Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визначення останнім сплату аліментів на його користь в розмірі 500 грн. з кожного. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що є непрацюючим та отримує пенсію по інвалідності в сумі 1231,55 грн., яка є єдиним джерелом доходу. Його діти син [PERSON] 12.04.1969р.н., донька [PERSON] 27.01.1975р.н., син [PERSON] 10.12.1979р.н. та донька [PERSON] 02.01.1971р.н. ухиляються від надання матеріальної допомоги, хоча матеріально забезпечені та мають можливість її надавати. Він є інвалідом другої групи, не позбавлений батьківських прав та у свій час приймав участь в утриманні дітей до досягнення ними повноліття, залишив їм квартиру для проживання у звязку з чим має право на утримання та просить стягувати аліменти з дітей в примусовому порядку. В судове засідання позивач, а також його представник адвокат [PERSON], повноваження якого підтверджуються належною довіреністю від 18.01.2018р. не зявились, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Скерували до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідачі в судове засідання не зявились повторно, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином, причин неявки не повідомили. Відзиву на позовну заяву не скерували. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Таким чином, зі згоди позивача та на підставі наявних у справі даних і доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач є батьком відповідачів [PERSON], 12.04.1969р.н., [PERSON] 10.12.1979р.н. та [PERSON] 27.01.1975р.н., в підтвердження чого до матеріалів справи долучено копії відповідних свідоцтв про народження (а.с.9, 10, 11) Остання, згідно копії паспорта (а.с.30, 31, 32) після одруження змінила прізвище на «Продан». Доказів про те, що позивач є батьком відповідача [PERSON] суду не подано. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сімї. Обовязок повнолітніх дітей піклуватись про своїх непрацездатних батьків закріплено в ст. 51 Конституції України. Крім того, обовязок повнолітніх дочки, сина утримувати батьків та його виконання врегульовано Главою 17 Розділу ІІІ СК України. Зокрема, згідно ч. 1 ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобовязані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 202 СК України, обовязок повнолітніх дітей утримувати батьків виникає за наявності двох обовязкових умов в сукупності, зокрема у випадку коли батьки є непрацездатними та у звязку з цим потребують матеріальної допомоги. Спеціальної норми, яка б визначала обставини, за наявності яких особа вважається непрацездатною та обставини, за наявності яких особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги Глава 17 Розділу ІІІ СК України не містить. Відповідно до ч. 1 ст. 10 СК України, якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Нормою, яка регулює подібні відносини є ст. 75 СК України. Згідно ч. ч. 3, 4 цієї статті, непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. На основі аналізу ст. ст. 75, 76 у цивільній справі № 6-3066цс15 з подібними, проте не аналогічними правовідносинами, Верховний Суд України сформулював правову позицію від 13.04.2016р., згідно з якою розяснив, що право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Як вбачається з долученої до матеріалів справи копії довідки МСЕК (а.с.4), позивач є інвалідом ІІ групи загального захворювання безтерміново. Згідно копії довідки Управління ПФ в Залізничному районі м. Львова (а.с.5), отримує пенсію по інвалідності, розмір якої становить 1231,55 грн. Згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з 1 січня 2018 року становить 1373 гривні, з 1 липня 1435 гривень, з 1 грудня 1497 гривень. Вказане в сукупності свідчить про те, що позивач, який є непрацездатним і доходи якого не перевищують прожиткового мінімуму для відповідної категорії населення потребує матеріальної допомоги та у звязку з цим, має право на її отримання. Відповідно до ч. 2 ст. 202, ч. 1 ст. 204 СК України, якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обовязок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Дочка, син можуть бути звільнені судом від обовязку утримувати матір, батька та обовязку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обовязків. Враховуючи те, що в судовому засіданні не встановлено обставин, про які наведено в ч. 2 ст. 202, ч. 1 ст. 204 СК України, підстав для звільнення відповідачів від обовязку утримувати позивача суд не вбачає, однак враховуючи, що суду не надано доказів про те, що відповідач [PERSON] є донькою позивача, в частині позовних вимог до цього відповідача належить відмовити. Відповідно до ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не предявлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Оскільки суду не подано доказів про скрутне матеріальне ставище відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], як і не подано доказів про участь кожного з таких відповідачів в утриманні позивача, виходячи з засад справедливості, добросовісності та розумності, суд погоджується з визначеним позивачем розміром аліментів та ухвалює рішення про стягнення з таких відповідачів на користь позивача аліментів в сумі 500 грн. з кожного. У відповідності до вимог ст. ст. 79, 191 СК України, виходячи з аналогії закону, стягнення аліментів належить присудити з дня подання позовної заяви 02.10.2017р. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, такий в рівних частках в розмірі 640 грн. належить стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] в дохід держави.

Outcome: partial