Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики, мотивуючи позовні вимоги тим, що 10.05.2012 року між [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі було укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якого [PERSON] передав, а [PERSON] одержав грошові кошти у розмірі 70 000 доларів США. Відповідач зобов`язався повернути одержані грошові кошти по першій вимозі [PERSON] Також, між позивачем та [PERSON] 10.05.2012 року був укладений Договір поруки, відповідно до п. 1.1. якого позивач, як поручитель зобов`язався відповідати перед Кредитором за виконання всіх зобов`язань [PERSON] , що виникли на підставі договору позики укладеного між відповідачем та [PERSON] Відповідно до п. 4.1. вищевказаного договору поруки поручитель відповідає перед Кредитором за виконання зобов`язань Боржником згідно договору позики у розмірі 70 000 доларів США. 10.09.2017 року [PERSON] було направлено відповідачу та позивачу вимогу про сплату боргу в строк до 10.10.2017 року за договором позики від 10.05.2012 року у розмірі 70 000 доларів США. Вищевказана вимога була виконана у повному обсязі позивачем, що підтверджується актом приймання-передачі грошових коштів від 09.10.2017 року у розмірі 1 871 100 грн, що еквівалентна 70 000 доларів США, згідно офіційному курсу НБУ 26,73 грн. за 1 долар США. Таким чином, відповідач повинен повернути вищевказані грошові кошти позивачу, оскільки він, як поручитель сплатив їх за нього [PERSON] Просить суд задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача [PERSON] на його користь за договором позики у формі розписки від 10.05.2012 року грошові кошти у розмірі 1 871 100 грн. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 20.10.2017 року відкрито провадження по цивільній справі за вищевказаною позовною заявою та призначено судовий розгляд. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 23.01.2018 року продовжено судовий розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 28.03.2019 року закрито підготовче судове засідання по справі та призначено судовий розгляд. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просить суд провести слухання справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав повністю та зазначив, що згідно п.1.1 Договору поруки, Поручитель зобов`язався відповідати перед Кредитором за виконання всіх зобов`язань [PERSON] , що виникли на підставі договору позики у формі розписки від 10.05.2012 року, укладеного у простій письмовій формі між Кредитором і Боржником. Також, п. 2.1. Договору поруки встановлено, що у відповідність до п. 1 Основного договору, предметом Основного Договору є повернення Боржником Кредитору грошових коштів у розмірі 70 000 доларів США. Боржник зобов`язаний повернути одержані кошти по першій вимозі Кредитора. Оскільки Договором поруки від 10.05.2012 року не встановлено строк його дії, відповідно до ст. 252 ЦК України, тому підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України. Тобто, річний строк для пред`явлення Кредитором позову до Поручителя минув 11.05.2013 року, оскільки Договір поруки був укладений 10.05.2012 року, тому Договір поруки вважається припиненим 11.05.2013 року. Таким чином, оскільки з 10.05.2012 року з дати укладання Договору поруки минуло вже більше ніж 5 років, а Кредитор не пред`явив позов до Поручителя, пропустив річний строк для пред`явлення позову, тому Договір поруки припинив свою дію 11.05.2013 року. Крім того, відповідач не отримував жодних листів [PERSON] , в тому числі і вимогу, на яку посилається позивач. Жодного підтвердження щодо направлення [PERSON] вищевказаної вимоги відповідачу, а також позивачу немає. На час підписання акту приймання-передачі грошових коштів у розмірі 1 871 100 грн., а саме 09.10.2017 року, Договір поруки вже припинив свою дію 11.05.2013 року, тому правовідносини між Кредитором та Поручителем за цим договором також припинилися 11.05.2013 року. Отже, у зв`язку з тим, що Договір поруки припинився, то і правовідносини між сторонами перестали існувати. Враховуючи вищевикладене, у позивача перестали існувати права і обов`язки за Договором поруки з 11.05.2013 року, а тому він не міг передавати будь-які кошти на вимогу [PERSON] за договором позики у формі розписки від 10.05.2012 року після 11.05.2013 року. Просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином. Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договору не вимагалася. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс 15. В цій постанові зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та дату отримання коштів. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Судом встановлено, що згідно розписки від 10.05.2012 року відповідач [PERSON] взяв у [PERSON] у борг гроші у сумі 70 000 доларів США та взяв на себе зобов`язання повернути суму боргу по першій вимозі Кредитора. Зобов`язання за вказаним договором забезпечено договором поруки, який було укладено 10.05.2012 року між [PERSON] та [PERSON] Відповідно до п. 1.1 Договору поруки Поручитель зобов`язується відповідати перед Кредитором за виконання всіх зобов`язань Боржника, що виникли на підставі договору позики у формі розписки від 10.05.2012 року, укладених у простій письмовій формі між Кредитором та Боржником . Відповідно до п. 2.1 Договору поруки у відповідності до п. 1 Основного договору предметом Основного договору є повернення Боржником Кредитору грошових коштів у розмірі 70 000 доларів США. Боржник зобов`язався повернути одержані кошти по першій вимозі Кредитора. Згідно з ч.1 ст.543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Зі змісту наведеної норми випливає, що порука є угодою щодо прийняття перед третьою особою на себе обов`язку поручитися перед кредитором за виконання боржником свого зобов`язання та нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язання боржником шляхом відшкодування у грошовій формі того, що не було виконане боржником. Відповідно до вимог ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Таким чином, порука є способом забезпечення виконання зобов`язання; договір поруки не створює обов`язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором; в договорі поруки кредитор наділений лише правами, а поручитель - обов`язками; у разі невиконання боржником основного зобов`язання, забезпеченого порукою, поручитель зобов`язується виконати борг боржника замість останнього; обов`язок поручителя полягає не лише у виконанні обов`язку замість боржника, а у відшкодуванні збитків, завданих невиконанням обов`язку боржником. Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно вимоги від 10.09.2017 року, [PERSON] пред`явив [PERSON] та [PERSON] вимогу про сплату йому суми боргу у розмірі 70 000 доларів США за договором позики у формі розписки від 10.05.2012 року в строк до 10.10.2017 року. Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання як поручитель за Договором поруки виконав в повному обсязі, оскільки після пред`явлення вимоги Кредитором в обумовлений строк сплав грошові кошти у розмірі 1 871 100 грн. Згідно акту від 09.10.2017 року приймання - передачі до договору поруки від 10.05.2012 року, [PERSON] поручитель, передав [PERSON] (далі Кредитор), а Кредитор прийняв від Поручителя 1 871 100 грн., що за курсом НБУ еквівалентно 70 000 доларів США. Поручитель виконав перед Кредитором своє зобов`язання встановлене договором поруки від 10.05.2012 року. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 556 ЦК України після виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов`язок боржника. До поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Згідно п.п. 5.3.1, п. 5.3, ч. 5 Договору поруки після виконання зобов`язання Боржника за Основним договором до Поручителя, який виконав таке зобов`язання, переходять усі права Кредитора за Основним договором. В силу положень ч.ч. 1,2 ст. 556 ЦК України та вищевказаного договору поруки, позивач виконавши як поручитель обов`язки щодо сплати заборгованості, набув права вимог до боржника [PERSON] , оскільки до поручителя переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим, частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України на день платежу. Як вбачається з відомостей за обмінним курсом валют на українському міжбанківському ринку, станом на 09.10.2017 року 1 долар США складає 26,73 грн. У зв`язку з цим, станом на 09.10.2017 року сума основного боргу за договором позики від 10.05.2012 року складає 1 871 100 грн. (що еквівалентно 70 000 доларів США) (70 000 х 26,3). Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. Суд, критично відноситься до доводів представника відповідача, стосовного того, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України договір поруки, вважається припиненим 11.05.2013 року, оскільки як вбачається з наданих до суду документів, позивач (поручитель) виконав свої зобов`язання за Договором поруки в обумовлений строк, тому положень ч. 4 ст. 559 ЦК України в даному випадку не підлягають застосуванню до вказаних правовідносин. Крім того, на думку суду, положення статті 559 ЦК України розповсюджується на правовідносини, які виникли між кредитором та поручителем за договором поруки. Тоді як, боржник за основним зобов`язанням не є стороною договору поруки та в аспекті ст. 559 ЦК України не наділений правом на його припинення з підстав зазначених у вищевказаній статті. Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки позивач сплатив кредитору грошові кошти за боржника [PERSON] за договором позики у формі розписки від 10.05.2012 року у повному обсязі, тому необхідно стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 1 871 100, 00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача по справі підлягає стягненню судовий збір на користь держави пропорційно до задоволеної частини вимог в розмірі 8000 грн. 00 коп., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, як інвалід другої групи на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» за подання позову до суду.

Outcome: approved