Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що [INFO] року померла її матір [PERSON]. Після її смерті залишилося спадкове майно, що складається з квартири за адресою: [ADDRESS]. Вказана квартира на праві спільної сумісної власності без визначення часток належить померлій [PERSON], їй - [PERSON] та відповідачу [PERSON] Вона, як єдина спадкоємиця, звернулася до Пирятинської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, в результаті чого була заведена спадкова справа до майна померлої [PERSON] Однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки спадкова частка у даній квартирі не визначена, укласти договір про визначення часток між всіма співвласниками неможливо, так як одна із співвласників померла. Враховуючи вищевикладене, позивач просить визнати за нею частку у спільній сумісній власності в розмірі 2/3 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] а також визнати за [PERSON], частку у спільній сумісній власності в розмірі 1/3 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, додатково пояснила, що за життя [PERSON] необхідності у визначенні часток у спільній сумісній власності на дану квартиру не виникало, спору про розмір належних співласникам часток не було. Дії нотаріуса, що стосуються відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, не оскаржувалися. Відповідач в судове засідання не з'явився, проти задоволення позовних вимог не заперечував, просив розглянути справу у його відсутність, про що надав до суду письмову заяву. Представник третьої особи Вікторійської сільської ради просив розглянути справу без його участі. При вирішенні справи поклався на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши письмові матеріали справи в їхній сукупності, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19 вересня 1995 року, виданого органом приватизації при Акціонерному товаристві «Пирятинська птахофабрика», квартира, що знаходиться за адресою с. Вікторія була приватизована [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності (а.с.14). 19 вересня 1995 року на вказану квартиру був виготовлений технічний паспорт з якого вбачається, що надана квартира площею 52.3 кв. м., житловою площею 29 кв. м., знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.11-13). Згідно довідки, виданої виконкомом Вікторійської сільської ради Пирятинського району №141 від 17 квітня 2001 року, рішенням виконкому Вікторійської сільської ради [ADDRESS] перейменована на [ADDRESS] Відповідно до рішення Вікторійської сільської ради від 01 лютого 2016 року [ADDRESS] була перейменована на [ADDRESS] Згідно довідки КП «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» № 275 від 27 вересня 2016 року, вказана квартира №3 зареєстрована в реєстровій книзі №1, реєстровий № 314, за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі вищевказаного свідоцтва про право власності на житло (а.с.15). [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджено свідоцтвом про смерть (а.с.19). Донька померлої, що підтверджено її свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.17-18), звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлої матері, у зв'язку з чим була заведена спадкова справа №163/2016, однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки спадкова частка вищевказаної квартири не визначена (а.с.16). Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Статтею 368 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Стаття 369 ЦК України закріплює, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 2 та ч. 3 статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. У роз'ясненнях, що містяться в п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року зазначено, що у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Відповідно до п.4.21 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Мінюста України №296/5 від 22.02.2012, при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із документа, що посвідчує право власності, вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен з'ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на -1/2 частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Якщо спадкоємців декілька, то кожному із них видається окреме свідоцтво про право на спадщину із зазначенням його частки. Свідоцтво про право на спадщину оформляється в двох примірниках, один з яких залишається в матеріалах спадкової справи. Аналіз вищевказаних норм права свідчить про те, що законом передбачений позасудовий (нотаріальний) порядок оформлення права на спадщину у разі смерті співвласника приватизованої квартири. Такі справи підлягають судовому розгляду лише у площині оскарження безпідставної відмови нотаріуса у видачі правовстановлюючого документа. Крім того з матеріалів справи убачається, що при житті спадкоємиці [PERSON] співвласники не укладали договору про визначення їх часток у спільній сумісній власності, спору з цього приводу у них не було, таким чином їх частки у праві спільної сумісної власності є рівними. З урахуванням викладеного суд уважає, що нотаріус безпідставно відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на те, що видати свідоцтво про право на спадщину немає правових підстав, тому що спадкова частка вищевказаної квартири не визначена. До такого висновку суд прийшов виходячи з того, що для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця у спільній сумісній власності. Тому суд зазначає, що позивач, звертаючись до суду з даним позовом, обрав невірний спосіб захисту, оскільки в даному випадку права спадкоємця підлягають судовому захисту лише у площині оскарження безпідставної відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Підсумовуючи зазначене вище суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з указаних підстав.

Outcome: dismissed