Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом про стягнення моральної шкоди у звязку з втратою працездатності на виробництві до Державного підприємства «Красноармійськвугілля» і в обґрунтування позовних вимог зазначив, що на протязі 16 років 9 місяців перебував у трудових відносинах з ВП «Шахта Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля». Перебуваючи із відповідачем у трудових відносинах, позивач працював з повним робочим днем у шахті. Тривалий час позивач працював у вугільній промисловості в умовах впливу шкідливих факторів, у звязку з чим отримав професійне захворювання. 26.01.2016 року, згідно довідки обласної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії (далі МСЕК) позивачу було встановлено за сукупністю 45 % втрати професійної працездатності, потребу в медикаментозному лікуванні та 3 групу інвалідності з 26.01.2016 року, безстроково. Тобто, практично наполовину втратив працездатність і це для позивача є дуже пригнічуючим фактором. Спричинена позивачу моральна шкода полягає у тому, що у звязку з професійним захворюванням він постійно змушений лікуватися, почуває себе погано, не має можливості працювати як раніше на шахті та вести звичайний спосіб життя. Все це разом впливає на його життя та стосунки із близькими, зявилось почуття відчаю, тривоги перед майбутнім. В даний час чималі кошти родини позивача спрямовані на відновлення його здоровя. Крім всього вказаного, у позивача значно знизився слух та став погано чути, що не дає можливості у повній мірі спілкуватися з людьми, у звязку з чим позивач став почувати себе неповноцінною людиною. Моральна шкода в звязку із втратою працездатності позивачу не призначалася та не виплачувалася. Просить суд, стягнути з Державного підприємства «Красноармійськвугілля» грошову компенсацію у розмірі 100000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. В судове засідання позивач не з*явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву з клопотанням розглянути справу за його відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Представник позивача у суді повністю підтримав позов, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, викладеними у позовній заяві, наполягав на задоволенні вимог позивача. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував частково, зазначивши, що вони не заперечують факт отримання позивачем професійного захворювання, отримання ним моральних страждань, але на їх думку заявлена сума не відповідає принципу розумності та отриманим позивачем моральним стражданням. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду докази, суд вважає встановленими у судовому засіданні наступні обставини. Позивач [PERSON] працював на підприємствах відповідача учнем електрослюсаря підземного, дублером механіка дільниці ЕМО у період з 26 грудня 1986 року по 22 квітня 1987 року включно, гірничим майстром у період з 6 серпня 1987 року по 14 грудня 1987 року включно, електрослюсарем підземним 3 розряду, електрослюсарем підземним 4 розряду, заступником механіка, механіком у період з 5 січня 1990 року по 7 листопада 2003 року включно та механіком підземним у період з 10 квітня 2012 року до 27 липня 2014 року після чого був звільнений за частиною другою статті 40 Кодексу законів про працю, що підтверджується його трудовою книжкою (а.с. 30-41). На даний час позивач є пенсіонером, отримує пенсію за віком, що підтверджується його пенсійним посвідченням (а.с. 8). У період з 1 по 17 жовтня 2014 року з метою обстеження та лікування [PERSON] перебував в Державній установі «Інститут медицини праці Національної академії медичних наук України» де йому було встановлено діагноз: хронічний бронхіт 2ст, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, винесений медичний висновок Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність професійного характеру захворювання від 14 жовтня 2014 року № 35/1241, а також при повторному обстеженні в даній установі у період 11 по 26 листопада 2015 року де йому було встановлено діагноз: хронічний бронхіт 2ст, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, винесений медичний висновок Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність професійного характеру захворювання від 24 листопада 2015 року № 41/975 (а.с. 11-12). 11 листопада 2014 року комісією Відокремленого підрозділу «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля» було прийнято акт № 6 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 встановлено наявність у позивача [PERSON] професійного захворювання у зв*язку з тривалим часом роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом несприятливих виробничих факторів, параметри яких перевищували допустимі величини (а.с. 13-14). 26 травня 2014 року позивачу встановлена вперше група інвалідності за загальним захворюванням, а 26 січня 2016 року позивачу встановлена повторно 3 група інвалідності та вперше визначено 45% втрати працездатності у звязку з професійним захворюванням. Визначені протипоказання у вигляді важкої фізичної праці, вимушеного положення тіла та переохолодження, рекомендоване медикаментозне та санаторно-курортне лікування за профзахворюванням (а.с.14-19, 42). Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок душевних страждань, яких вона зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній особі, неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується, на підставі положень частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України, особою, яка її завдала, за наявності її вини. Завдана під час виконання своїх трудових (службових) обовязків шкода працівнику на підставі статті 2371 Кодексу законів про працю України, відшкодовується юридичною особою власником або уповноваженим ним органом у разі, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Про право на відшкодування моральної шкоди потерпілій особі внаслідок дій або бездіяльності юридичної особи висловився Конституційний суд України у своєму рішенні у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень підпункту „б підпункту 4 пункту 3 статті 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзаців другого, третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України „Про внесення змін до Закону України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності (справа про страхові виплати) від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008. Враховуючи надані суду докази, суд вважає, що діями відповідача позивачеві спричинені моральні страждання, повязані із втратою ним 45% працездатності, втратою позивачем роботи у звязку з неможливістю за станом здоровя продовжувати виконувати роботу за раніше визначеною професією, вимушеним лікуванням та зміною звичайних для позивача життєвих звязків, які є прямим наслідком професійного захворювання, отриманого позивачем за час роботи на підприємствах відповідача, який у порушення вимог Кодексу законів про працю України, Закону України «Про охорону праці» не створив на робочому місці позивачу умови праці відповідно до нормативно-правових актів, але сума, заявлена позивачем у 100000 гривень, механізм розрахунку якої представник позивача пояснити не зміг, є завищеною і не відповідає отриманим позивачем моральним стражданням. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним у відшкодування позивачеві спричиненої йому моральної шкоди, стягнути з відповідача на його користь 23000 гривень. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне стягнути з відповідача в доход держави судовий збір в сумі 551,20 гривень, оскільки позивач на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VІ звільнений від зазначених витрат при подачі позову до суду. На підставі статей 1167, 1172 Цивільного кодексу України, статті 2371 Кодексу законів про працю України

Outcome: partial