Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з даним позовом до суду, котрого підтримав у судовому засіданні та пояснив, що 23.08.2012 р. [PERSON] під розписку зобовязалася виплатити йому грошові кошти в сумі 3 500 доларів США як недоплату за будинок та земельну ділянку строком до кінця 2012 р. На момент подачі позовної заяви (13.06.2016р.), згідно курсу НБУ Україна сума 3500 доларів США становила 87507.00 гривень. Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується її підписом на розписці та розпискою від 23.08.2012 року. Дана розписка була видана відповідачем йому, позивачу в присутності свідка: [PERSON] .У розписці відповідач зобов'язалась повернути кошти до кінця 2012 року, тобто до 31.12.2012 р. До теперішнього часу відповідач борг не повернула, на його прохання про добровільне повернення боргу не відповідає і не реагує, грошові кошти повернути відмовляється. Вказує, що 25.05.2016 р. ним направлено відповідачу вимогу про оплату заборгованості № 2, що підтверджується описом вкладення до цінного листа та поштовим чеком, однак відповіді на вимогу він не отримав. Посилаючись на ст.ст. 509,1046, 1047 ,1049 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором позики, укладеним 23 серпня 2012 року, в розмірі 3\~500 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 87\~507 грн. та судовий збір в розмірі 875,07 грн. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином . Представник відповідача подала до суду заперечення в якому зазначено, що твердження позивача, що між ним та відповідачкою [PERSON]Д, був укладений договір позики є безпідставними . Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобовязанням її повернення та дати отримання коштів. Між сторонами в спірному випадку ніякої домовленості про позику не було і договір позики між ними не був укладений ні в усній, ні у письмовій формі. Ніяких коштів позивач відповідачці не надавав і вона від нього ніяких грошей не отримувала. Відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження укладення договору позики, факту передачі ним грошових коштів відповідачці і отримання нею цих коштів. В даній справі позивач надав суду написану відповідачкою 23.08.2012 року розписку, в якій вказано, що [PERSON] « зобов»язується виплатити до кінця 2012 року позивачу 3500 доларів США як недоплату хати і земельної ділянки». Отже, дана розписка не підтверджує факту укладення договору позики, наявність боргового зобов»язання і не засвідчує факту надання позивачем відповідачці грошових коштів і отримання відповідачкою спірних грошових коштів. Не підтверджує дана розписка і наявність зобов»язання, що виникло з договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, оскільки між сторонами так і не був укладений вказаний договір купівлі-продажу. В дійсності ж, між сторонами була домовленість про продаж позивачем відповідачці житлового будинку та земельної ділянки. В рахунок платежу по майбутньому договору відповідачка 23.08.2012 року сплатила позивачу 18 000 доларів США і цього ж дня написала розписку про зобов»язання доплати ще 3500 доларів США. У відповідачки збереглася копія розписки [PERSON] про отримання 18 000 доларів США. Однак, договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки не був укладений між сторонами по причині відсутності у позивача будь-яких документів, якими б підтверджувалося його право власності на нерухоме майно. Беручи у позивачки кошти в рахунок належних з неї за майбутнім договором платежів і спонукавши її в написанні вищевказаної розписки як доплати до цих коштів, позивач в той же час умовчав про існування вищевказаних обставин, які перешкоджали укладенню договору купівлі-продажу, чим умисно ввів в оману відповідачку. Просить в позові відмовити за безпідставністю. Крім того, зазначає, позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом і тому заявляє також і вимогу про застосування строку позовної давності, оскільки строк виконання зобовязання сплив 31.12.2012 року і з цієї дати розпочався перебіг строку позовної давності. Позовна заява подана до суду 16.06.2016 року тобто після спливу трьох річного строку позовної давності Вислухавши пояснення позивача, його представника [PERSON], враховуючи письмові заперечення представника відповідача [PERSON], зясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до наступних висновків. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. У відповідності до ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками Згідно вимог ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмові формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неподаткового мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. Відповідно до ч.2 ст. 1047 на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти) у такій же самій кількості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. \~ \~ \~ \~ \~ Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Згідно з ст. 23 ч.5 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобовязанням її повернення та дати отримання коштів. Вищевказане викладено і в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, а Правовій позиції Верховного Суду України по даній справі вказано « досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки». Як видно з матеріалів справи, а саме розписки від 23.08.2012 року відповідач [PERSON] зобовязувалась до кінця 2012 року виплатити позивачу [PERSON] 3200 дол. США як недоплату хати і земельної ділянки.(а.с.17) Суду також представлено копію розписки виконаної позивачем [PERSON] про отримання від [PERSON] 18 000 Євро , де зазначено, що остання заплатила гроші за придбаний у нього будинок і землю, яка відноситься до будинку (а.с.121) Із заперечень представника відповідача а також вищевказаних розписок вбачається, що між сторонами була домовленість про продаж позивачем відповідачці житлового будинку та земельної ділянки. В рахунок платежу по майбутньому договору відповідачка 23.08.2012 року сплатила позивачу 18 000 Євро і цього ж дня написала розписку про зобов»язання доплати ще 3500 доларів США. Як встановлено судом договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки не був укладений між сторонами по причині відсутності у позивача будь-яких документів, якими б підтверджувалося його право власності на нерухоме майно, чого не заперечив у судовому засіданні позивач. Беручи у позивачки кошти в рахунок належних з неї за майбутнім договором платежів і спонукавши її в написанні вищевказаної розписки як доплати до цих коштів, позивач в той же час умовчав про існування вищевказаних обставин, які перешкоджали укладенню договору купівлі-продажу.. Отже, встановлено, що між сторонами в спірному випадку ніякої домовленості про позику небуло і договір позики між ними не був укладений ні в усній, ні у письмовій формі. Ніяких коштів позивач відповідачці не надавав і вона від нього ніяких грошей не отримувала. Відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження укладення договору позики, факту передачі ним грошових коштів відповідачці і отримання нею цих коштів. Дана розписка не підтверджує факту укладення договору позики, наявність боргового зобов»язання і не засвідчує факту надання позивачем відповідачці грошових коштів і отримання відповідачкою спірних грошових коштів. Не підтверджує дана розписка і наявність зобов»язання, що виникло з договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, оскільки між сторонами так і не був укладений вказаний договір купівлі-продажу. Враховуючи вищенаведене суд вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними та такими що не підлягають задоволенню Що стосується заяви представника відповідача щодо застосування строку позовної давності , то суд вважає, що відмова в позові за безпідставністю вимоги не може \~поєднуватися із пропуском строків давності.\~Вона є наслідком відсутності субєктивного права у позивача або факту його порушення чи оспорювання.\~Оскільки,\~позовна давність розпочинає свій перебіг з моменту,\~коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права, то у разі недоведеності такого порушення плин строку для звернення до суду не може розпочатися,\~а звідси,\~- він і не може бути пропущений. На підставі наведеного, ст.ст.202,207,1046,1047,1049 ЦК України,

Outcome: dismissed