Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Ясниської сільської ради Яворівського району Львівської області, яким просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на земельну ділянку розміром 0,8320 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в селі Озерське Яворівського району Львівської області. Свої вимоги мотивує тим, що він добросовісно, відкрито та безперервно володіє, користується та розпоряджається земельною ділянкою розміром 0,8320 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в селі Озерське, Яворівського району, Львівської області починаючи з 1996 року та неодноразово звертався до голови Ясниської сільської ради з клопотанням про передачу у власність зазначеної земельної ділянки відповідно до ст.ст. 116, 118, 119, 121, 122 Земельного кодексу України, однак відповіді на його звернення не отримав. В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав, викладених у позові. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. Ухвалою від 01.11.2017 року відкрито провадження у справі. Протокольною ухвалою від 19.06.2018 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача про витребування матеріалів технічної документації та задоволено клопотання про допит свідків. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка с частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. 15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно з п. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи пі інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що позивач [PERSON] 30.03.2017 звернувся з заявою на сесію Ясниської сільської ради про надання дозволу для розробки проекту відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Рішення по вищевказаній заяві прийнято не було. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що позивач [PERSON] обробляє земельну ділянку по сусідству з ним в селі Озерське Яворівського району Львівської області з 1996 року, на той час люди обрали собі самі земельні ділянки і обробляють їх, однак голова сільської ради не дає позивачу офіційно оформити земельну ділянку в користування. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що позивач [PERSON] обробляє земельну ділянку по сусідству з ним в селі Озерське Яворівського району Львівської області з дев'яностих років, чи має позивач документи на земельну ділянку йому невідомо. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що позивач [PERSON] обробляє земельну ділянку по сусідству з ним в селі Озерське Яворівського району Львівської області з 1996 року. Відповідно до ст. 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом. Підстави та порядок передачі земельної ділянки у власність чи користування фізичної особи визначений ст. 116,118 ЗК України, зокрема особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Таким чином, системний аналіз вказаних статей дає можливість зробити висновок, що по завершенню 15-річного строку давнісного володіння, за умови його відкритості та добросовісності, особа не набуває права власності на земельну ділянку, а лише отримує можливість звернутись до органів, що уповноважені здійснювати розпорядження земельними ділянками в межах свої компетенції щодо набуття права на землю. Конструкція ст.119 ЗК значно відрізняється від конструкції ст.344 ЦК та не передбачає жодних переваг для осіб, зазначених у ч.1 ст.119 статті, оскільки навіть дотримання всіх умов набувальної давності не приводить до виникнення права власності на землю та фактично відсилає до загального порядку надання земельних ділянок у власність або в користування (стст.118, 123 ЗК). Ця норма надає таким особам лише право звернення до органу державної влади або місцевого самоврядування з клопотанням про передання земельної ділянки у власність чи користування і не передбачає обов'язкової передачі земельної ділянки у власність чи користування таким особам при дотриманні передбаченої законом процедури звернення та подання необхідних документів. Водночас, ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема вимоги про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу органів місцевого самоврядування; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення тощо. Таким чином, належним способом захисту суб'єктивного права позивача в даному випадку буде не звернення до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю, а оскарження рішення чи бездіяльності органу місцевого самоврядування щодо такої земельної ділянки. За вказаних обставин правові підстави для задоволення позову відсутні. Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed