Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що 30.01.2003 року він уклав шлюб з відповідачем, який був зареєстрований виконкомом Товтрівської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області. В шлюбі у них народилося двоє дітей: доньки [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач посилається на те, що одруження з відповідачем виявилося невдалим, їх сімейне життя не склалося через різні погляди на життя та частих сварок між ними. Їх сімейне життя з відповідачем стало неможливим через те, що вони втратили один до одного почуття поваги, любові та довіри. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникали в їх сімї він не здатен підтримувати нормальну атмосферу в сімї, піклуватися про побудову сімейних відносин між ними. В звязку із вказаним позивач вважає, що їх шлюб розпався, носить формальний характер та просить його розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявилася, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує. Відповідно ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється у відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, врахувавши заяви сторін, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 30.01.2003 року, що видно із свідоцтва про одруження серії І-МИ №062092 від 03.01.2003 року (а.с. 6). В шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що вбачається із копій свідоцтв про їх народження серії 1-Ми №130073 від 07.08.2003 року та серії 1-МИ №107593 від 27.11.2009 року (а.с. 7,8). Причиною розпаду сімї є те, що спільне проживання сторін та шлюбні відносини між ними стали неможливими внаслідок різних поглядів на життя та частих сварок. Між сторонами втрачено почуття поваги, любові та довіри, їх шлюб розпався та носить формальний характер. Враховуючи відсутність у сторін бажання зберегти сімю, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження сімї суперечить їх інтересам, а тому його слід розірвати. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З свідоцтва про одруження серії І-МИ №062092 від 03.01.2003 року (а.с. 6) видно, що після реєстрації шлюбу відповідач [PERSON] змінила своє прізвище «Рудейчук» на прізвище - «Вигнан», однак враховуючи, що від останньої клопотань про залишення даного прізвища чи відновлення дошлюбного прізвища не надходило, то суд це питання не вирішує. На підставі викладеного, ст.ст. 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved