Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся з позовом до суду про встановлення факту перебування в трудових відносинах, внесення запису у трудову книжку, стягнення заробітної плати та моральної шкоди. Свої вимоги позивач мотивував тим, що працював в кафе «Якіторія» ТОВ «Збалансована Система Харчування» на посаді кухаря з 12.05.2014 року по 13.07.2014 року. Проте, трудового договору у письмовій формі з ним укладено не було, в трудову книжку не було внесено відомостей щодо його прийняття та звільнення, наказів про прийом на роботу та звільнення з роботи не видано, заробітну плату він не отримував, у зв'язку з чим просить суд захистити порушене право шляхом встановлення факту перебування у трудових відносинах з вказаним підприємством, внести запис в трудову книжку про роботу кухарем, стягнення на його користь не отриманої заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки та моральної шкоди. Як на доказ перебування у трудових відносинах з ТОВ «ЗСХ», позивач послався на запис в особовій медичній книжці про перебування на посаді кухаря в ТОВ «ЗСХ», покази свідків та проект наказу про прийняття його на роботу. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та просив його задовольнити за вищевикладеними обставинами . Представники відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували та просили відмовити повністю, посилаючись на те, що трудових відносин з позивачем у відповідача не було. Позивач лише проходив стажування щодо вирішення питання про можливість його подальшого працевлаштування. Вислухавши пояснення сторін,допитавши свідків , дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, або фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до частин 1 та 3 ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Частиною 4 ст. 24 КЗпП України встановлено, що трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Допитаний як свідок [PERSON] показав, що в травні 2014 року він звернувся до адміністрації кафе «Якіторія» з приводу його працевлаштування на посаду сушиста. До цього він працював сушистом в ТРЦ «Art Mall». В приміщенні кафе «Якіторія» ним було складено анкету, яку він передав працівникам кафе, а також надано копію паспорту, ідентифікаційного коду та сертифікату про закінчення курсів сушистів. Також йому повідомили, що необхідно пройти стажування, після чого буде вирішуватись питання про прийняття чи не прийняття його на роботу. Шеф-кухарем кафе [PERSON] було складено графік його виходу на роботу, видано фірмовий одяг, після чого його було допущено до кухні. Також в його особисту медичну книжку менеджером кафе було здійснено запис про перебування його на посаді кухаря з 20.05.2014 року. Проте, у зв'язку з невиплатою йому заробітної плати, він з липня 2014 року змушений був звільнитись. Заяви про прийняття його на роботу та звільнення ним не складались. Вважає, що у період часу з травня по липень 2014 року виконував трудові обов'язки на посаді кухаря-сушиста. Допитаний як свідок [PERSON] показав, що працює в кафе «Якіторія» ТОВ «ЗСХ» на посаді шеф-кухаря. У зв'язку з великою плинністю кадрів у травні 2014 року кафе здійснювало набір на роботу на різні посади, у тому числі на посаду кухаря. Враховуючи, що посада кухаря передбачає наявність спеціальних знань та навичок, в кафе запроваджено стажування щодо з'ясування професійних здібностей кандидата. Для організації проходження стажування всіх кандидатів, які претендують на цю посаду, було розроблено графік їх виходу до кафе. В залежності від кількості кандидатів та їх спеціальних навичок строк стажування кожного кандидата був різним. В травні 2014 року до нього звернувся позивач з проханням прийняти його на роботу. Позивачу було роз'яснено умови проходження стажування з метою встановлення можливості прийняття його на роботу. Позивач погодився на ці умови, після чого [PERSON] включив його до графіку стажування. Стажування полягало в роз'ясненні кандидатам процедури приготування страв, а також з'ясування у кандидатів їх практичних навичок в приготуванні азіатських страв. Під час стажування, [PERSON] виявив низький рівень знань. Не знав базові назви інгредієнтів страв та спецій. У визначені дати стажування систематично приходив із запізненням, а також інколи не приходив взагалі. Через деякий час після початку стажування [PERSON] повідомив його, що знайшов інше місце роботи та не буде більше приходити. Однак, через кілька днів знову попросився відновити його у роботі, але на стажування майже не приходив, про що свідком було повідомлено директора ТОВ «ЗСХ» [PERSON] На роботу [PERSON] прийнято не було, так як він негативно зарекомендував себе під час проходження стажування. Свідок [PERSON] показала, що працює в ТОВ «ЗСХ» на посаді менеджера. В її посадові обов'язки входить ведення кадрової документації по персоналу. Свідок підтвердив, що [PERSON] проходив стажування в ТОВ «ЗСХ». Зазначила, що питання про проходження особою стажування на посаду кухаря вирішується шеф-кухарем ресторану. При цьому показала, що [PERSON] на роботу не приймався, так як за своїми професійними здібностями він не підходив для зайняття цієї посади. Допитаний за клопотанням позивача свідок [PERSON] показав, що [PERSON] повідомив йому про набір кадрів на роботу кухаря-сушиста в кафе «Якіторія». На пропозицію [PERSON] він спілкувався з шеф-кухарем [PERSON], заповнив анкету, надав копію паспорту та ідентифікаційного коду, після чого його було включено у графік стажування. Через кілька тижнів його вивільнили. Причини вивільнення він не знає. Також свідок заперечив покази позивача про наявність у останнього досвіду роботи по спеціальності сушиста в ТРЦ «Art Mall». З матеріалів справи, показів свідків та сторін по справі, судом встановлено, що наказ про прийняття на посаду кухаря ТОВ «ЗСХ» на [PERSON] не складався, запис в трудову книжку не здійснювався, прізвище позивача у відомостях на виплату заробітної плати відсутнє, відрахування із заробітної плати до визначених законодавством державних органів не здійснювались, що підтверджується даними матеріалів перевірок ТОВ «ЗСХ», проведених Печерським РУГУ МВС України в м. Києві та ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві. Відповідно до довідки фактичної перевірки ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві №2200/26-55-17-02/32308320 від 22.08.14 року на момент проведення перевірки (22.08.14 р.) в приміщенні кафе «Якіторія» перебували: [PERSON], [PERSON], [PERSON], які пояснили, що проходять стажування на посадах бармена та сушиста. Дослідженими у судовому засіданні доказами підтверджено доводи відповідача про запровадження в кафе «Якіторія» ТОВ «ЗСХ» програми стажування для кандидатів на подальше працевлаштування. Суд не приймає посилання представника позивача на проект наказу про прийняття позивача на посаду кухаря з окладом 1380 грн., оскільки вказаний проект не є належним доказом, що підтверджує працевлаштування позивача, так як не містить обов'язкових реквізитів - підпису директора та печатки товариства. Також, судом не приймаються до уваги посилання позивача на запис в особистій медичній книжці [PERSON] про перебування на посаді кухаря ТОВ «ЗСХ» з 20.05.2014 року. Так, згідно постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов'язковим профілактичним медичним оглядам, порядку проведення цих оглядів та видачі особистих медичних книжок» №559 від 23.05.01 працівники цехів виробництва кулінарної продукції підлягають обов'язковим профілактичним медичним оглядам. Зразок бланка особистої медичної книжки та порядок її ведення затверджуються МОЗ. Відповідно до п. 3 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 1-ОМК «Особиста медична книжка», яка затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України № 150 від 21.02.2013 року, форма №1-ОМК (особиста медична книжка) заповнюється посадовою особою медичної комісії закладу охорони здоров'я. Допитана за клопотанням представника позивача в судовому засіданні як свідок [PERSON] показала, що працює в кафе «Якіторія» з початку його існування. До декретної відпустки вона виконувала обов'язки з ведення кадрової роботи. Після виходу в січні 2014 року з декретної відпустки вона допомагала іншим працівникам у оформленні кадрової документації. Так, в травні-червні 2014 року вона виявила медичну книжку на ім'я [PERSON], в якій не було здійснено запис про його допуск до роботи. Вона з'ясувала з якого приблизно періоду [PERSON] стажується на підприємстві та внесла до особистої медичної книжки запис про місце роботи в ТОВ «ЗСХ» на посаді кухаря з 20.05.2014 року. Службових повноважень на внесення таких даних у медичні книжки у неї не має. Вказані данні вона внесла з метою допомоги іншим працівникам в оформленні документації. Суд критично ставиться до показів та доводів [PERSON] про виконання ним трудових обов'язків, так як останні спростовуються показами інших свідків, які суд вважає достовірними, оскільки вони підтверджуються іншими наведеними доказами - документами матеріалів перевірок, а також повністю узгоджуються між собою. Інших належних та допустимих доказів на спростування цих висновків позивачем не наведено. Позовні вимоги в частині стягнення коштів та моральної шкоди є похідними від позовної вимоги про встановлення факту перебування в трудових відносинах, тому суд вважає, що вони задоволенню не підлягають. Таким чином суд прийшов до висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження зазначених у позові обставин перебування з відповідачем у трудових відносинах. На підставі викладеного, ст. ст.213, 214, 215 ЦПК України суд, -

Outcome: dismissed