Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго» та 18.05.2018 звільнений за власним бажанням. Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31.07.2018, стягнуто з відповідача на користь позивача нараховану, але не виплачену заробітну плату за вересень 2017 року та за період з листопада 2017 по січень 2018 рік, за період з лютого 2018 по травень 2018 рік, стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 837,98 грн. Оскільки заборгованість по заробітній платі відповідачем не сплачено, просить суд стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 18.05.2018 по 01.03.2019, та судові витрати. Ухвалою судді від 31.05.2019 відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, в порядку спрощеного позовного провадження. 26.06.2019 від представника відповідача надійшла заява про продовження строку надання доказів. У судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзиву на позовну заяву не надав. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , працював у ПАТ «Запоріжжяобленерго». Був звільнений за власним бажанням 18.05.2018. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31.07.2018 стягнуто з ПАТ «Запоріжжобленерго» на користь позивача нараховану, але не виплачену заробітну плату за вересень 2017 року, за період з листопада 2017 по січень 2018 рік, за період з лютого 2018 по травень 2018 рік у загальному розмірі 136874,85 грн., без урахування прибуткового податкуз громадян й інших обов`язкових платежів. Стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 837,98 грн. (за період з березня 2018 року по квітень 2018 року) Згідно довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго» - середньоденний заробіток [PERSON] за час затримки розрахунку, складає 837,98 грн. Зазначені обставини встановлені судовим рішенням та в силу положень ст. 82 ЦПК не підлягають доказуванню. Встановлено, що остаточний розрахунок з позивачем відбувся 01.03.2019, що підтверджується копією виписки з карткового рахунку позивача. Таким чином відповідачем, враховуючи викладене, порушено трудові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення середньої заробітної плати за період з 19.05.2018 по 28.02.2019 включно. Обчислюючи розмір середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум в день звільнення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Отже розмір середнього заробітку позивача за час затримки становить 165082,06 гривень з розрахунку: 197 робочих днів з 19.05.2018 по 28.02.2019 х 837,98 гривень (середньоденна заробітна плата позивача на день звільнення), який підлягає стягненню з відповідача. Разом з тим, сума, яка підлягає стягненню, як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховується без віднімання суми податків та зборів. Податки та збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присуджується за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі рішення сума середнього заробітку зменшується на суму податків і зборів. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на корить позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1667 грн. 58 коп.

Outcome: partial