Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача про визнання протиправними дій та відшкодування шкоди. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 19.04.2021 року вона звернулась з проханням пломбування зубів до завідуючої відділу стоматології за адресою: м.Київ, вул.Драйзера, 19, [NUMBER] [PERSON] , яка окремо здійснює запис стоматологічного прийому звернених до неї, тому реєстратура талони на прийом до неї не видає. 20.03.2021 року о 14.00 год. на прийомі лікар [PERSON] зловживала службовим положенням, поводилась небезпечно та зухвало, чинила спробу замаху на її здоров`я, раділа зруйнованому 4 верхньому зубу, намагалась депульпувати/знищити нерв здорового зубу, чим спровокувала її сильне хвилювання та недовіру. Під час її (позивача) відмови депульпації зубів стоматолог [PERSON] агресивно тиснула на неї та вимагала гроші за некомпетентну консультацію, після чого заборонила до них звертатись, наказала не приходити до них. З причин необізнаності [PERSON] були витрачені кошти на рентген 06 правого верхнього та 07 правого верхнього зубів, щоб лікар, з її слів, могла зрозуміти, що ці зуби живі/з нервом. Крім того, стоматолог насміхалась над нею та принижувала працівників стоматологічного відділу. Позивач вважає, що стоматологом було навмисно завдано їй моральну шкоду щодо заборони звертатись до медичного закладу, внаслідок чого вона була змушена звертатись до іншого медичного закладу стоматологічного відділу, що спричинило продовжений біль потребуючих лікування 4 та 7 лівих верхніх зубів та 6 і 7 правих верхніх зубів, заподіявши цим шкоду здоров`ю, надаючи неналежне, неякісне надання медичних послуг, яке було підтверджено лікарем в її амбулаторній картці від 20.04.2021 року. Крім того, по цей час продовжується її (позивача) переслідування стоматологами Центральної поліклініки Деснянського району м.Києва з підмови начальника медицини [PERSON] , який приховує свої злочинні дії, та окремих стоматологів, лікарів, при цьому намагаючись уникати відповідальності з окремо підмовленими ним лікарями, які знаходяться/ знаходились в його підпорядкуванні. Позивач стверджує, що внаслідок неправомірної поведінки та протиправних дій відповідача їй завдані постійні душевні переживання та значні моральні страждання. Внаслідок зазначеного, її стан здоров`я значно погіршився: вона погано спить вночі, постійно прокидається, нервується, переживає, що протягом тривалого часу принижувало та продовжує її принижувати у власних очах та очах оточуючих. Тобто, з вини відповідача їй завдано та продовжує завдаватись моральна шкода, розмір якої позивач оцінює у 50 000,00 грн. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить визнати неправомірними дії відповідача щодо неякісного надання їй медичних послуг; зобов`язати відповідача зняти заборону щодо змоги лікувати зуби у цьому медичному закладі; стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва Скрипки О.І. від 12.07.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Сторони, в передбачений ч. 7 ст. 279 ЦПК України строк, не звернулись до суду з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Строк, визначений ч. 3 ст. 279 ЦПК України, для реалізації особами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив. Відповідачем до суду не подано відзиву на позовну заяву, при цьому останній належним чином повідомлявся про розгляд справи в суді. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. З урахуванням вищенаведених норм, розглядаючи спір про відшкодування заподіяної шкоди, суд повинен з`ясувати наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, що включає неправомірність поведінки, наявність матеріальних втрат та їх розміру (збитків), причинного зв`язку між неправомірною поведінкою та заподіяними збитками, моральною шкодою. Відповідно до ст.ст.76-81, 265 ЦПК України, вказані обставини підлягають встановленню на підставі належних та допустимих доказів, які оцінюються самостійно судом в їх сукупності. До істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Разом з тим, слід зазначити, що однією з засад судочинства є, зокрема, визначена ст. 12 ЦПК України змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 67 ЦПК України, доказами є будь-які данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми доказами є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Так, позивач [PERSON] звернулась з даним позовом, посилаючись на неякісне надання їй медичних послуг, заборону звертатись до медичного закладу, чим їй завдано моральної шкоди. Відповідно до позовної заяви, позивач зазначає, що неякісні медичні послуги були надані їй 20.03.2021 року стоматологом [PERSON] . На підтвердження цих обставин позивач надала копію аркушу з медичної картки. Однак, дана копія не дає підстав для задоволення позову та не є належним доказом, оскільки запис на цьому аркуші датований 13.10.2020 року. Крім того, з даного документу неможливо ідентифікувати ані особу, якій належить амбулаторна картка, з аркуша якої зроблено копію, ані лікаря, що зробив записи, ані медичний заклад. Таким чином, відсутні будь-які належні та допустимі докази звернення позивача 20.03.2021 року за медичною допомогою до відповідача та надання їй неякісної медичної допомоги, а також відмови позивачу у лікуванні в даному медичному закладі. Інших доказів на підтвердження будь-яких інших обставин, викладених у позові, позивачем не надано, що виключає можливість задоволення позову. При цьому суд звертає увагу і на те, що позивач, реалізуючи на власний розсуд свої права, визначені ст. 43 ЦПК України щодо подання доказів, заяв та клопотань тощо, в обґрунтування даної своєї позиції порядком витребування доказів, який передбачений правилами ст. 84 ЦПК України, не скористалась та не витребувала у встановленому законом порядку доказів, необхідних їй для обґрунтування останньої. Аналогічно позивачем не було використано право, передбачене ст. 105 ЦПК України щодо призначення експертизи для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань в галузі медицини, з приводу обґрунтування своєї позиції. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконання, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, оцінивши у сукупності досліджені судом докази з точки зору їх належності, допустимості, достатності та достовірності, суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а тому в задоволенні позову належить відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed