04.2018 року встановлено, що згідно спадкового реєстру, спадкова справа № 24/2004 до майна померлого [INFO] року [PERSON] заведена Кілійською районною державною нотаріальною конторою Одеської області 16 січня 2004 року за заявою про прийняття спадщини сина померлого [PERSON], який зареєстрований в [ADDRESS], /а. с. 31/. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого м. Вилкове виконкомом міськради народних депутатів встановлено, що [PERSON], народився [INFO] року, батьками записані [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 24 від 05.02.1985 року, /а. с. 15/. Згідно витягу з рішення сесії № 42-VII-IV від 28.01.2016 року Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області встановлено, що з метою виконання Закону України «Про засудження комуністичного та націонал - соціалістичного (нациського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», перейменовано вулицю Будьонного на вулицю ім. В. Г. Гідуляна в місті Вилкове Кілійського району Одеської області. Відповідно витягу з рішення сесії № 76-VII-V від 03.03.2016 року Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області встановлено, що перейменовано [ADDRESS] При вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства: У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки договір купівлі-продажу сторонами було укладено у 2000 році, суд застосовує відповідні положення Цивільного кодексу УРСР, що діяли на момент укладення договору. Положеннями ст. 47 ЦК УРСР передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Статтею 48 ЦК УРСР передбачено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах. Якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. У відповідності до вимог ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 27 цього Кодексу). Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. На дату укладання договору купівлі-продажу, товарні біржі в Україні реєстрували подібні договори, посилаючись на ст. ст. 3, 15, 17 Закону України «Про товарні біржі». Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Як зазначено в п. 1.5 Розділу 1 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлового політики України від 09.06.98 № 121, яка була чинною на час укладення сторонами відповідного договору купівлі-продажу та яка визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна в Україні, - державну реєстрацію права власності на об'єкти нерухомого майна здійснюють комунальні підприємства бюро технічної інвентаризації. Відповідно до п. 9 Додатку 1 до вказаної Інструкції, - договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею, віднесено до переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна. Оскільки на момент укладення договору сторони керувались положеннями спеціального законодавства щодо укладення договорів на товарній біржі, під час оформлення договору купівлі-продажу сторони були ознайомлені з його умовами, ніяких претензій з питання оформлення договору не виникало; договір було укладено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства, за спільною згодою сторін та на прийнятних для сторін умовах, умови договору сторонами повністю виконано, право власності позивача на придбане нерухоме майно зареєстроване відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, зокрема з дотриманням вимог Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлового політики України від 09.06.98 № 121, суд приходить до висновку, що позивач на законних підставах набув право власності на придбане майно і не взмозі розпоряджатися ним на власний розсуд з причин, що не залежать від нього, в зв'язку з чим вважає, що право власності позивача підлягає захисту відповідно до ст. 16 ЦК України, а тому задовольняє позов.

Outcome: approved