Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся із вищезазначеним позовом в суд, який 28 березня 2017 року був ним уточнений, просить суд ухвалити рішення, яким визначити додатковий строк, в два (2) місяці для подання заяви про прийняття спадщини за законом, що відкрилася 24 березня 2015 року після смерті його матері [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що після смерті його матері [PERSON], яка померла 24 березня 2015 року, відкрилася спадщина на все належне їй майно, в тому числі на квартиру [ADDRESS]. Маючи намір прийняти спадщину після смерті матері, 24 жовтян 2016 року він звернувся до Бориславської державної нотаріальної контори, однак у прийнятті заяви йому було відмовлено в зв»язку з пропуском шестимісячного строку на прийняття спадщини. Вважає, що встановлений законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини ним пропущено з поважних причин: є інвалідом війни, часто хворіє, перебуваючи на стаціонарному лікуванні. У зв»язку з тим, що після лікування він проходить тривавлий процес реабілітації, який також займає велику кількість часу, не мав можливості звернутися до Бориславської державної нотаріальної контори для вступу в спадщину. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та надав пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Крім цього, додатково пояснив, що не знав про те, що законодавством встановлений шестимісячний строк для прийняття спадщини. Представник відповідача [PERSON] міської ради Львівської області [PERSON] у судовому засіданні щодо вирішення даного спору покладається на розсуд суду. Представник третьої особи Бориславської державної нотаріальної контори у судове засідання не з»явився. Від в.о. завідувача Бориславської ДНК [PERSON] до суду поступив лист про розгляд справи у відсутності представника третьої особи, з приводу задоволення заявлених вимог покладається на думку суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Відповідно до\~статті 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст.\~15,\~16 ЦК України,\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно ч.1\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст.61 цього Кодексу, яка передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім цього, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини (ч.3 ст.61 ЦПК України) Виходячи з вимог ст. ст.\~10,\~214,\~215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Судом встановлено, що 21 березня 2015 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориславського міського управління юстиції у Львівській області 24 березня 2015 року, актовий запис №135 (а.с.11). Позивачі [PERSON] являється сином [PERSON]-Я.В., що підтверджується свідоцтвом про народження серії ЯЛ №416814 в12.07.1958 року. (а.с.5). В силу вимог\~ст.1261 ЦК України\~зазначений позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті спадкодавця [PERSON]-Я.В. Відповідно до ч. 1\~ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1\~ст. 1270 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2\~ст. 1220 ЦК України). Судом встановлено, що спадщина після смерті спадкодавця [PERSON]-Я.В. відкрилась 21 березня 2015 року. Таким чином строк для прийняття спадщини, встановлений\~ст.1270 ЦК України, після смерті спадкодавця [PERSON]-Я.В. закінчився 21 вересня 2015 року. Позивач [PERSON] заяви про прийняття спадщини після смерті матері до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини у встановлений законом строк не подавав, що підтверджується спадковою справою №101/2016 до майна померлого 21 березня 2015 року [PERSON]-Я.В. та листом завідувача Бориславської ДНК [PERSON] від 24 жовтня 2016 року № 562/02-14. Згідно ч.1\~ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Таким чином, в силу вимог ч.1\~ст.1272 ЦК України, позивач вважається таким, що не прийняв спадщину після смерті матері. Далі, відповідно до ч.3\~ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пунктом 24\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 роз'яснено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутись до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3\~ст.1272 ЦК України. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Верховний Суд України при розгляді справи № 6-1215цс16 (постанова Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року) висловив правову позицію, про те що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12) та 04 листопада 2015 року (справа № 6-1486цс15). Враховуючи наведене, позивач повинен довести, що у нього були перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини, що пропуск строку відбувся з причин (перешкод), які об'єктивно свідчать про наявність непереборних труднощів на подання заяви, тобто про фізичну неможливість подати заяву з незалежних від спадкоємця причин. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що є інвалідом війни, часто хворіє, перебуваючи на стаціонарному лікуванні, після лікування проходить тривалий процес реабілітації, який також займає велику кількість часу. Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №852 Бориславської міської лікарні позивач [PERSON] з 25.05.2015 року по 12.06.2016 року знаходився в стаціонарі з приводу важкого захворювання: стенокардія ІІІ ст., післяінфарктний кардіоскароз СН ІІА, гіпертонічна хвороба ІІ степеня з ризиком ІV. Доказами в розумінні\~ст.57 ЦПК України\~є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Проте, згідно із ч.2\~ст.59 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до\~ст.64 ЦПК\~письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Аналізуючи поважність причин пропуску позивачем [PERSON] строку, встановленого для прийняття спадщини, враховуючи те, що з моменту відкриття спадщини 21 березня 2015 року до часу звернення з позовом до суду 27 січня 2017 року позивач [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні лише в період з 25 травня 2015 року по 12 червня 2015 року, суд звертає увагу на те, що зазначена обставина підтверджує лише труднощі фактичного прибуття позивача в даний період часу, а саме18 днів у приміщення нотаріальної контори для подачі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину. При цьому, позивач не був позбавлений в інший, передбачений законом, спосіб звернутись до нотаріуса з відповідною заявою. Крім цього, досліджені судом письмові докази, а саме: спадкова справа №101/2016 до майна померлого 21 березня 2015 року [PERSON]-Я.В., лист в.о. завідувача Бориславської ДНК [PERSON] від 24 жовтня 2016 року № 562/02-14, з яких вбачається, що позивач [PERSON] звертався із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину 19 вересня 2016 року, а також пояснення позивача про те, що він не знав про встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини свідчать про відсутність у позивача інтересу та зацікавленості до прийняття спадщини у визначений ст.1270 ЦК України строк. Приймаючи до уваги зазначені обставини, суд вважає, що у спадкоємця позивача [PERSON] у справі не було обєктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення відповідних дій, позивачем не надано належних доказів на підтвердження заявлених вимог, а тому суд відмовляє у задоволенні позову.

Outcome: dismissed