Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свій позов обґрунтовує тим, що вона є одноособовим власником житлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12.08.2010 року № [NUMBER] та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «Волинське ОБТІ» № 27185246 від 01.09.2010 року. Крім неї, в даному приміщенні зареєстрований відповідач - [PERSON] , що підтверджується довідкою про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданою департаментом ЦНАП від 27.07.2020 року № 71237. Вказує, що дана особа їй не знайома, з часу реєстрації права власності на квартиру - 12.08.2010 року відповідач не з`являвся за вказаною адресою, в оплаті комунальних послуг та утриманні будинку участі не бере. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням по [ADDRESS] у зв`язку з не проживанням у ньому більше шести місяців без поважних причин, а також стягнути витрати по сплаті судового збору. Позивач подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності за наявними матеріалами справи, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 12.08.2010 року № [NUMBER] та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим КП «Волинське ОБТІ» № 27185246 від 01.09.2010 року (а.с.9-10). Згідно довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої департаментом ЦНАП від 27.07.2020 року № 71237, за наявними відомостями Реєстру Луцької міської територіальної громади в квартирі [ADDRESS] , крім позивача [PERSON] , зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с.15). З доводів позивача, відповідач не проживає у спірній квартирі більше двадцяти років. Дана обставина підтверджуються довідкою Луцького відділу поліції Головного Управління Національної поліції у Волинській області № 28442/58/04-20 від 05.08.2020 року (а.с.17). Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили право користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Житло - одна з основних матеріальних умов життя людини. Відповідно ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира інші приміщення, які призначені та придатні для постійного проживання в них. Право власності на житло охоплює правомочності із володіння, користування та розпорядження ним як об`єктом права власності. Ці правомочності можуть належати тільки власнику житла та іншим особам, зокрема, які проживають разом із ним, у тому числі на праві спільної власності. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Згідно зі ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано суду доказів, що йому чинились перешкоди у користуванні спірним житлом. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням по [ADDRESS] слід задовольнити. Згідно ст.141 ЦПК України на відповідача - [PERSON] слід покласти витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved