Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

Позивач- [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , 3 особа- Служба у справах дітей Бережанської районної державної адміністрації Тернопільській області про позбавлення батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Свої позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що до з 17.06.2006 вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі і після розірвання шлюбу у 2017 діти залишились проживати з нею.Відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, не надавав жодної матеріальної допомоги, склав нотаріально засвідчену заяву, якою погодився на позбавлення його батьківських прав, був засуджений Жовтневим районним судом м.Харкова за ст.ст. 317 ч.1, 309 ч.1, 70 до 3 років позбавлення волі та звільнений від відбування покарання з випробувальним строком. В судове засідання позивач надала клопотання про можливість розгляду справи без її участі. Позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день , час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку згідно зі ст. 128 ЦПК України. В матеріалах справи мається заява [PERSON] , посвідчена 30.07.2020 приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаража Н.П., якою відповідач, добровільно, розуміючи значення своїх дій та їх правових наслідків, повністю і безумовно відмовляється від своїх батьківських прав відносно своїх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , не заперечує проти позбавлення його батьківських прав та встановлення опіки над дітьми [PERSON] і [PERSON] іншою особою. Просить справу про позбавлення батьківських прав розглядати за його відсутністю ( а.с. 14). Клопотання від імені [PERSON] від 10.02.2021, що отримано судом поштовою кореспонденцією, про розгляд справи без участі відповідача, підтримання позову та необхідність його задоволення і позбавлення відповідача батьківських прав суд не бере до уваги, оскільки не підтверджено написання заяви і засвідчення її підписом особисто [PERSON] . Представник 3 особи- Служби у справах дітей Бережанської районної державної адміністрації Тернопільській області направив суду заяву про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування, додавши висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] . Суд, перевіривши матеріали справи та оцінивши надані докази, приходить до наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За правилами, визначеними ч.1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] є батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] ( свідоцтво про народження, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Муніципалітету Нератовіце 29.09.2010) і [PERSON] , [INFO] ( свідоцтво про народження [NUMBER] , видане Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 19.04.2012) ( а.с. 11,12). Заочним рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 07.12.2017 шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано.За змістом зазначеного рішення, сторони близько двох років тому припинили сумісне проживання і з тих пір проживають роздільно ( а.с. 13). За інформацією Реєстру територіальної громади м.Харкова [PERSON] був зареєстрований в [ADDRESS] , знятий з реєстрації 12.03.2019 ( а.с. 21-24,26). [PERSON] з дітьми проживає у [ADDRESS] . Як зазначає позивач, [PERSON] після розірвання шлюбу, не приймав ніякої участі у вихованні та утриманні дітей, не цікавився їх долею, життям, розвитком і здоров`ям. За інформацією Рогачинського НВК від 18.06.2020 №42,43, де навчаються малолітні [PERSON] і [PERSON] , мати приділяє належну увагу вихованню дітей, систематично відвідує батьківські збори і виконує рекомендації вчителів. Батько участі у навчанні і вихованні дітей не бере ( а.с. 30,31). Позивачем долучена до справи довідка Бережанського міжрайонного відділу державної виконавчої служби від 07.06.2020 № 321/13074, з якої випливає, що відомості про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] відсутні ( а.с. 29). Положення статті 171 Сімейного кодексу визначають, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Статтею 12 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. Перед засіданням органу опіки та піклування з малолітніми проведена бесіда головним спеціалистом-юристом служби та було з`ясовано, що батько до дітей не проявляє батьківської турботи, не забезпечує матеріально, не цікавиться їхнім життям.Діти давно не бачили і не чули батька, повністю погоджуються з позбавленням його батьківських прав. За висновком Служби у справах дітей Бережанської районної державної адміністрації Тернопільській області № 01-1159/01-18 від 28.08.2020, виходячи з інтересів дитини, Служба у справах дітей вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх [PERSON] , [PERSON] , оскільки відповідач свідомо, систематично не виконує свої батьківські обов`язки та за власною ініціативою ухиляється від їх виконання без поважних причин,не звертався до служби у справах дітей щодо захисту батьківських прав відносно дітей, не цікавився можливими способами участі у їх житті (а.с. 16-18). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з вимогами ч.2 ст. 150, ч.ч. 3,4 ст. 155 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 164 ч.1 п. 2 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька. За приписами статті 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З наданих суду доказів встановлено та не заперечується відповідачем, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, свідомо самоусунувся від їх виховання та утримання , не спілкувалась з ними, не бачиться , не проявляє ніякого інтересу до їх життя, тому позовні вимоги є обгрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню. Таким чином ,визнання [PERSON] позову не суперечить закону , не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб Виходячи з приписів ст.ст. 133, 141 ЦПК України судовий збір в дохід держави підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного і

Outcome: approved