Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (далі за текстом ПАТ «ШУ «Покровське») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок нещасного випадку на виробництві, в обґрунтування якого вказав, що з 30.08.2004 по 17.08.2017 він перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи машиністом гірничих виїмкових машин підземним, з повним робочим днем у шахті. 17.08.2017 його було звільнено у зв'язку з невідповідністю займаній посаді за станом здоров'я на підставі ч.2 ст.40 КЗпП України. До таких наслідків призвело те, що 14.06.2017, працюючи у другу зміну, ним було отримано на підприємстві травму від фрагменту породи, який випав з незакріпленого простору покрівлі і вдарив його по правій кісті. В результаті він отримав неповну травматичну ампутацію 5 пальця на рівні ДМФС, 4 пальця правої кісті на рівні н/3 середньої фаланги, забиту рану 3 пальця правої кісті з пошкодженням сухожилля розгинача. Внаслідок завданих травм з 14.06.2017 по 30.06.2017 він проходив курс лікування в міській лікарні. По даному факту на підприємстві складено акти про нещасний випадок та його розслідування за формами Н-1 та Н-5 від 19.06.2017. За висновком МСЕК від 17.08.2017 йому була встановлена загаль ступінь втрати професійної працездатності, яка становить 60 % та третю групу інвалідності, з яких: 30% втрати працездатності по трудовому каліцтву, яке мало місце 17.08.2017; 15% втрати професійної працездатності повторно по трудововму каліцтву, яке мало місце 18.09.2011 на підприємстві відповідача, про що складено акти за формами Н-1 та Н-5 від 23.09.2011; та 15% втрати професійної працездатності повторно по трудововму каліцтву, яке мало місце 05.05.2016 на підприємстві відповідача, про що було складено акти за формами Н-1 та Н-5 від 16.05.2016. Моральна шкода за отримання виробничих травм при цьому йому не призначалася та не виплачувалася. Його робота на підприємстві здійснювалася в умовах, де постійно існувала небезпека для його життя та здоров'я, при цьому з боку роботодавця були допущені порушення Правил безпеки у вугільних шахтах, невиконання відповідальними посадовими особами підприємства заходів щодо безпечного виконання робіт, що дає йому підстави вважати, що діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду. У зв'язку з отриманою травмою на виробництві в нього є потреба у медикаментозному та оперативному лікуванні. За висновками МСЕК йому протипоказана важка фізична праця, праця з механізмами, що рухаються, та підземні умови праці. Перебуваючи на лікуванні, він не міг вести повноцінний образ життя, відчував фізичні страждання, фізичну біль, обґрунтовану важкістю травми та особливостями її лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої в почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, страху за майбутнє своєї сім'ї, психологічний дискомфорт, порушення спокою та сну на фоні сильних больових відчуттів. Все це негативно позначалося та продовжує позначатися на його душевному стані. Його життя після травми зазнало суттєвих змін. Він був звільнений з роботи, яка була єдиним джерелом існування для нього та його сім'ї, що знаходиться на повному його утриманні. Його систематично турбує біль у руці, через що він періодично звертається за допомогою до лікарів та приймає знеболююче. Також він не може у повному обсязі, як раніше, забезпечити матеріальними благами свою сім'ю, в колі якої є неповнолітні діти, враховуючи встановлені обмеження в обрані місця роботи, що тягне за собою фактор «належної оплати праці». Через ампутацію пальців правої руки його не лишає відчуття неповноцінності та неспроможності як голови сім'ї бути матеріальної опорою для своєї родини. Заподіяну йому моральну шкоду позивач оцінює у 85000 грн., тому просить суд стягнути на свою користь з відповідача у відшкодування моральної шкоди зазначену ним суму. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] до судового засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, наполягаючи на позові, письмово повідомили суд про розгляд справи у їх відсутність та в обгрунтування позову додали, що за травмами від 18.09.2011 та від 05.05.2016 року позивач довготривало лікувався як амбулаторно, так і стаціонарно, зокрема, по травмі 2016 року він перебував безперервно на лікарняному 230 днів. Представник відповідача ПАТ «ШУ «Покровське» Пишна В.Г., діючи за довіреністю підприємства, до судового засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином, письмово повідомила суд про розгляд справи у її відсутність, про визнання позовних вимог частково. Посилаючись на передбачені ЦК України вимоги розумності та справедливості, просила суд виходити із розрахунку відшкодування - 300 грн за 1% втрати працездатності. Дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з тких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], з 30.08.2004 по 17.08.2017 перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи машиністом гірничо-виймальний машин 6 розряду підземним з повним робочим днем під землею, був звільнений за ч.2 ст.40 КЗпП України у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я. З 18.10.2017 позивач перебуває на обліку у Мирноградськму центрі зайнятості, що підтверджується копіями записів з трудової книжки [PERSON] (а.с.9-10). 18.09.2011 при виконанні трудових обов'язків з позивачем трапився нещасний випадок на ПАТ «ШУ «Покровське», в наслідок якого він отримав опік гарячою олією 1-2 ступеню обличчя, шиї, рук, спини S=15%, термоінгаляційне ураження легкого ступеню, опікова хвороба середньої тяжкості. За даним нещасним випадком було проведено розслідування, про що складено акт за формою Н-5 від 23.09.2011, про сам випадок було складено акт за формою Н-1 від 23.09.2011 № 38 (а.с.29-30, 31-32). Як вбачається з текстів даних актів, причиною нещасного випадку стало відсутність нагляду за безпечним веденням доставочних робіт на дільниці. За даною травмою [PERSON] з 19.09.2011 по 30.09.2011 перебував на стаціонарному лікуванні у Донецькому опіковому центрі інституту невідкладної і відновної хірургії ім.В.К.Гусака. 20.09.2011 його було прооперовано (проведено пластику рубців). У наступному позивач з 01.10.2011 по 10.10.2011, з 13.10.2011 по 17.10.2011, з 19.10.2011 по 29.10.2011 лікуввся амбулаторно. За наслідками цієї травми з діагнозом: рогнистий запал 2-3 ст. лівої кісті (рубці після опіків за травмою на виробництві 18.09.2011) та зі скаргами на біль у лівій кісті позивач амбулаторно лікувався з 10.05.2012 по 01.06.2012, з 01.11.2012 по 20.11.2012 та з 11.04.2014 по 25.04.2014. З 11.07.2013 по 16.07.2013 [PERSON] з діагнозом: гіпертрофічні опікові рубці рук з нейротрофичними розладами, елементами паратравматичної екземи знову пройшов курс стаціонарного лікування у Донецькому опіковому відділенні, де йому була виконана криодеструкція рубців. Дані обставини встановлено з записів амбулаторної карти позивача, історій його хвороби (епікризів № 11324 від 30.09.2011, № 9808 від 16.07.2013), з яких також вбачається, що на обличчі, шиї потерпілого є гіперемія шкіри, а шкіра рук, ніг і спини рубцово змінена, кісті рук набряклі, рух в пальцях обмежений, відчувається біль при пальпації опікових поверхень. 05.05.2016 при виконанні трудових обов'язків з позивачем знову трапився нещасний випадок на вказаному підприємстві, він спіткнувся через фрагмент породи і впав на грунт виробки, вдарившись правим плечем, в наслідок чого отримав закритий косо-уламковий перелом н/з правої плечової кістки зі зміщенням. За даним нещасним випадком було проведено розслідування, про що складено акт за формою Н-5 від 16.05.2016, про сам випадок було складено акт за формою Н-1 від 16.05.2016 № 28 (а.с.22-23, 24-28). Як вбачається з текстів даних актів, причиною нещасного випадку стала особиста необережність позивача під час пересування по гірничим виробкам. За даною травмою [PERSON] з 05.05.2016 по 16.05.2016 перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні Димитровської центральної міської лікарні, йому була проведена операція, накладено апарат Ілізарова на н/з правого плеча, після чого безперервно аж до 22.12.2016 лікувався амбулаторно, що підтверджується епікризом № 3819/401 та записами з амбулаторної кварти потерпілого. 14.06.2017 при виконанні трудових обов'язків з позивачем також трапився нещасний випадок на вказаному підприємстві. За даним нещасним випадком було проведено розслідування, про що складено акт за формою Н-5 від 19.06.2017, про сам випадок було складено акт за формою Н-1 від 19.06.2017 № 37. Наслідками вказаного нещасного випадку стали: неповна травматична ампутація 5 пальця на рівні ДМФС, 4 пальця правої кисті на рівні н/З середньої фаланги. Забита рана 3 пальця правої кисті з пошкодженням сухожилля розгинача (а.с.22-23, 24-28). Як вбачається з текстів даних актів, причинами нещасного випадку стали: порушення технологічного процесу в частині проведення та кріплення гірничої виробки, невиконання вимог інструкцій з охорони праці, відсутність контролю за безпечним виконанням робіт у другу зміну на дільниці. Через дану травму [PERSON] з 14.06.2017 по 29.06.2017 перебував на стаціонарному лікуванні у Мирноградській центральній міській лікарні у травматологічному відділенні з діагнозом: неповна травматична ампутація 5 пальця на рівні ДМФС, 4 пальця правої кисті на рівні н/З середньої фаланги. Забита рана 3 пальця правої кисті з пошкодженням сухожилля розгинача, супутній діагноз: зрощений закритий перелом, с/з правого плечового суглобу після МОС по Ілізарову, після виробничої травми в 2016 році. Після цього позивач безперервно до 18.08.2017 лікувався амбулаторно. Згідно за довідкою до акту огляду МСЕК від 17.08.2017 та довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності від 17.08.2017 позивачу первинно за наслідками виробничої травми від 14.06.2017 встановлено 30% втрати професійної працездатності, повторно за наслідками виробничої травми від 05.05.2016 встановлено 15% втрати професійної працездатності та за наслідками виробничої травми від 18.09.2011 встановлено 15% втрати професійної працездатності, а за сукупністю - 60% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності до 01.09.2018 з рекомендаціями медикаментозного, оперативного лікування та протипоказаннями до важкої фізичної праці, праці з механізмами, що рухаються, роботи під землею (а.с.34-36). [PERSON], [INFO], одружений, його дружина [PERSON] доходів не отримує, має на утриманні сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується довідками виконавчого комітета Мирноградської міської ради від 12.10.2017, об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Уют» м.Мирнограда від 12.10.2017, відомостями з Інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утримання податків Покровської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Донецькій області від 18.10.2017, свідоцтвами про народження дітей (а.с.37-41). Статтею 46 Конституції України передбачено, що право громадян на соціальний захист гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, одним із видів якого є відповідно за ч.1 ст.4 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування - страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Згідно за ч.1 ст.9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, завданої робітнику у наслідок ушкодження його здоров'я, здійснюється Фондом у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 № 1105-ХIV (далі Закон № 1105-ХIV), що набрав чинності з 01.04.2001 року. Обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди застрахованим особам, які потерпіли на виробництві, до внесення змін до Закону № 1105-Х1У на підставі Закону України від 23.02.2007 року № 717-У, був покладений на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. За отриманими травмами позивачу вперше була встановлена втрата професійної працездатності 17.08.2017 по травмі 2017 року, та повторно по травмам 2011 року та 2016 року, тому суд керується законодавством, діючим у зазначений період часу, тобто на час виникнення спірних правовідносин, бо це регламентовано ст.5 ЦК України, згідно якої акти цивільного законодавства, до яких відноситься Закон № 1105-ХIV, регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності і, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Оскільки Фонд на час виникнення спірних правовідносин не відповідав за завдану моральну шкоду, то у разі отримання працівником професійного захворювання таку шкоду позивачу, законні права якого порушені, повинен відшкодувати роботодавець на підставі ст.2371 КЗпП України, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. За ч.4 цієї ж статті власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Виходячи з вимог ст.153 КЗпП України, яка покладає на власника обов'язок створювати працівникові безпечні умови праці, вина власника полягає у невиконанні такого обов'язку. Отже, саме підприємство повинно було створити умови, які б унеможливлювали настання нещасного випадку. Суд вважає, що у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з встановленням йому стійкої втрати працездатності внаслідок отриманих на виробництві травм, а висновки МСЕК підтверджують наявність факту спричинення шкоди його здоров'ю, яка привела до фізичних і моральних страждань позивача, та наявність прямого причинного зв'язку між ушкодженням здоров'я та порушенням небезпечних норм при виконанні робіт. Відомості з лікарні свідчать про те, що позивач зазнавав і, незважаючи на лікування, по теперішній час зазнає фізичну біль і психічні страждання внаслідок отриманих на виробництві травм, через що порушилися його нормальні життєві зв'язки, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, йому рекомендовано подальше медикаментозне та оперативне лікування. Крім того, записи з трудової книжки позивача вказують на те, що він після отримання травми у 2017 році був вимушений покинути підземні роботи за станом здоров'я, за які він отримував гідну заробітну плату. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер, обсяг, тривалість зазнаваних позивачем страждань, його стан здоров'я, наслідки тілесних ушкоджень та незворотність до фізіологічного відновлення за останньою травмою, розмір і строковий характер втрати працездатності, а саме те, що позивач у віці 36 роки втратив 60% своєї працездатності на підприємстві відповідача та набув інвалідності, отримані ним фізичні вади заважають йому вести повноцінний спосіб життя, вимагають від нього додаткових зусиль для його організації, позивачу рекомендовано продовжувати лікування, йому протипоказана тяжка фізична праця, якою він раніше, маючи на утриманні неповнолітніх дітей, заробляв собі та своїй сім'ї на життя, на теперішній час він не працює. Але сума, в яку позивач оцінив заподіяну моральну шкоду, є завищеною і не відповідає отриманим ним моральним стражданням. Суд, враховуючи наявність встановленого в діях позивача порушення техніки безпеки праці та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає можливим визначити позивачу розмір моральної шкоди у 30000 грн, які підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст.88 ЦПК України, враховуючи, що заявлено позов немайнового характеру, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно задоволеній сумі у розмірі 226 грн. На підставі ст.ст.43, 46 Конституції України, ст.ст.153, 2371КЗпП України, Закону України «Про охорону праці»,

Outcome: partial