Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Сіті фінанс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В позовній заяві зазначив, що постановою ВП № 62398424 від 23 червня 2020 року приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Клименко Р.В. відкрив виконавче провадження на виконання виконавчого напису №11720, виданого 13 травня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчик В.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» заборгованості в сумі 14923,80 грн. Про вищевказаний виконавчий напис позивач дізнався, коли на адресу його місця проживання прийшла постанова приватного виконавця. Однак, будь-яких договірних відносин з ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» у нього немає, а тому і заборгованості також не може бути. Також зазначив, що вказаний виконавчий напис вчинено всупереч вимогам закону. Нотаріусу не були подані документи, передбачені законодавством. Розмір заборгованості не є безспірним. Тому позивач просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №11720 від 13 травня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті фінанс» заборгованості в розмірі 14923,80 грн. Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 21 серпня 2020 року у даній справі відкрито провадження, вирішено справу розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 14). Відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Сіті фінанс», який належним чином повідомлений про розгляд справи судом, відзиву на позов не подав. Треті особи приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. та приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Клименко Р.В. письмових пояснень на позовну заяву не надали. З метою встановлення всіх обставин у справі ухвалою суду від 21 жовтня 2020 року витребувано у приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Клименка Романа Васильовича для залучення до матеріалів справи копію виконавчого напису №11720, вчиненого 13 травня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчиком Володимиром Вікторовичем про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Сіті фінанс» заборгованості в сумі 14923,80 грн., а також копії всіх документів, наданих йому разом з вказаним виконавчим написом (27). Інші заяви та клопотання від учасників справи, які належним чином повідомлені про розгляд справи судом, не надходили. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 26 лютого 2016 року Публічним акціонерним товариством Банк «Траст» та [PERSON] укладено договір №R031.0064013 про надання кредиту на споживчі цілі (а.с.31). За умовами зазначеного договору ПАТ Банк «Траст» відкрив [PERSON] поточний рахунок та надав кредит у розмірі 5152 грн. строком на 24 місяці зі сплатою відсотків у розмірі 12% річних та щомісячної комісії у розмірі 3,89%. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 13 травня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. вчинено виконавчий напис №11720, яким з громадянина України [PERSON] , який є боржником за кредитним договором №R031.0064013 від 26 лютого 2016 року, укладеним ним та ПАТ Банк «Траст», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами БТ-ПВ-01 від 04 червня 2019 року є ТОВ «Фінансова компанія «Сіті фінанс», стягнуто на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті фінанс» заборгованість за вказаним кредитним договором (а.с.40). Вказаний виконавчий напис також має інформацію, що строк платежу за Кредитним договором №R031.0064013 від 26 лютого 2016 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення проводиться за період з 04 червня 2019 року по 10 березня 2020 року. Сума заборгованості складає 14423,80 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 3281,46 грн., прострочена заборгованість за комісією - 3006,15 грн. строкова заборгованість за штрафами та пенями - 7868,02 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати з ТОВ «Фінансова компанія «Сіті фінанс» в розмірі 500 грн., що підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника, яким є [PERSON] , на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті фінанс» складає 14923,80 грн. (а.с.40). Згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №62398424 від 23 червня 2020 року приватним виконавцем Виконавчого округу м.Києва Клименком Романом Васильовичем відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №11720 від 13 травня 2020 року, виданого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. про стягнення з боржника [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті фінанс» заборгованості в розмірі 14923,80 гривень (а.с.19). За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правив та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку). Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. На момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження (стаття 42 Закону України «Про нотаріат»). Будь-яких доказів того, що стягувачем нотаріусу було подано оригінал договору №R031.0064013 відповідачем суду надано не було. Але, виходячи з презумпції правової поведінки сторони в правочині, закріпленого ст. 204 ЦК України, суд виходить з того, що такий документ в оригіналі відповідачем нотаріусу надавався. Крім того, вказаний факт в позовній заяві позивачем не оспорюється. Копій документів, що підтверджують невиконання [PERSON] своїх зобов`язань, копії розрахунку заборгованості, які надавалися нотаріусу для вчинення нотаріального напису, учасники справи суду не надали. У зв`язку з припиненням нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Криндача В.В. суд позбавлений можливості витребувати у нього відповідні докази. Відповідач відзиву на позов, а також копій документів, які надавались ним нотаріусу для вчинення виконавчого напису, та які підтверджують правомірність вчинення оскаржуваного виконавчого напису, суду не надав. Витребування таких доказів у відповідача суперечить принципу диспозитивності у цивільному процесі, а тому судом застосовано бути не може. З цих підстав судом витребувано докази у третьої особи - приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Клименка Р.В. Справа судом розглядається на підставі наявних доказів. Як зазначила Велика палата Верховного суду у Постанові від 15 січня 2020 року, ухваленій в цивільній справі № 305/2082/14-ц, провадження № 14-557 цс 19, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на те, що спір про право, який унеможливлює вчинення виконавчого напису і, як наслідок, зумовлює певну правову реакцію нотаріуса, міг вбачатися нотаріусом винятково із заяви боржника про зупинення виконавчого провадження, поданої відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України «Про нотаріат» і обґрунтованої тим, що боржник звернувся до суду із відповідною позовною заявою про оспорювання заборгованості, а також на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження його позовної заяви. Але навіть такі обставини свідчили б про існування спору про право, проте не змінювали б правової характеристики цього виду заборгованості як безспірної. Однією із підстав позову позивач вказав відсутність будь-яких правовідносин з відповідачем. Відповідач же на спростування даної обставини будь-яких доказів суду не надав. Оскаржуваний виконавчий напис від 13 травня 2020 року №11720 містить посилання на договір відступлення прав вимоги за кредитними договорами БТ-ПВ-01 від 04 червня 2019 року. Проте копії такого договору сторони суду не надали, тому суд позбавлений можливості його оцінити та встановити чи перейшло за вказаним договором до відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Сіті фінанс» право вимоги до [PERSON] згідно з кредитним договором №R031.0064013 від 26 лютого 2016 року. Таким чином відповідач не надав суду доказів того, що заборгованість була безспірною. Крім того, суд погоджується з доводами позивача, викладеними в його позовній вимозі, щодо подвійного притягнення до відповідальності у зв`язку з одночасним стягненням з нього штрафів та пені. Згідно оскаржуваного виконавчого напису до загальної суми заборгованості включена строкова заборгованість за штрафами і пенями у розмірі 7868,02 грн. (а.с.40). Однак, в силу ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. В той же час кредитним договором передбачено сплату лише пені. Сплата штрафу кредитним договором не передбачена. Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Тому, вирішуючи справу на підставі наявних доказів, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів перебування у правовідносинах з позивачем, а також доказів того, що вимоги, за якими вчинено виконавчий напис, є безспірними. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що оскаржуваний виконавчий напис видано за вимогами, що виникли з договору №R031.0064013 від 26 лютого 2016 року. Як передбачено п.2.4. вказаного договору, строк кредитування - 24 місяці. Згідно пункту 2.8 договору дата платежів за кредитом - 17 (а.с.31). Згідно графіку погашення кредиту перший платіж за кредитом позивач мав здійснити 17 березня 2016 року, другий - 18 квітня 2016 року, третій - 17 травня 2016 року. Графіком передбачено строки внесення усіх двадцяти чотирьох платежів, останній із яких - має бути внесений 26 лютого 2018 року (а.с.34). Оскільки договором передбачено дату внесення кожного з платежів, то в разі невнесення платежу до обумовленої графіком дати, вказаний платіж є простроченим, і відносно нього розпочинається перебіг строку позовної давності. Таким чином щодо платежу, який мав бути внесений до 17 березня 2016 року перебіг позовної давності розпочався з 18 березня 2016 року, щодо другого платежу, який мав бути внесений до 18 квітня 2016 року - з 19 квітня 2016 року і так далі. Тому трирічний строк з дня виникнення у кредитора права вимоги за вказаним договором, в межах якого згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат» може бути вчинено виконавчий напис, на день вчинення оскаржуваного виконавчого напису - 13 травня 2020 року - минув відносно вимог про стягнення боргу за період по 17 квітня 2017 року включно. Враховуючи, що останній платіж за графіком погашення відповідно до умов кредитного договору №R031.0064013 від 26 лютого 2016 року мав бути внесений до 26 лютого 2018 року, оскаржуваним виконавчим написом безпідставно передбачено, що стягнення заборгованості проводиться за період з 04 червня 2019 року по 10 березня 2020 року, тобто поза строком дії кредитного договору. Виникнення у кредитора права вимоги щодо стягнення заборгованості за період з 04 червня 2019 року по 10 березня 2020 року наявними у справі доказами не підтверджується. Таким чином судом встановлено, що нотаріусом виконавчий напис від 13 травня 2020 року щодо частини заборгованості вчинено поза межами встановленого законом трирічного строку позовної давності. Вказана обставина згідно ст.88 Закону України «Про нотаріат» була перешкодою для вчинення виконавчого напису. На підставі викладеного позов необхідно задовольнити, визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про необхідність позов задовольнити, понесені позивачем документально підтверджені витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн. підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved