Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до Харківської міської ради, Департаменту житлового господарства Харківської міської ради, треті особи: Комунальне підприємство «Жилкомсервіс», Фрунзенський РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області про визнання наймачем, визнання права користування житловим приміщенням. В позовній заяві, позивач просив суд визнати його - [PERSON], [INFO] наймачем житлового приміщення - кімнати №? 66 (загальною площею 25,1 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м.,) в будинку [ADDRESS]. Визнати за [PERSON], [INFO], право користування житловим приміщенням - кімнатою №? 66 (загальною площею 25,1 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м.,) в будинку [ADDRESS]. В обґрунтуванні позову зазначено, що [PERSON], 15 січня 2009 року отримав в тимчасове користування житлову кімнату № 66 у гуртожитку АТЗТ «Завод ЗБК № 5» за адресою, [ADDRESS]. Житлова кімната № 66 загальною площею 25,1 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м., надана йому на підставі розпорядження адміністрації № 13 від 15 січня 2009 року, у порядку черговості, що визначається адміністрацією заводу. На підставі розпорядження про надання житлової площі в гуртожитку адміністрація заводу видала [PERSON] спеціальний ордер на жилу площу в гуртожитку № 03/09 серія СЛ від 15.01.2009 р., який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Спеціальний ордер № 03/09 серія СЛ від 15.01.2009 р. є законним та дійсним до теперішнього часу. З позивачем [PERSON], як основним наймачем, був укладений Договір найму житла у гуртожитку у січні 2009 року. Таким чином згідно зі ст.ст. 128, 129 Житлового кодексу України і Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986р. № 208, позивач зазначає, що набув право користування жилою кімнатою № 66 за адресою, [ADDRESS]. [PERSON] перебував у трудових відносинах з АТЗТ «Завод ЗБК № 5» з 03.08.2005 р. по 12.04.2011 р. Він був вимушений звільнитися 12.04.2011 року у зв`язку з низькою оплатою праці і порушенням роботодавцем трудового законодавства (затримка виплати заробітної плати). Позивач постійно мешкає у спірному житловому приміщенні з січня 2009 року, іншого житла не має. Рішенням Харківської міської ради від 28.09.2011р. № 681 за підписом Міського голови [PERSON], було виключено 2-5 поверхи у будинку [ADDRESS] із числа гуртожитку ПАТ Банк «Меркурій» і дозволено Управлінню обліку та розподілу житлової площі Департаменту житлового господарства Харківської міської ради, як виняток, закріпити за мешканцями гуртожитку у будинку [ADDRESS] займану площу і визнати їх наймачами. Позивач [PERSON] звернувся до відповідачів Харківської Міської Ради, Департаменту житлового господарства управління обліку та розподілу житлової площі Харківської міської ради з проханням закріпити за ним житлову кімнату [ADDRESS] та визнати його наймачем вищезазначеної кімнати. Відповідач Департамент житлового господарства управління обліку та розподілу житлової площі, листом від 01.03.2013 р. № 700, відмовив позивачу [PERSON] в закріплені за ним кімнати [ADDRESS], а також у питанні про визнанні його наймачем. Позивач зазначив, що за весь час проживання за вказаною адресою він є сумлінним користувачем вказаного приміщення: за свій рахунок провів поточний ремонт, своєчасно та в повному обсязі сплачую комунальні та інші послуги: за каналізацію, водо-, тепло- та електропостачання. У 2012 році він сплатив 2098,00 грн. за встановлення нових кабельних електричних мереж, для забезпечення відкриття особистого рахунку по сплаті за споживання електроенергії, який позивач не має можливості відкрити у зв'язку з відсутністю реєстрації за місцем мешкання. Заборгованості по сплаті за комунальні послуги не має. Позивач вважає, що оскільки його права на визнання за ним права користування спірним житловим приміщенням, визнання наймачем та реєстрації у кімнаті [ADDRESS], не визнаються з боку відповідачів, він змушений звернутись з даним позовом до суду. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] - [PERSON], яка діяла на підставі довіреності від 05.04.2013 року, у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, вважаючи їх законними та обґрунтованими, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача - Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомлено. Представник відповідача - Департаменту житлового господарства Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомлено. Представник третьої особи - КП «Жилкомсервіс» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи третя особа повідомлялася своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомлено. Представник третьої особи - Фрунзенського РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи третя особа повідомлялася своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомлено. В судовому засіданні допитані свідки: Так свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач її сусід. Вона мешкає у кімнаті [ADDRESS] разом зі своєю сім`єю з 2003 року та зареєстрована за вказаною адресою, а позивач [PERSON] постійно мешкає на законних підставах у кімнаті № 66 приблизно з 2009 року, до цього часу він з 2006 року мешкав у гуртожитку на 4-му поверсі у іншій кімнаті. Їй відомо, що вказана кімната була надана позивачу на підставі розпорядження заводу, оскільки інших підстав у той період часу для вселення у гуртожиток не було, Охарактеризувала позивача з позитивного боку та пояснила, що вони тривалий час разом з ним працювали на підприємстві АТЗТ «Завод ЗБК № 5». [PERSON] є сумлінним користувачем вказаного житлового приміщення, оскільки не порушує громадський спокій, допомагає займатися благоустроєм гуртожитку, сплачує необхідні платежі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона сусідка позивача. Вона мешкає у кімнаті [ADDRESS] разом зі своєю сім`єю з 1984 року та зареєстрована за вказаною адресою з 2000 року. Їй відомо, що позивачу [PERSON] на підставі спеціального ордеру у 2009 році було надано житлову кімнату [ADDRESS], тобто його вселення було законним. З зазначеного часу позивач постійно мешкає у спірному житловому приміщенні, іншого житла у нього не має, до 2009 року він також мешкав у даному гуртожитку з 2006 року, однак у іншій кімнаті, яка була тимчасово за ним закріплена. Охарактеризувала позивача з позитивного боку. Також, пояснила, що вона є членом ініціативної групи, яка зверталася до офіційних органів з заявами з проханням дозволити управлінню обліку та розподілу житлової площі Департаменту житлового господарства Харківської міської ради закріпити за мешканцями гуртожитку у будинку [ADDRESS] займану площу і визнати їх наймачами. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачів та, зі згоди позивача та представника позивача ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, допитавши свідків, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги обґрунтованими, виходячи з наступного: Відповідно до вимог ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 3 ст. 10 та ч. ч. 1, 4 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON], з січня 2009 року та по теперішній час постійно мешкає в кімнаті № 66, житловою площею 17,2 кв.м., за адресою, [ADDRESS]. Згідно записів у трудовій книжці позивача [PERSON] він з 03.08.2005 р. по 12.04.2011 р, перебував у трудових відносинах з АТЗТ «Завод ЗБК-5». 15 січня 2009 року [PERSON] отримав в тимчасове користування житлову кімнату № 66 у гуртожитку АТЗТ «Завод ЗБК № 5» за адресою, [ADDRESS], яка надана йому на підставі розпорядження адміністрації № 13 від 15 січня 2009 року, у порядку черговості, що визначається адміністрацією заводу. На підставі розпорядження про надання житлової площі в гуртожитку адміністрація заводу видала [PERSON] спеціальний ордер на жилу площу в гуртожитку № 03/09 серія СЛ від 15.01.2009 р., який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Відповідно до ст. 128 Житлового кодексу України, жила площа в гуртожитках надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету, в порядку черговості, що визначається адміністрацією підприємства, установи, організації та профспілковим комітетом. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Згідно зі ст. 129 Житлового кодексу України, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. В спеціальному ордері, який видається адміністрацією підприємства, установи, організації на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку, зазначаються: дата видачі ордеру; найменування населеного пункту, а також підприємства, установи, організації, яким належить гуртожиток; номер і серія ордеру; прізвище, ім'я, по батькові особи, яка отримує жилу площу у гуртожитку, адреса місцезнаходження гуртожитку; номер корпусу і кімнати; на підставі якого рішення видано ордер; склад сім'ї особи, яка отримує житлову площу у гуртожитку. Ордер підписується керівником підприємства, установи, організації та скріплюється відбитком печатки підприємства, установи, організації. Крім того, відповідно до ст. 59 Житлового кодексу України, ордер на житлове приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянам и не відповідаючи дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі. Тобто, аналізуючи зазначені норми права, вселення позивача до спірної кімнати № 66 відбулось на підставі спеціального (правильно заповненого) ордеру № 03/09 серія СЛ від 15 січня 2009 р., який є законним та спеціальний ордер № 03/09 серія СЛ від 15 січня 2009 р., невизнаний недійсним. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачу [PERSON], як працівнику АТЗТ «Завод ЗБК № 5», було видано спеціальний ордер на займану ним житлову площу і тому наймодавець визнав за ним право користування цим житловим приміщенням. Відповідно до ст. 130 Житлового кодексу України, підставою для укладення договору найму житла у гуртожитку незалежно від форми власності є спеціальний ордер, який видається в порядку, передбаченому ст. 129 Житлового кодексу України. Права і обов'язки сторін договору найму житла в гуртожитку визначені Примірним положенням про гуртожитки, правилами внутрішнього розпорядку у гуртожитку, Типовим договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 р. № 560, а також укладеним договором найму. Відповідно до ст. 61 Житлового кодексу України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. З пояснень позивача вбачається, що у січні 2009 року між АТЗТ «Завод ЗБК №5» та [PERSON] було укладено договір найму житла в гуртожитку, - кімнати [ADDRESS], зазначений договір було надано позивачем при вселенні до гуртожитку коменданту, а з часом втрачено. З квітня 2009 року він неодноразово звертався до адміністрації Акціонерного товариства закритого типу «Завод залізобетонних конструкцій № 5» з проханням зареєструвати його у спірній кімнаті. Адміністрація давала згоду і усні обіцянки, але реєстрація проведена не була. З вересня 2009 року гуртожиток за адресою [ADDRESS] не належить АТЗТ «Завод залізобетонних конструкцій № 5», останній власник наведеного гуртожитку був ПАТ Банк «Меркурій». Розпочавши підготовку документів для визнання наймачем, [PERSON] звернув увагу на те, що договір найму було втрачено, а оскільки АТЗТ «Завод залізобетонних конструкцій № 5» вже не був власником гуртожитку, то йому було відмовлено в видачі копії цього документа, та порекомендовано тимчасово укласти договір оренди, що і було здійснено 01.10.2010 року. Голова правління ПАТ Банк «Меркурій» звернувся до Харківської міської ради з проханням виключити 2-5 поверхи у будинку [ADDRESS] із числа гуртожитків. Рішенням Харківської міської ради від 28.09.2011р. № 681 за підписом Міського голови [PERSON], було виключено 2-5 поверхи у будинку [ADDRESS] із числа гуртожитку ПАТ Банк «Меркурій» і дозволено управлінню обліку та розподілу житлової площі Департаменту житлового господарства як виняток, закріпити за мешканцями гуртожитку у будинку [ADDRESS] займану площу і визнати їх наймачами. Відповідно до пункту 3.1.18. «Положення про управління обліку та розподілу житлової площі Департаменту житлового господарства Харківської міської ради», затвердженого рішенням 1 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 24 листопада 2010 року № 07/10, до функцій вказаного управління відповідно до завдань та повноважень віднесено питання щодо укладення та переоформлення договорів найму житлових приміщень у будинках, що належать до комунальної власності, а також в будинках відомчого житлового фонду в зв'язку зі зміною їх статусу. У судовому засіданні встановлено, що позивач з 2009 року по теперішній час постійно мешкає та користується житловим приміщенням - кімнатою № 66 у гуртожитку за адресою: [ADDRESS], загальною площею 25,1 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м. Іншого житла [PERSON] не має, знятий з реєстрації в будинку [ADDRESS]. Крім цього згідно з Актами фактичного проживання і підписами свідків від 02.04.2012 р., 01.10.2012 р., 02.04.2013 р. було підтверджено постійне мешкання [PERSON], в кімнаті № 66 житловою площею 17,2 кв.