Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «ВЕЛЛФІН», треті особи: Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, Придніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 14 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною було вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за №8144, про стягнення з позивача грошових коштів на підставі Кредитного договору №915188 від 0З.07.2019 року, укладеного між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] в розмірі 24798 гривень ( 2\~500,00 - сума кредиту; 21\~498,00\~- відсотки за користуванням кредитом; 800,00грн. - плата за вчинення нотаріусом виконавчого напису). Вказує, що він в липні 2021 року року дізнався, що на примусовому виконанні Придніпровського ДВС у місті Черкаси перебуває виконавче провадження №66258750 про стягнення з нього на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» боргу в розмірі 24798,00 грн. Вважає, що вказаний виконавчий напис вчинено з грубим порушенням вимог законодавства, без необхідної перевірки та встановлення безспірності боргу, в зв`язку з наступним. Так, з тексту оспорюваного виконавчого напису вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за №1172. Між тим,\~зауважує,\~що постановою\~Київського апеляційного\~адміністративного суду\~від 22.02.2017\~року (справа\~№826/20084/14)\~визнано незаконною\~та не\~чинною з\~моменту прийняття\~Постанови Кабінету\~Міністрів України\~№662\~від 26.11.2014\~року «Про\~внесення змін\~до переліку\~документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашений заборгованості». Крім того, зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Тож, звертає увагу, що підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами. Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. Із вищезазначеного вбачається, як вказує, що приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису, що зареєстрований в реєстрі за № 8144, про стягнення з позивача грошових коштів на підставі Кредитного договору № 915188 від 03.07.2019 року, укладеного між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] в розмірі 24798гривень, застосував не чинні на час вчинення нотаріальної дії норми, які регулюють вчинення виконавчих написів по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі. Крім того, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності боргу, чим порушив Закон України «Про нотаріат», а саме: боржник має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку і може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис, як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Крім того, позивачем заперечується сума нарахованих відсотків по вищевказаному кредитному договору, так як, вона є неправомірно завищеною. Крім того, відповідачем для підпису позивачем надавалася лише остання сторінка договору, примірник договору позичальнику ( [PERSON] ) на руки не надавався. Вказані обставини свідчать про наявність спору між сторонами. В продовження обгрунтування своїх вимог, позивач вказує, що згідно зі статтею 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Мотивуючи свої вимоги, зазначає, що вчинення виконавчого напису здійснюється у порядку передбаченому главою 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5. Так, пунктом 1.2. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. Крім того, відповідно до пункту 3.1 Глави 16 передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Позивач звертає\~увагу,\~що безспірність\~заборгованості чи\~іншої відповідальності\~боржника -\~це обов`язкова\~умова вчинення\~нотаріусом виконавчого\~напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Так, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Позивач підсумовує, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Свою позицію позивач мотивує наявністю правової позиції Верховного Суду викладеній у постанові (справа №310/9293/15ц від 23.01.2018 року), в якій зазначено, що при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Разом з тим, додає, що для правильного застосування положень статей 87,88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, зазначає, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-887цс17. Насамкінець, позивач переконаний, що із вищезазначеного вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису 14.05.2021 року застосував не чинні на той момент норми, які регулюють вчинення виконавчих написів по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі та не перевірив наявність безспірності боргу. Таким чином,\~позивач вважає,\~що виконавчий\~напис вчинено\~з порушенням\~вимог ст.ст.\~87,\~88\~Закону України\~«Про нотаріат»,\~Порядку вчинення\~нотаріальних дій\~нотаріусами України,\~затвердженому наказом\~МЮУ від\~22.02.2012\~року та\~Переліку документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку,\~затвердженому постановою\~Кабінету Міністрів\~України від\~29.06.1999\~року №\~1172,\~і просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 14.05.2021 року, що зареєстрований в реєстрі за № 8144, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, яким стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованість в розмірі 24 798 гривень. Також просить судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою суду від 11.08.2021р. відкрито, прийнято до провадження справу та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.19-20). Залучено до участі у цивільній справі № 711/5025/21 в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київського округу Грисюк Олену Василівну, а також Придніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Ухвалою суду\~від 11.08.2021р.\~у справі\~№711/5025/21\~(провадження\~№2-з/711/90/21)\~задоволено заяву\~позивача про\~забезпечення позову(а.с.23-24). На виконання вказаної ухвали від 11.08.2021р., виконавче провадження №66258750 зупинене, що підтверджується постановою про зупинення виконавчих дій від 03.09.2021р. Ухвалою суду від 28.09.2021р. закрито підготовче провадження у даній справі, призначено цивільну справу до судового розгляду по суті у загальному позовному провадженні. Відповідачем відзив на позов не подано. Приватним нотаріусом Грисюк О.В. та Придніпровським відділом ДВС у місті Черкаси ЦМУ МЮ (м.Київ) пояснення по суті позову не подані. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим, у встановленому законом порядку про час, дату та місце розгляду справи. 27.09.2021 року судом отримано його заяву, зі змісту якої вбачається його прохання розгляд справи проводити без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити, підтверджує наявність спору між ним та відповідачем ТОВ «ВЕЛЛФІН» стосовно суми нарахованих відсотків по кредитному договору №915188 від 03.07.2019р., не заперечує проти постановлення заочного рішення по справі. В судове засідання відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» не з`явився, будучи неодноразово повідомленим у встановленому законом порядку про час, дату та місце розгляду справи. Про поважність причин неявки не інформував. Відзив на позов не подав. Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В. в судове засідання не з`явився, будучи неодноразово належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи. Про поважність причин неявки не інформував. Письмові пояснення по суті позову не надав. Представник Придніпровського відділу ДВС у місті Черкаси ЦМУ МЮ (м.Київ) за дорученням в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи. В матеріалах справи наявне його клопотання про розгляд справи без участі учасника справи, в якому просить розгляд справи проводити за наявними у матеріалах справи документами. Суд, відповідно до ст.ст. 280, 281\~ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, відзив подано не було і відповідач належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, про поважність причин неявки суд не повідомлено. Врахувавши думку позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав: 14.05.2021р. приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. було вчинено виконавчий напис за №8144 про звернення стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором №915188 від 03.07.2019р., укладеним з ТОВ «ВЕЛЛФІН», заборгованості за вказаним кредитним договором, так як строк платежу за вказаним кредитним договором настав, проте боржником допущено прострочення платежів. Разом з тим, зі змісту спірного виконавчого напису вбачається, що стягнення заборгованості проводиться за період з 03.07.2019р. по 01.03.2020р., сума заборгованості становить 23998,00грн. та складається із: прострочена заборгованість за сумою кредиту 2500,00грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 21498,00грн. Крім того, за вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто плату зі стягувача в розмірі 800,00грн., які підлягають стягненню з боржника. Тож, загальна заборгованість боржника становить 24798,00грн. Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» звернулося до Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси ЦМУ МЮ (м.Київ) із заявою про примусове виконання рішення, а саме, спірного виконавчого напису, про який йшлося вище. 26.07.2021р. старшим державним виконавцем Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси ЦМУ МЮ (м.Київ) Шаповалом О.А. відкрито виконавче провадження у ВП №66258750, що підтверджується відповідною постановою від 26.07.2021р. Суд розглядає справу за наявними доказами, враховуючи норми ч.10 ст.84 ЦПК України. Як вбачається з наявних матеріалів справи, на виконанні у Придніпровському відділі державної виконавчої служби у місті Черкаси ЦМУ МЮ (м.Київ) дійсно перебуває ВП №66258750, яке відкрито 26.07.2021р., боржником по якому є [PERSON] , [INFO] за виконавчим документом виконавчим написом №*144, що виданий 14.05.2021р., стягувач ТОВ «ВЕЛЛФІН» (код ЄДРПОУ 39952398). Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.\~3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.\~2 ст.\~78 ЦПК України). Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Як вбачається\~з матеріалів\~справи, відсутніми є\~відомості про\~дійсну наявність\~заборгованості (розрахунок\~спірної заборгованості),\~безспірність розміру\~заборгованості,\~яка б\~виникла на\~підставі грошових\~зобов`язань,\~також відсутні будь-які переконливі докази направлення та отримання [PERSON] вимоги від ТОВ «ВЕЛЛФІН» про необхідність сплати боргу, чи вимоги про усунення порушень за будь-яким зобов`язанням, що виникло за договором. Слід зазначити, що відповідач не скористався правом спростувати доводи позовної заяви і відзив на позов з доказами обґрунтування своєї позиції до суду не надав. Слід зазначити, що сам по собі факт подання стягувачем документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, відповідно до Переліку, затвердженого постановою КМУ №1172 від 29.06.1999, не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у\~Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (п.п.3.5 п.3 гл. 16 розд ІІ Порядку). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.18 Цивільного Кодексу нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом учинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, установлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства (ч.1 ст.39 Закону «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції від 22.02.2012 №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, що чинна на час виниклих правовідносин вчинення виконавчого напису) \~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови в її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст.50 закону «Про нотаріат», в редакції, чинній на час виниклих правовідносин). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Із огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі (по основному тілу кредиту, нарахованим відсоткам за користування кредитними коштами), чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із\~тим,\~законодавством не\~визначений виключний\~перелік обставин,\~які свідчать\~про наявність\~спору щодо\~заборгованості.\~Ці обставини\~встановлюються судом\~відповідно до\~загальних правил\~цивільного процесу\~за наслідками\~перевірки доводів\~боржника та\~оцінки наданих\~ним доказів.\~Така правова\~позиція Великої\~Палати Верховного\~Суду відповідає\~висновкам,\~викладеним у\~раніше ухвалених\~нею постанові\~29.03.2019р.\~за наслідками\~розгляду цивільної\~справи №137/1666/16-ц,\~постанові 02.07.2019р.\~у справі\~№916/3006/17\~та постанові\~Верховного\~Суду у\~справі №369/6415/17 від 26.02.2020 з подібних правовідносин. За результатами розгляду справи, суд погоджується з доводами позивача,\~що викладені\~у позові.\~ Як\~вбачається з\~матеріалів справи,\~відповідачем ТОВ\~«ВЕЛЛФІН» \~жодними належними,\~допустимими та\~переконливими доказами\~не спростовано\~доводи позивача,\~як і\~не надано\~відзив на\~позов.\~Варто зазначити,\~що відсутніми\~є відомості\~про дійсну\~наявність заборгованості\~(розрахунок\~спірної заборгованості),\~безспірність розміру\~заборгованості,\~яка виникла\~на підставі\~грошових зобов`язань,\~також відсутні будь-які переконливі докази направлення та отримання [PERSON] вимоги\~від ТОВ\~«ВЕЛЛФІН» про\~необхідність \~сплати \~боргу,\~чи вимоги\~про усунення\~порушень за\~будь-яким\~зобов`язанням,\~що виникло\~за договором. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки судом встановлено порушення прав та інтересів позивача, а також той факт, що відповідачем під час розгляду справи не доведено законності вчинення оспорюваного виконавчого напису про стягнення коштів з [PERSON] на його користь. Тож, у контексті наведеного, суд вважає, що позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає до виконання підлягає задоволенню, як обґрунтований і доведений. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень ст.\~141 ЦПК України, згідно із якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір, відповідно до квитанції №0.0.2219398107.1 від 04.08.2021 в сумі 908,00 грн. за подання позовної заяви (а.с.1), а також 454,00грн. за подачу заяви про забезпечення позову відповідно до квитанції №0.0.2223789299.1 від 09.08.2021 (а.с.14), а тому такі судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача. Ухвалою суду\~від 11.08.2021р.\~зметою\~забезпечення позову\~ [PERSON] до\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«ВЕЛЛФІН»,\~треті особи:\~приватний нотаріус\~Києво-Святошинського\~районного нотаріального\~округу Київської\~області Грисюк\~Олена Василівна,\~Придніпровський відділ\~державної виконавчої\~служби у\~місті Черкаси\~Центрального міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.Київ)\~про визнання\~виконавчого напису\~таким,\~що не\~підлягає виконанню,\~-\~зупинити стягнення\~у межах\~виконавчого провадження\~№\~66258750,\~що перебуває\~у провадженні\~Придніпровського відділу\~державної виконавчої\~служби у\~місті Черкаси\~Центрального міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.Київ)\~на підставі\~виконавчого напису\~№\~8144\~від 14.05.2021,\~вчиненого приватним\~нотаріусом Києво-Святошинського\~районного нотаріального\~округу Київської\~області Грисюк\~Оленою Василівною\~про стягнення\~з боржника,\~яким є\~ [PERSON] ,\~на користь\~Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» заборгованості за кредитним договором №\~915188 від 03.07.2019 року, - до набранням судовим рішенням законної сили (а.с.23-24). Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом про присудження, реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Отже, заходи забезпечення позову, за своєю правовою суттю - є гарантією забезпечення інтересів позивача у майбутньому при реалізації судового рішення. Частинами 1, 4 статті 158 ЦПК України визначено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. Таким чином, з`ясувавши обставини справи, суд вважає, що заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Придніпровського районного суду м.\~Черкаси від 11.08.2021, підлягають скасуванню, оскільки необхідність у таких заходах забезпечення позову на теперішній час відпала, враховуючи, що судом повністю задоволені позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підляггає виконанню. Таке рішення суду не порушує права та інтереси учасників справи. На підставі викладеного та

Outcome: approved