Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути на її користь з [PERSON] в рахунок відшкодування вартості безпідставно набутого майна 99875 гривень, а також понесені витрати, по сплаті судового збору у сумі 998,75 гривень. Крім того, у справі була заявлена позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні позовні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] до [PERSON], [PERSON], про визнання договору купівлі-продажу від 11 червня 2008 року фіктивним, проте вказаний позов, за клопотанням представника третьої особи [PERSON], підтриманим третьою особою [PERSON], ухвалою суду від 26 березня 2014 року було залишено без розгляду. В судових засіданнях позивач [PERSON] пояснювала, що у 2008 році вона придбала будинок по [ADDRESS]. Продавця будинку - [PERSON] вона знайшла за оголошенням в газеті. При цьому, до підписання договору купівлі-продажу, вона в присутності свого племінника [PERSON], під розписку передала [PERSON] грошові кошти в сумі 25000 доларів США, оскільки продавцю терміново були потрібні гроші у зв'язку із складними сімейними обставинами. Надалі між ними був укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу. Своє право власності на будинок [PERSON] зареєструвала у встановленому законом порядку. Надалі вона, за допомогою свого племінника [PERSON], та найнятих працівників привела будинок до належного стану, та крім того, сплатила заборгованість за комунальні послуги за вказаною адресою. На цей час вона використовує будинок як дачу, та дозволяє проживати у ньому [PERSON] При цьому, рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 квітня 2010 року 1/2 частина будинку [ADDRESS] була витребувана у позивача на користь [PERSON]. Оскільки при укладенні договору купівлі-продажу, позивач [PERSON] сплатила повну вартість будинку, вона вважала за необхідне стягнути з [PERSON] половину отриманих останньою за договором грошових коштів. В судових засіданнях представник позивача - адвокат [PERSON] підтримував позов, та пояснював, що 11 червня 2008 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS]. При цьому, на момент укладення договору [PERSON] мала усі необхідні права для продажу будинку. Сторони узгодили ціну договору, та [PERSON] під розписку передала [PERSON] 25 000 доларів США, після чого у встановленому законом порядку оформили усі необхідні документи. Згодом [PERSON] за рішенням суду витребувала у [PERSON] 1/2 частини будинку. При цьому, [PERSON] добросовісно набула право власності на будинок, у зв'язку з чим вважає за необхідне стягнути з [PERSON] половину отриманих нею коштів - 99 875 гривень, що еквівалентно 12 500 доларів США станом на час звернення до суду. В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснила, що в грудні 2007 року, у [PERSON], за довіреністю від якої діяла [PERSON], за 20 000 доларів США вона придбала будинок [ADDRESS]. У червні 2008 року вона продала вказаний будинок [PERSON] за 25 000 доларів США. Будинок вона продала, оскільки їй терміново були потрібні гроші у зв'язку із сімейними обставинами - потрібно було віддати частину коштів чоловіку, з яким вона розривала шлюб, а також, у її батька сталось два інсульти та інфаркт, у зв'язку з чим потрібні були кошти на лікування. Нерухомість вона продавала перший раз. При цьому, за кілька днів до підписання договору купівлі-продажу, вона отримала від [PERSON] гроші в сумі 25 000 доларів США, про що написала відповідну розписку. Купюри були різним еквівалентом - 1, 5, 10, 20, 50 доларів. Надалі між нею та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS]. Підготовкою та оформленням документів займалась не вона, а ріелтор. Часовий розрив між передачею коштів та укладенням договору купівлі-продажу був обумовлений тим, що ріелтор підготував не усі документи, необхідні для укладення договору, на день передачі грошей. В судових засіданнях представник відповідача - адвокат [PERSON] заперечувала проти задоволення позову та пояснила, що як на момент придбання, так і на момент продажу будинку [ADDRESS], [PERSON] на законних підставах була як добросовісним набувачем, так і добросовісним продавцем будинку. Про наявність прав інших осіб на будинок як на момент купівлі будинку, та і на момент продажу, [PERSON] відомо не було. В судових засіданнях третя особа [PERSON] заперечувала проти задоволення позову та пояснила, що в той час, коли вона зловживала алкогольними напоями, від неї була оформлена довіреність на [PERSON] Процедуру оформлення довіреності вона пам'ятає смутно, але впевнена, що договори купівлі-продажу будинку [ADDRESS] від 24 грудня 2007 року та від 11 червня 2008 року були укладенні [PERSON] і [PERSON] за попередньою змовою, з метою шахрайського заволодіння її майном. Вважає, що позивачу і відповідачу на момент укладення договорів було відомо про неможливість настання реальних правових наслідків від таких правочинів, та наявність прав інших осіб на домоволодіння. Крім того вказувала на незаконні дії [PERSON], які передували заволодінню її майном. В судових засіданнях представник третьої особи [PERSON] заперечував проти задоволення позову, вказуючи на необґрунтованість та безпідставність заявлених позовних вимог, оскільки на його думку грошові кошти за договором купівлі-продажу від 11 червня 2008 року та розпискою від 29 травня 2008 року не передавались, а зазначена розписка була написана значно пізніше з метою шахрайського заволодіння майном [PERSON] Крім того, просив відмовити в задоволенні позову, оскільки відповідно до договору комісії від 01 червня 2008 року, копія якого міститься в матеріалах цивільної справи №2-852/10, будинок [ADDRESS] був куплений за грошові кошти [PERSON], у зв'язку з чим саме він повинен звертатись з відповідним позовом. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є донькою [PERSON], і їх сім'я проживала в будинку [ADDRESS] з 1986 року по квітень 2008 року, коли [PERSON] за допомогою погроз, вигнав їх з будинку. Надалі у них було кілька конфліктів з [PERSON], але міліцію вони тоді не викликали через погрози останнього. З їх сторони був тільки один виклик міліції, але наряду вони не дочекались. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона працювала головою квартального комітету з 2003 приблизно 10 років. 07 червня 2008 року до неї зверталась [PERSON] та вказала, що хтось проживає у будинку [ADDRESS], і попросила не видавати будь-які довідки щодо будинку іншим особам. 10 червня 2008 року до неї звернулась [PERSON], пред'явила документи щодо купівлі-продажу будинку, після цього свідок видала їй довідку щодо осіб, зареєстрованих у будинку. У вересні 2008 року до неї приходила [PERSON] із племінником, та питала про те, як відновити домову книгу. При цьому, вона не може точно пригадати, чи то були [PERSON] і [PERSON] Вказані пояснення свідка також узгоджуються з письмовими матеріалами справи (т.2 а.с.35-36, 37). В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він працює майстром електриком в ПП «[PERSON]», та тривалий час товаришує зі [PERSON] Пояснив, що 09 травня 2008 року він віддав ключі від будинку [ADDRESS] [PERSON], оскільки довіряв останньому. Надалі він був свідком конфліктів які відбувались між [PERSON] і [PERSON] з одного боку, та [PERSON] і сторожем, який охороняв будинок - з іншого боку. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що в липні-серпні 2008 року вона на замовлення від [PERSON] робила ремонт в будинку [ADDRESS]. При цьому, замовляла, приймала та оплачувала ремонтні роботи [PERSON] В той час ремонт робили також інші працівники, та періодично до будинку приходив племінник [PERSON] - [PERSON] Будь-яких охоронців чи сторожів за вказаною адресою вона не бачила. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він проживає в [ADDRESS], що за кілька будинків від домоволодіння [ADDRESS]. При цьому, будинок [ADDRESS] був у край занедбаному стані, але приблизно у 2008 року після того, як за вказаною адресою почав проживати [PERSON], він привів домоволодіння до належного стану. Про конфлікти щодо права власності на вказаний будинок, чи щодо порядку набуття права власності, свідку нічого не відомо. Аналогічні пояснення надав в судовому засіданні свідок [PERSON]. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що влітку 2008 року, коли його тітка [PERSON] купувала будинок, він супроводжував її при передачі грошових коштів. Пам'ятає, що в приміщенні нотаріальної контори в районі пр. Маяковського в м. Запоріжжя, його тітка передала [PERSON] грошові кошти в сумі 25 000 доларів США, про що остання написала розписку, яку він також засвідчив. Також він був присутній в нотаріальній конторі при укладенні договору купівлі-продажу. Після цього, з дозволу [PERSON], він почав проживати в будинку [ADDRESS], де проживає і по цей час. У вказаному домоволодінні він допомагав [PERSON] робити ремонт. Крім того пояснив, що деякий час після укладення договору купівлі-продажу, до зазначеного домоволодіння приходила [PERSON] разом із донькою, та влаштувала сварку. Щодо договору комісій від 01 червня 2008 року пояснив, що укладення вказаного договору він не пам'ятає, підпис у договорі схожий на його, однак він не передавав [PERSON] грошові кошти на придбання будинку. Під час одночасного допиту свідків [PERSON] та [PERSON], кожен із світків підтвердив свої пояснення надані ними раніше. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він чоловік позивача у справі - [PERSON] Вони разом з дружиною хотіли придбати будинок, який би був розташований недалеко від місця проживання матері його дружини. Пошуком будинку та оформленням документів займалась [PERSON] Гроші на будинок він збирав разом із дружиною. Пам'ятає, що вартість будинку складала 125 000 гривень в еквіваленті до умовних одиниць, але в якій валюті передавались кошти - точно сказати не може. При безпосередній передачі грошових коштів він присутній не був. Проти купівлі саме будинку [ADDRESS] він заперечував, оскільки будинок був у дуже поганому стані. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, перевіривши та вивчивши матеріали справи, оглянувши матеріали цивільних справ №2-852/10, №8-7/09, витребуваних з Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, суд прийшов до наступних висновків. Згідно із ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з копії договору купівлі-продажу від 11 червня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №2027 (т.1 а.с.26-27, т.2 а.с.214-215), [PERSON], [INFO] (продавець) (т.1 а.с.34-35) передала у власність [PERSON], [INFO] (покупцю) (т.1 а.с.31-33) житловий будинок [ADDRESS] з відповідною частиною господарчих і побутових будівель і споруджень по вул. Підлісна в місті Запоріжжя, реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 20781614, загальною площею 64,8 кв.м., розташованій на земельній ділянці площею 499 кв.м. Зазначене також підтверджено копією витягу №6072319 з Державного реєстру правочинів, правочин №2955068 (т.1 а.с.28, т.2 а.с.216). Відповідно до п.4 вищевказаного договору купівлі-продажу, за погодженням сторін продаж здійснено за 120 000 гривень, що є еквівалентом 25 000 доларів США, які продавець отримав повністю від покупця до підписання цього договору. Крім того, факт передання грошових коштів в сумі саме 25 000 доларів США також підтверджено копією розписки від 29 травня 2008 року (а.с.30), засвідченою підписами [PERSON] та [PERSON], поясненнями в судовому засіданні свідка [PERSON], в присутності якого були передані гроші, а також визнано і не оспорюється позивачем і відповідачем в судових засіданнях. Як вбачається з копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (т.1 а.с.29), [PERSON] зареєструвала своє право власності на будинок [ADDRESS] 18 червня 2008 року. Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частина 3 статті 61 ЦПК України вказує, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 квітня 2010 року у справі №2-852/10, за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи приватний нотаріус [PERSON], приватний нотаріус [PERSON], про визнання права власності на 3/4 частини жилого будинку, витребування 3/4 частин жилого будинку з чужого володіння, а також визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 24 грудня 2007 року та від 11 червня 2008 року в частині купівлі-продажу 3/4 частин будинку [ADDRESS] (т.1 а.с.5-11, матеріали цивільної справи №2-852/10 т.3 а.с.90-100), позов задоволено частково: - Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину жилого будинку [ADDRESS] як на частку в спільній власності подружжя.; - Визнано недійсним договір купівлі-продажу жилого будинку [ADDRESS] від 24 грудня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за №1528, в частині купівлі-продажу 1/2 частини цього будинку.; - Витребувано у [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частини жилого будинку [ADDRESS].; - В іншій частині в задоволенні позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду Запорізької області у справі №22-4693/2010р. від 16 серпня 2010 року, за результатами розгляду апеляційних скарг на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 квітня 2010 року (т.1 а.с.16-21, матеріали цивільної справи №2-852/10 т.4 а.с.71-73), апеляційна скарга [PERSON] в особі представника [PERSON] відхилена, а апеляційна скарга [PERSON] задоволена частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 квітня 2010 року в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу 1/2 частини жилого будинку [ADDRESS] від 24 грудня 2007 року, укладеного між [PERSON] і [PERSON] скасовано і ухвалено нове рішення, яким відмовлено [PERSON] у задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу жилого будинку [ADDRESS] від 24 грудня 2007 року укладеного між [PERSON] і [PERSON] В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 лютого 2012 року у справі №6-3173св12 (т.1 а.с.22-25, матеріали цивільної справи №2-852/10 т.4 а.с.228-229) касаційна скарга [PERSON] - відхилена. Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 квітня 2010 року в частині, що не скасоване апеляційним судом та рішення апеляційного суду Запорізької області від 16 серпня 2010 року - залишено без змін. При цьому, відповідно до ст. 58 ЦПК України, при винесенні рішення суд не бере до уваги докази, надані сторонами для розгляду позовної заяви третьої особи, яка заявляла самостійні позовні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] до [PERSON], [PERSON], про визнання договору купівлі-продажу від 11 червня 2008 року фіктивним, оскільки вказаний позов ухвалою суду від 26 березня 2014 року було залишено без розгляду. Ці докази - копії статей газет (т.1 а.с.94, 95, 96), копії довідок щодо зареєстрованих чи проживаючих осіб (т.1 а.с.97, 98, 99, 103, 204, т.2 а.с.34, 127, 212, 213), копії позовних заяв поданих до інших судів (т.1 а.с.101, 156-157, 158-159, т.2 а.с.210-211), та інші матеріали справи (т.1 а.с.97, 98, 99, 100, 102, 104, 105-108, 109, 110, 160 т.2 а.с.38, 39, 128, 129, 131, 132, 133-140), суд вважає такими, що не несуть фактологічного навантаження та не містять інформацію щодо предмета доказування у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], про відшкодування вартості безпідставно набутого майна. Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно ч.5 ст. 12 ЦК України якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом. У відповідності до ч.1 ст. 1212, ч.2 ст. 1213 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У разі неможливості повернути потерпілому безпідставно набуте майно, відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. В зв'язку з тим, що відповідач не може повернути в натурі безпідставно набуте майно - 1/2 частину жилого будинку [ADDRESS], витребувану у [PERSON] на користь [PERSON], оскільки на момент набуття майна [PERSON] була добросовісним набувачем, що не спростовано в ході розгляду справи, та крім того встановлено вказаними вище рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, які набрали законної сили, то з відповідача підлягає стягненню вартість цього майна на користь позивача. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування вартості безпідставно набутого майна - 12 500 доларів США, які за офіційним курсом Національного Банку України на момент звернення до суду складали 99 875 гривень, підлягають задоволенню. Сплачені судові витрати, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved