Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позов обґрунтований тим, що 03.09.2015 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав, а відповідач отримав у власність 5 000,00 доларів США, які останній зобов`язався повернути до 31.12.2018 року. Згідно умов договору позичальник сплачує проценти в розмірі 10 процентів річних від суми позики протягом строку користування позикою. Взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав, грошових коштів у встановлений строк не повернув. У зв`язку з наведеним позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики у розмірі 7 000,16 доларів США, що за курсом НБУ станом на 30.12.2020 року становить 197\~824, 25 грн., з яких: 5 000,00 доларів США - сума основного боргу, 2 000,16 доларів США 10 процентів річних. Представник позивача в письмовій заяві просить розгляд справи проводити за його відсутності за наявними матеріалами справи, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. В судове засідання відповідач не з`явився, хоча був повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи, письмових заяв та клопотань на адресу суду не подавав. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, 03.09.2015 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Веремчуком С.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2491 (а.с. 5-6). Відповідно до умов договору позивач передав, а відповідач отримав у власність 5000,00 доларів США, які останній зобов`язався повернути до 31.12.2018 року. Передачу грошей здійснено до підписання цього договору. Договором визначено, що позичальник сплачує проценти в розмірі 10 процентів річних від суми позики протягом строку користування позикою, які починають нараховуватись з 01.01.2016 року. Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконав, доказів повернення позики не надав. Відповідно до розрахунку суми боргу станом на 30.12.2020 заборгованість [PERSON] становить 7 000,16 доларів США, що за курсом НБУ станом на 30.12.2020 року становить 197 824, 25 грн., з яких: 5 000,00 доларів США - сума основного боргу, 2 000,16 доларів США 10 процентів річних, нарахованих за період з 01.01.2016 року по 31.12.2020 року. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує наступне. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги. Відтак, оскільки в обумовлений строк [PERSON] суму позики добровільно не повернув, вимога позивача про стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 5000,00 доларів США є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Окрім того, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином, оскільки договором позики передбачено сплата процентів за користування позикою в розмірі 10% річних від суми позики, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 2 000,16 доларів США, нарахованих за період з 01.01.2016 року по 31.12.2020 року також підлягає задоволенню. Беручи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, на відповідача покладаються судові витрати зі сплати судового збору.

Outcome: approved