Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом і просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову посилається на те, що вони з відповідачем проживали спільно однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 2011 року по березень 2017 року. Від спільного проживання вони мають двох дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Дружківського міського суду Донецької області від 20.06.2017 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дітей у сумі 1400 грн. на місяць. Відповідно довідки -розрахунку, наданої станом на 01.07.2018 року, Приморським відділом ДВС м.Маріуполь, заборгованість відповідача за аліментами складає 19193,55 грн., за період з травня 2017 року по червень 2018 року. Позивач самостійно піклується про стан здоров'я дітей, про їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач вже більше року не виявляє батьківської турботи щодо своїх малолітніх дітей, не цікавиться станом їх здоров'я та розвитку, не приймає ніякої участі у їх вихованні, підготовці до самостійного життя. Відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання., не спількується з дітьми, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей. Фактично виховання дітей займається позивач. Просить задовольнити позовні вимоги. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві та просить їх задовольнити в повному обсязі. Представник органу опіки та піклування Ясинуватської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, а також не заперечував проти задоволення позову в повному обсязі (а.с. 35). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, про що у справі маються відповідні розписки (а.с. 33, 36). Причину неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення справи від відповідача не надійшло. Відповідач не скористався правом, передбаченим ст.178 ЦПК України, відзив суду не надав. Враховуючи, що причина неявки відповідача є неповажною, відзив не надано, у справі є наявні дані про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України розглянути справу у заочному порядку у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача, яка не заперечувала проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Положеннями ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК), а ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Приписами пункту 1 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.97 року, яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. З урахуванням цих норм, позивач скористався своїм правом на звернення до суду. Судом встановлено, що сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 2011 року по березень 2017 року. З березня 2017 року по теперішній час мешкають окремо. Від спільного проживання мають малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] та свідоцтвом про народження серія [NUMBER]. В графі «батьки» зазначені: батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с.8-9). Між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, які регулюються (главою 13 сімейного кодексу України). Враховуючи характер спірних правовідносин, які склалися між сторонами судом застосовані нижчезазначені норми матеріального права. Положеннями ст. 150 СК України, встановлено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, а передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 4 статті 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог п. 2 частини 1 статті 164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно із положеннями ст.165 СК України, з позовом про позбавлення батьківських прав до суду має право звернутись, зокрема, особа, в сім'ї якої проживає дитина. З роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. З довідки наданою виконкомом Соловйовської сільської ради Ясинуватського раойну, Донецької області вбачається, що [PERSON], [INFO], зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] Разом з нею зареєстровані та мешкають діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.11). Згідно довідки наданою заступником директора Очеретинського НВК, встановлено, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], 22.03.2014 року, відвідується дошкільний навчальний заклад Очеретинського навчально-виховного комплексу з 13.01.2015 року по теперішній час. Вихованням дітей займається матір. Мати забезпечує дітей всім необхідним, приводить та забирає дітей з дитячого закладу завжди вона (а.с.14-15). Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 20.06.2017 року, було стягнуто щомісяця з [PERSON], [INFO], аліменти на користь [PERSON] на користь дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у сумі 1400 грн. на місцяь, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 10 травня 2017 року (а.с.16-170). Згідно довідки-рахунок, встановлено, що у Приморському відділі ДВС м.Маріуполь знаходиться на виконанні виконавчий лист №2/229/1073/17 від 20.06.2017 року виданий Дружківським міським судом Донецької області про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 1400 грн., щомісячно на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] починаючи з 10.05.2017 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Заборгованість станом на 01.07.2018 року становить 19193, 55 грн. (а.с.18). В судовому засіданні були допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON], які повідомили, що [PERSON] та [PERSON] приблизно з 2011 року мешкали однією сім'єю. Від спільного проживання є діти: [PERSON] та [PERSON]. Приблизно з 2017 року мешкають окремо. За цей час [PERSON] не виявляє батьківської турботи щодо своїх малолітніх дітей, не цікавиться станом їх здоров'я та розвитку, не приймає ніякої участі у їх вихованні. Вихованням дітей повністю займається [PERSON] З висновку органу опіки та піклування Ясинуватської райдержадміністрації Донецької області від 12.07.2018 року № 289 вбачається, що відповідач не спілкується з дітьми, у зв'язку з чим орган опіки вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно ч.1, 2 ст. 27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Приписами ст. 150 СК України встановлено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, а передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В судому засіданні встановлені докази винної поведінки відповідача, яка свідчить саме про безпідставне ухилення його від виконання своїх батьківських обов'язків. Своєю поведінкою відповідач не забезпечує своїм дітям рівня життя, необхідного для їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Характер поведінки відповідача, його особистості та інші конкретні встановлені судом обставини вимагають позбавлення батьківських прав і не свідчать про наявність підстав збереження батьківських прав з відмовою в позові і попередженням відповідача про необхідність зміни його ставлення до виховання дитини, відсутні підстави для надання переваги інтересам відповідача, а не дітей, які саме в цей час, з урахуванням віку, потребують захисту своїх прав. Головною метою позбавлення батьківських прав при вирішенні цієї справи, суд вважає захист саме інтересів дитини і стимулювання батька щодо належного виконання своїх обов'язків, оскільки позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дітей і водночас, санкція за протиправну винну поведінку. Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються на законі та доведені в судовому засіданні, тому підлягають задоволенню. При цьому, застосовуючи такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав, суд також враховує, що у разі зміни обставин, що стали підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав, він має право бути поновленим у батьківських правах відносно своєї дитини, відповідно до положень ст. 169 СК України.

Outcome: approved