Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеною позовною заявою до відповідачів. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є власником земельних ділянок, розташованих за адресою с. Шевченкове Звенигородського району, вул. К. Брюлова, 12 та 12к. Його земельні ділянки розташовані поряд із земельними ділянками відповідачки [PERSON], які остання отримала у спадщину від своєї матері [PERSON] Частина земельної ділянки відповідачки находить на дорогу комунального користування, яка проходить до земельної ділянки позивача та земельних ділянок інших осіб, перешкоджаючи позивачеві здійснювати проїзд до належної йому земельної ділянки. Межові знаки відсутні. З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просив суд визнати недійсним та скасувати Державний акт на право приватної власності на землю серії ЯГ №628820 виданий [PERSON] сільською радою Звенигородського району та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею за №010778300127 на земельну ділянку розміром 0,6326га, що розташована в с. Шевченкове Звенигородського району Черкаської області та стягнути судові витрати. Ухвалою судді від 24.04.2018 відкрито провадження в справі та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Ухвалою судді від 08.06.2018 року за клопотанням представника позивача призначено судову земельно-технічну експертизу та зупинено провадження по справі. Ухвалою судді від 10.09.2018 року відновлено провадження по справі. Ухвалою судді від 09.10.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позові, просить позов задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що вказана ділянка була отримана у спадщину і у дійсності ніякої дороги, яка вказана на генплані вже тривалий час не існує, відтак права позивача ним не порушуються. Просив у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради [PERSON] в судовому засіданні позов визнав. Пояснив, що комісія сільської ради неодноразово виїжджала на місце і було встановлено, що земельна ділянка відповідачки дійсно накладається на стару підїзну дорогу, яка відмічена у генплані. Вважає, що помилка була допущена при виготовленні технічної документації на земельну ділянку, яка в подальшому внаслідок недогляду сільської ради була затверджена і на її підставі і видано спірний державний акт. Заслухавши пояснення сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯГ №628820 виданого [PERSON] сільською радою Звенигородського району [PERSON] належить земельна ділянка розміром 0,6326га, розташована за адресою в с. Шевченкове Звенигородського району Черкаської області. Відповідно до кадастрового плану вказана земельна ділянка межує з сільською підїзною дорогою по провулку Квітковий. Відповідно до Державного акту серії ЯГ № 528719, виданого на ім'я [PERSON], останньому належить земельна ділянка, розміром 0.47 га, розташована Черкаська область, Звенигородський район, с. Шевченкове, вул. Брюлова 12 (діл. №1) та вул. Брюлова, 12к (діл.№2), одна з яких, з іншої сторони також межує з пров. Квітковим. У відповідності до положень\~ст. 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Згідно з положеннями ч.2\~ст.78 ЗК України, право власності на землю набувається та реалізується на підставі\~Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Зокрема, положеннями ч.1\~ст.126 ЗК України\~(у редакції\~Закону України від 05.03.2009 р. N 1066-VI) було визначено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Крім цього,\~ст.125 ЗК України\~(у редакції\~Закону України від 05.03.2009 р. N 1066-VI) було передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до частин 1, 2, пункту «а» частини 4\~статті 83 Земельного кодексу України\~землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). Згідно ч. 3\~ст. 152 ЗК України\~захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом, способів. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ст. 155 ЗК України). Крім цього, частиною 1\~статті 393 ЦК України\~визначено, що правовий акт органу державної влади або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній в постанові від 01.07.2015 у справі №6-319цс15, у спорах, повязаних з правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, на підставі яких видано державні акти про право власності на земельні ділянки, так і самі державні акти. Визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Згідно до висновку експерта № 14-18 від 02.08.2018 року вбачається, що накладання земельної ділянки, розміром 0.6326 га, що розташована в с. Шевченкове Звенигородського району Черкаської області, яка належить [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ЯГ № 628820 на сільську підїзну дорогу до провулку Квітковий, визначену генеральним планом має місце. Орієнтована площа накладання земельної ділянки, загальною площею 0.1074 га (одна з трьох земельних ділянок, що належить [PERSON]) на сільську підїзну дорогу по провулку Квітковий, визначену генеральним планом, складає 41 кв.м.. За таких обставин, оскільки у власності [PERSON] перебуває земельна ділянка розміром 0,6326га, право на яку посвідчене Державним актом на право приватної власності на землю серії ЯГ №628820 виданим [PERSON] сільською радою Звенигородського району і в межах якої проходить сільська підїзна дорога до провулку Квітковий, яка у відповідності до чинного земельного законодавства є комунальною власністю та не може передаватися у приватну власність, і внаслідок цього порушується право позивача [PERSON] на вільне користування проїзною дорогою до його земельної ділянки, тому суд приходить до переконання, що державний акт серії ЯГ №628820 від 02.04.2007 про право власності на земельну ділянку не відповідає вимогам закону, порушує права позивача на вільне користування дорогою, а відтак підлягає скасуванню. Відповідно до ч.1\~ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з\~статей 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відтак суд вважає позовні вимоги [PERSON] доведеними та такими, що підлягають до задоволення. Судові витрати, які складаються із судового збору при подачі позову до суду в сумі 704,80 грн., витрат на оплату правової допомоги в сумі 2000грн. та витрат за проведення експертизи в сумі 3000грн., в загальній сумі 5704,80грн., слід покласти на відповідача - [PERSON] сільську Раду Звенигородського району Черкаської області, оскільки внаслідок її дій було помилково видано спірний державний акт.

Outcome: approved