Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в особі свого представника - адвоката Крестьянінової Л.В. до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього сина - [PERSON] про захист права власності співвласника житлового приміщення. Позовна заява мотивована тим, що житлове приміщення, що розташоване за адресою [ADDRESS] , перебуває у спільній частковій власності та належить двом співвласникам 8/9 частин належить [PERSON] ; 1/9 частини -неповнолітньому [PERSON] , законним представником якого є його матір - [PERSON] . Загалом квартира складається з трьох жилих кімнат, житлової площею 41, 3 кв.м., загальною площею 73, 4 кв.м. Перебуваючи за кордоном [PERSON] , отримала від знайомого, [PERSON] повідомлення, що в її квартирі перебувають сторонні люди. Повертавшись додому він побачив, що в її квартирі горить світло, тому вирішив піднятись до квартири та подзвонити в двері, яку відкрив незнайомий чоловік іншої національності і пояснив, що квартиру він разом із знайомими винаймають покімнатно за договором оренди, який вони уклали із власницею - [PERSON] .. Позивач зверталась неодноразово до [PERSON] , щоб вона припинила використовувати житлове приміщення для проживання там сторонніх осіб, та про те, щоб ці сторонні особи звільнили квартиру, на що Відповідач повідомила: «Що квартиру вона не здає, грошей ніяких не отримує і там ніхто не проживає». Для з`ясування ситуації представник позивача декілька раз відвідував житлове приміщення. Так, на початку червня 2018 року двері квартири відчинила дівчина - [PERSON] , яка надала договір оренди, укладений із [PERSON] , для ознайомлення, в якому було зазначено, що вона винаймає кімнату в квартирі [ADDRESS] . А вже в серпні 2018 року двері представнику ніхто не відкрив, але сусіди підтвердили, що за вказаною адресою вже тривалий час мешкають сторонні люди. Було складено акт за участю сусідів, про те, що в квартирі тривалий час мешкають сторонні люди. На мирне урегулювання даного конфлікту [PERSON] не погоджується та виселяти сторонніх осіб не бажає, тому позивачка вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав та просить заборонити використовувати житлове приміщення, а саме квартирою: [ADDRESS] , тобто здавати в оренду житлове приміщення, яке належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 18.02.2019 року вищевказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків. Ухвалою судді від 22.03.2019 було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в підготовчому засіданні. Ухвалою судді від 11.12.2019 року було вирішено закрити підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Відповідно до ухвали внесеної до протоколу судового засідання від 03.11.2020 року було вирішено вважати належним відповідачем [PERSON] , оскільки відповідачка внаслідок розлучення змінила прізвище на дошлюбне з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Представник позивача в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала, просивши про їх задоволення, надаючи пояснення посилалась на обставини, що викладені в позовній заяві. Відповідачка та її представник заперечували, щодо вимог позовної заяви, просивши в позові відмовити, посилаючись на безпідставність позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення відповідачки та представників сторін, заслухавши покази свідка, дослідивши матеріали справи, докази надані сторонами в обґрунтування вимог та заперечень, дійшов наступних висновків. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Судом встановлено, що житлове приміщення, розташоване за адресою [ADDRESS] , перебуває у спільній частковій власності та належить двом співвласникам 8/9 частин належить [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.01.2002 та свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 413 від 19.04.2018 р.; 1/9 частини - неповнолітньому [PERSON] , на підставі договору дарування № 727 від 18.11.2017, законним представником якого є його матір - [PERSON] .. Загалом квартира складається з трьох жилих кімнат, житловою площею 41, 3 кв.м., загальною площею 73, 4 кв.м. Як вбачається з матеріалів справи, перевіркою ДОП Деснянським УП ГУ НП України в м. Києві, було опитано громадянку [PERSON] , 1979 р.н., яка проживає в кв. [ADDRESS] , яка у свою чергу повідомила, що у квартирі [NUMBER] , з 2017 року проживають невідомі їй особи і ким вони приходяться позивачу і відповідачу повідомити не може. Мешканці зазначеної квартири періодично змінюються, і на думку гр. [PERSON] квартира здається в оренду. Також, 24.10.2018 року, під час перевірки ДОП встановлено, що під час відвідування квартири [ADDRESS] , відчинила гр. [PERSON] 1997 р.н., яка повідомила, що у зазначеній квартирі мешкає протягом 3 місяців, та сплачує за кімнату 3500 грн. в місяць. Також вона повідомила, що дві інші кімнати орендують інші дві сім`ї, які також сплачують 3 500 грн. за кімнату кожна. До неї мешкала її сестра з квітня 2018 року, а до сестри мешкали інші особи, на тих самих умовах. Під час проведеної перевірки вдалося встановити, що, протягом періоду з червня 2017 року, та на даний час Відповідач користувався усією квартирою, без згоди співвласниці здаючи спірну квартиру в оренду третім особам. Для повного та всебічного розгляду справи судом було допитано в якості свідка [PERSON] , яка показала, що дійсно винаймала квартиру кв. [ADDRESS] , у гр. [PERSON] , разом з нею в квартирі проживали люди, які періодично змінювались. В ході судового розгляду клопотання про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] було знято з розгляду. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ст. 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до положень пунктів 33, 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов`язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.ст. 759, 760, 810, 811 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Отже, як вбачається з копії договору оренди житлового приміщення від 26.04.2018, а також підтверджується зібраними в ході судового розгляду доказами, відповідачка [PERSON] , не будучи співвласником спірного майна та не маючи згоди співвласників квартири кв. [ADDRESS] , безпідставно укладала договори оренди та здавала в найм вищевказану квартиру третім особам, чим порушила права позивачки, як співвласниці нерухомого майна, а тому право позивача підлягає захисту шляхом часткового задоволення позову. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, відповідачка здійснювала свої дії, щодо укладення договорів оренди відносно квартири [ADDRESS] , яка їй не належить, від свого імені, а не здійснювала дії від імені співвласника нерухомого майна - свого неповнолітнього сина [PERSON] , у зв`язку з чим суд задовольняє позовні вимоги частково, а саме в межах, що стосуються безпосередньо дій відповідачки [PERSON] . Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі вище викладеного та

Outcome: partial