Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

Позивач\~ [PERSON] звернувся до суду із позовом до Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України» «Кременецький комбінат хлібопродуктів» про стягнення заробітної плати, невиплаченої при звільненні у розмірі 107250,00 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення, виходячи із суми середньоденного заробітку у розмірі 295,00 грн. та компенсації за невикористані дні відпустки у розмірі 17700,00 грн. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~В обґрунтування вимог позивач вказує, що з 10 грудня 2018 року по 12 травня 2021 року він перебував у трудових відносинах з ДП ДАК «Хліб України» «Кременецький комбінат хлібопродуктів». Роботодавцем була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 107250,00 грн. Наказом від 12 травня 2021 року позивача було звільнено на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України, однак в день звільнення відповідач не здійснив виплату належних коштів. Крім того, позивач не використав щорічну основну відпустку за період з 10.12.2018 по 12.05.2021, а тому вважає, що кожен день невикористаної щорічної основної відпустки підлягає компенсації виходячи із середнього заробітку. З врахуванням наведеного просить суд задовольнити позовні вимоги. Ухвалою судді від 17 жовтня 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду, зокрема шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, в судове засідання повторно не з`явився, відзиву на позов не надав, тому, згідно з ч. 4 сттатті 223, статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Судом встановлено, що [PERSON] згідно наказу Про призначення №97-к/тр від 07.12.2018 року був призначений на посаду директора дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України» «Кременецький комбінат хлібопродуктів» з 10 грудня 2018 року, за строковим трудовим договором-контрактом від 07 грудня 2018 року № 04-10/54, з випробувальним терміном 1 місяць до 09 січня 2019 року. 05 грудня 2019 року укладено Додаткову угоду № 1 до трудового контракту від 07 грудня 2018 року № 04-10/54 у якій сторони домовились викласти п.п. 7.3.2 розділу 7 Контракту в такій редакції: «На строк з «07» грудня 2018 р. до «06» грудня 2020 р. включно». Інші положення Контракту залишаються незмінними. Згідно Наказу № 21-к/тр від 12 травня 2021 року на підставі п. 6.1.2 Трудового контракту № 04-10/54 від 07 грудня 2018 року позивача звільнено із займаної посади директора дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України» «Кременецький комбінат хлібопродуктів» 12 травня 2021 року згідно з ч. 1 ст. 36 КЗпП України на підставі заяви [PERSON] від 12 травня 2021 року. Як вбачається з Довідки заборгованості по виплаті заробітної плати за період з січня 2020 року по травень 2021 року сума заборгованості по виплаті [PERSON] заробітної плати становить 107250,00 грн. Крім того, як вбачається з довідки ДП Державної акціонерної компанії «Хліб України» «Кременецький комбінат Хлібопродуктів» середньоденна заробітна плата [PERSON] на посаді директора ДП Державної акціонерної компанії «Хліб України» «Кременецький комбінат Хлібопродуктів» становить 295 грн. Також, [PERSON] не використав основну щорічну відпустку за період з 10 грудня 2018 року по 12 травня 2021 року, тобто за 2,6 роки, що становить 52 дні. Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Згідно частини першої статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 43 Конституції України\~встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша\~статті 94 КЗпП України). Аналогічне визначення заробітної плати міститься й у\~статті 1 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Відповідно до\~частин першої\~та другої\~статті 116 цього Кодексу\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Так, судом установлено, що ДП Державна акціонерна компанія «Хліб України» «Кременецький комбінат Хлібопродуктів» нараховано, але не виплачено [PERSON] 107250,00 грн. заробітної плати за січень 2020 року травень 2021 року, яка повинна була бути виплаченою у день звільнення позивача 12 травня 2021 року, однак не виплачена по даний час. Зазначене є підставою стягнення заробітної плати в зазначеному розмірі в судовому порядку, а тому суд вважає, що позов у цій частині підлягає до задоволення у повному обсязі. Відповідно частини першої статті 2 ЗУ «Про відпустки»\~право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи. Крім цього, згідно з частиною першою\~статті 83 КЗпП України\~та частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки»\~у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Положеннями статей 4, 6 Закону України «Про відпустки»\~щорічна відпустка складається з основної відпустки, додаткової відпустки за роботу із шкідливими та важкими умовами праці, додаткової відпустки за особливий характер праці, інших додаткових відпусток, передбачених законодавством. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що відповідно до вимог\~статті 83 КЗпП України\~вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки, тільки в разі звільнення його з роботи. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення. Пункт 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, визначає, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Відповідно до частини першої статті 75 КЗпП України щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. З матеріалів справи вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача складає 295 грн. 00 коп. Позивач вказує у своєму позові, що кількість невикористаної відпустки за період з 10.12.2018 по 12.05.2021 (12 кал.д.+24 кал.д.+24кал.д) становить 60 календарних днів, а тому враховуючи середньоденний заробіток у розмірі 295,00 грн., компенсація за невикористані дні відпустки складає 17700,00 грн. (60 кал.д.*295,00 грн.). Суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком компенсації за невикористані дні відпуски, оскільки, як вбачається з довідки ДП Державної акціонерної компанії «Хліб України» «Кременецький комбінат Хлібопродуктів» [PERSON] на посаді директора ДП Державної акціонерної компанії «Хліб України» «Кременецький комбінат Хлібопродуктів» не використав основну щорічну відпустку за період з 10.12.2018 по 12.05.2021, що становить 52 дні. Таким чином, компенсації за невикористані дні відпуски [PERSON] за період з 10.12.2018 по 12.05.2021 становить 15340,00 грн. (52 кал.д.*295,00 грн.). Судом встановлено, що відповідачем в день звільнення не виплачено позивачу заробітну плату у розмірі 107250,00 грн. У разі невиконання обов`язку передбаченого статтею 116 КЗпП України щодо виплати всіх сум, наступає передбачена статтею 117 КЗпП України\~відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до\~статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Частина перша\~статті 117 КЗпП України\~переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником. Частина друга\~статті 117 КЗпП України\~стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору. Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій\~статті 117\~КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення. Ураховуючи, що не проведення з вини власника, або уповноваженого ним органу, розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, у позивача наявне право на отримання відшкодування за затримку виплати заборгованості по заробітній платі на підставі статті 117 КЗпП України. Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем, суд враховує, що позивач був звільнений 12.05.2021, тобто в день, коли він знаходився на роботі і оплата за який була нарахована йому при звільненні, у зв`язку із чим розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем має обчислюватися з дня, наступного за днем звільнення позивача, що відповідає положенням\~статті 116 КЗпП України. Такий висновок суду обґрунтовується тим, що затримка розрахунку при звільненні починається не в день звільнення, а в день, наступний за днем звільнення, адже день звільнення є робочим днем і оплачується в загальному порядку. Отже, розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем має обчислюватися з 13.05.2021 по 03.12.2021 року, тобто по день ухвалення судового рішення. Як уже наведено вище, середньоденний заробіток позивача становить 295,00 грн., період прострочення становить з 13 травня 2021 року по 03 грудня 2021 року 143 робочих дні, отже, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за цей період може становити 42185,00 грн. Таким чином, з ДП Державної акціонерної компанії «Хліб України» «Кременецький комбінат Хлібопродуктів» на користь позивача підлягає стягненню 42185,00 грн. середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільненні. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, те, що відповідач в судове засідання не з`явився, відзив не подав, будь-яких доказів на спростування доводів позивача суду не представив, тому суд доходить висновку, що в даному випадку мають місце порушення відповідачем майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з ДП Державної акціонерної компанії «Хліб України» «Кременецький комбінат Хлібопродуктів» в користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 107250,00 грн., компенсацію за невикористані дні відпустки у розмірі 15340,00 грн. та 42185,00 грн. середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільненні. Враховуючи розмір заборгованості, строк прострочення вказана сум є співмірною та розумною. Тому позов підлягає до часткового задоволення. Згідно з вимогами статті 12, 81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач в судове засідання не з`явився та не представив суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача. Згідно пункту 2 частини першої статті 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Крім цього, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню 908,00 грн. сплаченого судового збору Також, в порядку, визначеному\~ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 908,00 грн.

Outcome: partial