Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки загальною площею 0,25 га (для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства), яка розташована за цією адресою та про визнання за ним права власності посилаючись на такі обставини. Він, 12.11.2013 року у [PERSON] згідно із розпискою, придбав житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами та земельну ділянку, які розташовані за адресою: [ADDRESS], в той же день відповідачка передала йому ключі та документи на будинок. При цьому відповідачка зобов'язалась оформити цю угоду нотаріально пізніше, але в назначений час до нотаріальної контори вона не з'явилась. Крім того, для оформлення цього договору нотаріально не достає певних документів, які відповідачка обіцяла надати, але до цього часу так нічого і не зробила. Він в даний час користується цим будинком та земельною ділянкою. Вважає, що ним були виконані усі умови договору купівлі-продажу, але нотаріально він оформити договір купівлі-продажу не має можливості, тому змушений звернутися до суду з зазначеною заявою. Відповідач до судового засідання не з'явилась, надала заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, позов визнає в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується свідоцтвом на право власності на житло, яке було видано 02 квітня 1997 року виконавчим комітетом Брянківської ради народних депутатів на підставі рішення виконкому від 18.02.1997 року за № 47 (а.с. 10). Із державного акту на право приватної власності на землю серії ЛГ 4220000599 вбачається, що [PERSON] на підставі рішення виконкому Брянківської міської ради народних депутатів № 128 від 19.04.1994 року передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,25 гектарів для обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, ділянка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). Як вбачається із розписки від 12.11.2013 року [PERSON] продала, а [PERSON] купив будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,25 гектарів за цією ж адресою за 20000 грн., гроші [PERSON] отримала у повному обсязі, претензій до [PERSON] не має (а.с. 9). Із постанови державного нотаріуса Брянківської державної нотаріальної контори вбачається, що у посвідченні договору купівлі - продажу будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки за цією ж адресою відмовлено у зв'язку із тим, що не надано усі необхідні документи та неявкою продавця (а.с. 17). Виходячи зі змісту ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, може виникнути у набувача також з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ст. 220 ЦК України, суд може визнати договір дійсним, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона передає, або зобов'язується передати майно у власність другій стороні, а покупець приймає, або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. 12.11.2013 року між сторонами було укладено письмовий договір, який хоча й не було посвідчено нотаріально, але є дійсним, оскільки право власності у позивача виникло з моменту оплати та прийняття майна. Надані докази по справі суд вважає достовірними, бо їх об'єктивність не викликає сумнівів. Відповідно до ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.174 ЦПК України, суд переконався, що визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved