Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила суд постановити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між сторонами у справі, зареєстрований 19.10.2013 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 1597. В обґрунтування вимог, викладених у позовній заяві, зазначає про те, що внаслідок втрати взаємопорозуміння та почуття любові одне до одного, сімейне життя не склалося, у зв'язку із чим сторони у справі протягом тривалого часу не проживають разом, не підтримують сімейні стосунки та не ведуть спільне господарство. Подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим та таким, що суперечило б інтересам сторін. У судовому засіданні позивач підтримала позов, просила суд розірвати шлюб з викладених у позові підстав, після розірвання шлюбу залишити дівоче прізвище - [PERSON]. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про день та час судового засідання був повідомлений судом належним чином у встановленому ст.ст. 74, 76 ЦПК України порядку. На підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України , за згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної цивільної справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. 19 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 1597, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серія [NUMBER], виданого 19.10.2013 року. Від шлюбу сторони у справі мають доньку - [PERSON], [INFO], що стверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 11.12.2014 року. Судом встановлено, що спільне життя сторін у справі не склалось, у зв'язку із тим, що останні мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаємопорозуміння та почуття любові одне до одного. Примирення та збереження сім'ї є неможливим. Протягом тривалого часу сторони у справі не проживають разом, не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї у даному випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі, враховуючи обставини, що склалися у даному випадку, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved