Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Черкаської міської ради про визнання права власності на спадкове майно. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO]. помер [PERSON] За життя, 14.12.1971р. він склав заповіт, посвідчений нотаріусом Дрюченко В.Г., відповідно до якого він все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати, заповів [PERSON] Після смерті спадкодавця, [PERSON] прийняла спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 18.11.1972р., яке було видане старшим нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Дрюченко В.Г. (реєстр №2-13258). Відповідно до вказаного свідоцтва [PERSON] стала власником спадкового майна, яке складалося з квартири [ADDRESS], легкового автомобіля ГАЗ-24 «Волга», пенсійних чеків та гаража. Дане свідоцтво про право на спадщину за заповітом 02.12.1972р. зареєстроване в ЧООБТІ під №453. Весною 2016р. [PERSON] вирішила продати гараж, який вважає, що успадкувала після смерті [PERSON] Однак, при підготовці документів та перевірці реєстрації права власності з»ясувалось, що право власності на вказаний гараж на сьогодні не зареєстроване. Зазначений гараж був побудований [PERSON] на підставі дозволу Управління головного архітектора м. Черкаси виконкому Черкаської міськради депутатів трудящих від 26.07.1971р. №112. Відповідно до цього дозволу [PERSON] було надано дозвіл на розміщення гаража для автомашини особистого користування по [ADDRESS] розміром 7,4х4,3 з цегли згідно схеми. Власником вказаної квартири він став на підставі рішення виконкому Черкаської обласної ради депутатів трудящих від 22.09.1971р. №563 «Про продаж трикімнатної квартири гр-ну [PERSON], відповідно до якого було як виняток дозволено комбінату «Черкасипромбуд» продати померлому одну трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Після отримання відповідних дозволів був побудований гараж на один бокс, площею 35кв.м. та виконані роботи були прийняті [PERSON], що підтверджується даними акту приймання виконаних робіт по закінченому будівництву об»єкта №4 та актом від 25.01.1972р. Після цього гараж був вписаий у технічний паспорт, належної [PERSON] на праві приватної власності квартири [ADDRESS] та рахувалася як єдиний об»єкт належного померлому майна. Таким чином, позивач вважає, що [PERSON] на законних підставах побудував гараж та на момент смерті був його власником. Позивач прийняла спажщину та до неї перейшло право власності на вказаний гараж. Таким чином, позивач просить суд, - визнати за ним право власності на гараж [ADDRESS], літ. Б-1, площею 28,4кв.м. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явилась, будучи належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримав пвністю та просив їх задовольнити. Також наддав письмові пояснення по суті позовних вимог. В судовому засіданні представники відповідача Черкаської міської ради за довіреністю Гончар Ю.Г., Горшанова В.І., Луговський О.С. заперечували проти вимог і просили відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні представник третьої особи КП ЧООБТІ за довіреністю Бузько І.А. при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що за даними свідоцтва про смерть [NUMBER] від 24.08.1972р. - [INFO]. помер [PERSON] (актовий запис №735). [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 03.12.1971р. був власником квартири [ADDRESS] (зареєстрований в ЧООБТІ під №453). Дані обставини підтверджуються також технічним паспортом - інвентаризаційна справа №28101 (заведена в 1972р.), яка була надана в судове засідання представником третьої особи КП ЧООБТІ і досліджена судом. За інформацією ЧООБТІ, що міститься в інвентаризаційній справі №28101, станом на 01.01.2013р. право власності на квартиру №4 перереєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Також слід зазначити, що дані про гараж відсутні. Крім того, за матеріалами дослідженої під час розгляду справи інвентаризаційної справи №875 (оригінал) судом встановлено, що будинок [ADDRESS] належить комбінату «Черкаспромбуд». У зведеному оціночному акті на вказане домоволодіння зазначено об»єкти будівель і споруд: літ. А-5 - квартира [ADDRESS], власником яких був [PERSON] і на даний час є [PERSON] При цьому, реєстрація поточних змін відбулася 12.08.1972р., дійсна вартість яких - 4200 карб. та 1485карб. відповідно (загальна вартість 5685карб.). Інвентаризація гаража літ. Б-1 проведена КП ЧООБТІ за замовленням [PERSON] 10.05.2016р., про що заведена інвентаризаційна справа №3538 та видано технічний паспорт. При цьому, за даними ЧООБТІ станом на 01.01.2013р. право власності на вказаний гараж не зареєстроване. Крім того, під час рогляду справи судом встановлено, що відповідно до рішення виконкому Черкаської обласної ради депутатів трудящих №563 від 22.09.1971р. за винятом дозволено комбінату «Черкаспромбуд» продати гр-ну [PERSON] одну трикімнатну квартиру [ADDRESS], вартістю 4200карб. Згідно із дозволом №112 від 26.07.1971р. виконкому Черкаської міської ради депутатів трудящих Управління головного архітектора м. Черкаси за підписом головного архітектора м. Черкаси Холковського В., - дозволено [PERSON] розмістити гараж для автомобіля особистого користування «Форд» по [ADDRESS], розміром 7,40х4,30 з вогнестійкої цегли за схемою, що додається. Дана схема приєднана до матеріалів справи і досліджувалась судом. Відповідно до акту №4 приймання виконаних робіт за закінченим будівництвом об»єкту (замовник УКБ міськвиконкому, підрядник БМУ-28) виконані роботи по будівництву та монтажних роботах щодо індивідуального гаража на один бокс, розміром 35кв.м., вартістю 1485карб. Здав підрядник [PERSON], а прийняв замовник - [PERSON] Як вбачається з акту від 25.01.1972р. прораб БМУ-28 [PERSON], гр. [PERSON], представник УКБ міськвиконкому Пахомов склали даний акт про те, що БМУ-28 виконало всі будівельно-монтажні роботи та електроремонтні по гаражу на один бокс гр-на [PERSON], про що складено акт на предмет передачі гаража гр-ну [PERSON]. Крім того, відповідно до довідки від 23.09.1972р. №2477, виданої [PERSON] виконкомом Черкаської обласної ради депутатів трудящих Обласний відділ комунального господарства Черкаське міське бюро технічної інвентаризації, яка міститься в матеріалах спадкової справи, - для пред»явлення до нотаріальної контори, - за даними БТІ за [PERSON] на праві приватної власності рахуються об»єкти: квартира [ADDRESS]. Також зазначено, що ця довідка видана для оформлення спадкування. За життя, 14.12.1971р. він склав заповіт, посвідчений старшим нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Дрюченко В.Г. (реєстр №1-11213), відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що на день смерті буде належати [PERSON], останній заповів [PERSON] Відповідно до даних витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 11.05.2016р. зареєстрована спадкова справа №58942676, яка на даний час зберігається в Черкаському обласному державному нотаріальному архіві. Після смерті спадкодавця, [PERSON] 18.11.1972р. подала до Першої Черкаської нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини і просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно: квартиру [ADDRESS], легковий автомобіль ГАЗ-24 «Волга» і пенсійні чеки. Цього ж дня [PERSON] прийняла спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 18.11.1972р., яке було видане старшим нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Дрюченко В.Г. (реєстр №2-13258). Відповідно до вказаного свідоцтва [PERSON] стала власником спадкового майна, яке складалося з: квартири [ADDRESS], легкового автомобіля ГАЗ-24 «Волга», пенсійних чеків. Дані обставини також підтверджуються витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 11.05.2016р. (№58942701). Слід зазначити, що всі копії матеріалів спадкової справи надано до суду завідувачем Черкаського обласного державного нотаріального архіву Панасенко О.Р. 17.10.2016р. за №1366/01-24. Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). За змістом статті 524 ЦК Української РСР (в ред. 1963р.), який був чинним на час смерті [PERSON], спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 529 - 535 ЦК Української РСР. Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов'язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст. 548 ЦК УРСР). Строк видачі свідоцтва про право на спадщину передбачено ст. 561 ЦК УРСР. Таким чином, [PERSON] вважається такою, що вчасно прийняла спадщину після смерті [PERSON] Дані норми закону та встановлені обставини узгоджуються із положеннями Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України в ред. 2003р. Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності на збудовану споруду, в даному випадку гараж, набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Судом встановлено, що спірний індивідуальний гараж був збудований у 1972 році і за нього [PERSON] сплатив грошові кошти в розмірі 1485карб. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Як передбачено п.1 Інструкції, реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Судом встановлено, що будівництво індивідуального гаража, який є об'єктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці на підставі наданого виконавчим комітетом дозволу на його будівництво (тобто гараж не є самовільним будівництвом у розумінні статті 105 ЦК Української РСР). На момент смерті спадкодавця [PERSON] цей гараж був повністю збудований. Між тим, спадкоємець [PERSON] не може оформити належне їй право власності на вказаний гараж в порядку спадкування відповідно до вимог закону з тих підстав, що реєстрація права власності на гараж відсутня. При цьому, вище вказана Інструкція не пов'язувала виникнення права власності на споруду із проведенням її реєстрації. Під час розгляду справи відповідачем не надано до суду жодних належних, допустимих та переконливих доказів в обґрунтування заперечень проти позову. Крім того, слід зазначити, що в судовому засіданні представником відповідача підтверджено факт того, що побудований в 1972 році індивідуальний гараж, не є самочинним будівництвом. Протягом тривалого часу з 1972р. по даний час відповідачем не було вилучено гараж з володіння як [PERSON], так і [PERSON], а також він не був знесений чи зарахований до фонду місцевої ради (комунальної власності громади міста). Також, як на думку суду, безпідставними є доводи відповідача про те, що [PERSON] зобов»язаний був зареєструвати право власності на гараж, а не здійснивши такого, - він не набув право власності на нього. Дані твердження спростовуються тим, що підставою виникнення у [PERSON] права власності на гараж є сам факт збудування його з додержанням вимог законодавства, чинного на час будівництва. Зазначена вище Інструкція передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України в ред. 2003 року, що діє з 01.01.2014р. За змістом роз'яснень абз.2 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 вимоги про визнання права на спадщину не підлягають судовому розглядові лише за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Верховний Суд України 04 квітня 2011 року при розгляді справи № 3-18гс11 ухвалив постанову, в якій зробив такий правовий висновок: «Згідно з вимогами статті 392 цього ж Кодексу власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб»єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними». Тому, виходячи з цих обставин, на підставі ст.392 ЦК України та з огляду на приведені вище правовий висновок Верховного Суду України і роз'яснення постанови Пленуму ВСУ, у разі неможливості подання спадкоємцем для нотаріуса оригінала правовстановлюючого документа, ця обставина спричиняє неможливість видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, а тому, у такого спадкоємця виникає потреба, на підставі ст.392 Цивільного кодексу України захистити своє суб'єктивне документально не підтверджене право власності на успадковане нерухоме майно, яке спадкоємцю вже належить із часу відкриття спадщини, але документального підтвердження набутого права власності, на яке немає і одержати його в позасудовий спосіб, неможливо. Тому, на підставі зазначеного та з урахуванням статті 392 ЦК України, такий спадкоємець вправі звернутися до суду із позовом про визнання права власності для захисту свого документально непідтвердженого суб'єктивного права власності. Ці положення для обгрунтування позову є виправданими, оскільки спадкове майно (в данному випадку гараж) ще за життя спадкодавця у встановленому законом порядку набуло статусу нерухомого у період, коли державна реєстрація законом не вимагалась. Таким чином, за результатами розгляду справи суд вважає, що спірний індивідуальний гараж літ. Б-1 (літ.Б) є об'єктом права власності і мають місце правові підстави для визнання за спадкоємцем [PERSON] права власності на цей гараж у порядку спадкування. Що стосується вирішення питання про судові витрати, відповідно до ст. 88 ЦПК, то позивач вказані витрати залишає за собою. Так, при подачі позовної заяви до суду сплачено судовий збір в розмірі 551грн. 20коп., що підтверджується квитанцією від 08.09.2016р. На підставі викладеного та,

Outcome: approved