м., за адресою, [ADDRESS]. За весь час проживання за вказаною адресою позивач є сумлінним користувачем вказаного приміщення: за свій рахунок провів поточний ремонт, своєчасно та в повному обсязі сплачує комунальні та інші послуги: за каналізацію, водо-, тепло- та електропостачання. Був відкритий особистий рахунок по сплаті за комунальні послуги на ім'я позивача [PERSON]. Заборгованості по сплаті за комунальні послуги не мають. У 2012 році позивач сплатив 2098,00 грн. за встановлення нових кабельних електричних мереж, для забезпечення відкриття особистого рахунку по сплаті за споживання електроенергії. Дані факти підтверджується відповідними квитанціями, оригінали яких оглянуті судом, копії яких містяться в матеріалах справи. Як вбачається з Припису № 12 від 13 березня 2013 року КП «Жилкомсервіс», - [PERSON], необхідно звернутись до суду для визнання наймачем житлового приміщення - кім. [ADDRESS] з подальшим відкриттям особистих рахунків для оплати за використану електроенергію. Враховуючи, що гуртожиток, розташований за адресою: [ADDRESS], на час укладання договору найму від 24 грудня 2008 року не перебував у державній чи комунальній власності, то до зазначеного договору найму житла застосовуються положення Цивільного Кодексу України (ч. 3 ст. 810 Цивільного кодексу України). Відповідно до положень ст. 810 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Окрім того, відповідно до ст. 814 Цивільного кодексу України у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця. Суду не надано доказів того, що при зміні власника гуртожитку, розташованого за адресою: [ADDRESS] з АТЗТ «Завод ЗБК-5» на ПАТ Банк «Меркурій», а також після передання гуртожитку до комунальної власності з позивачем переукладався договір найму. Новий наймодавець не висував вимог щодо виселення позивача, тобто не оспорює його право на користування спірним житловим приміщенням, у зв'язку з чим позивач є наймачем і має бути зареєстрований за вказаною адресою. Правомірність проживання та користування позивачем житловим приміщенням відповідачами не оспорювалися. Судом встановлено, що позивач [PERSON] звертався до Харківської Міської Ради, Департаменту житлового господарства управління обліку та розподілу житлової площі з проханням закріпити за ним житлову кімнату [ADDRESS] та визнати його наймачем вищезазначеної кімнати. Листом від 01.03.2013 р. № 700, Департаменту житлового господарства управління обліку та розподілу житлової площі позивачу [PERSON] відмовлено в закріплені за ними кімнати [ADDRESS], а також у питанні про визнання його наймачем і запропоновано звернутися до суду. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до Положення про Державну міграційну службу України, затверджене Указом Президента України № 405/2011 від 06 квітня 2011 року, на Державну міграційну службу України покладено завдання щодо здійснення реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання або перебування фізичних осіб. Позивач звертався до Департаменту житлового господарства управління обліку та розподілу житлової площі Харківської міської ради для визнання його наймачем та надання згоди на реєстрацію у спірному житловому приміщенні для подальшого звернення до Фрунзенський РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області, що передбачено діючим законодавством, однак оскільки відповідачі не визнали за ним це право, він не мав правових підстав для реєстрації у спірному житловому приміщенні, тим самим відповідачі порушили права позивача, що змусило [PERSON] звернутись до суду із зазначеними позовними вимогами. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, приймаючи до уваги тривалість проживання позивача у спірній кімнаті, сумлінне користування ним зазначеним приміщенням, сплату на протязі тривалого часу комунальних послуг, вселення до спірної кімнати на підставі спеціального ордеру та договору найму, суд вважає, що позивач набув право користування спірним житловим приміщенням та приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання позивача [PERSON], [INFO], наймачем житлового приміщення - квартири № 66 (загальною площею 25,1 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м.) в будинку [ADDRESS], та в частині визнання за [PERSON] права користування житловим приміщенням - кімнатою № 66 (загальною площею 25,1 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м.) в будинку [ADDRESS]. Суд вважає, що позивачем доведені ті обставини на які він посилаються у позові. Відповідно зі ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши діюче законодавство з питань, що регулюють предмет спору, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved