Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся у суд з позовом до відповідачів територіальної громади с. Бобриця в особі Бобрицької сільської ради Канівського району Черкаської області, [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в силу набувальної давності. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що починаючи з 2005 року постійно проживає в [INFO] (вул. Княжа буд. 30-б - після перейменування), що знаходиться в селі Бобриця Канівського району Черкаської області. Даний будинок був переданий йому відповідачем [PERSON] в безоплатне користування. Вищевказаний будинок знаходиться на реєстрації у виконавчому комітеті Бобрицької сільської ради Канівського району Черкаської області за даними погосподарської книги № 3 за особистим рахунком № 0230-3, документи на користування будинком не оформлялися. За весь час відкритого володіння вищевказаним будинком, з 2005 року власник ні разу не пред'явив позивачу вимоги щодо повернення його нерухомого майна. Станом на 28 листопада 2016 року [PERSON] продовжує відкрито, публічно, безперервно володіти чужим нерухомим майном понад 10 років, несе витрати по утриманню майна: оплачував житлово-комунальні послуги, здійснював ремонт даного будинку. Просить визнати за ним право власності на житловий будинок № 30- а по вул. Ватутіна № 30-б (вул. Княжа після перейменування ) в с. Бобриця Канівського району Черкаської області в порядку набувальної давності. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON], який діє на підставі угоди про надання правової допомоги адвоката від 28.11.2016 (а.с.26) в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просять суд позов задовольнити. Представник відповідача - територіальної громади с. Бобриця в особі Бобрицької сільської ради Канівського району Черкаської області [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що власником спірного домоволодіння є відповідач [PERSON], який заперечує щодо визнання за [PERSON] права власності на нерухоме майно в силу набувальної давності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, до суду надійшло письмове повідомлення про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає, у задоволенні позову просить відмовити. Розглянувши заявлений позов, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. З довідки виконавчого комітету Бобрицької сільської ради Канівського району Черкаської області №201 від 18.04.2016 (а.с.9) вбачається, що починаючи з 2005 року позивач [PERSON] і по даний час проживає в житловому будинку № 30-а по вул. Ватутіна (№ 30-б по вул. Княжа- після перейменування) в с. Бобриці Канівського району Черкаської області року. Згідно довідки Бобрицької сільської ради Канівського району Черкаської області № 428 від 14.11.2016 (а.с.8) житловий будинок з надвірними спорудами розташований в с. Бобриця Канівського району Черкаської області по вул. Княжа, 30-б належить [PERSON], має особовий рахунок: 0230-3. Згідно повідомлення Канівського відділку КП ЧООБТІ №1 від 23.01.2017 (а.с.34) вбачається, що технічний паспорт на житловий будинок №30а по вул. Ватутіна в с. Бобриця Канівського р-ну Черкаської області відсутній. З договору купівлі-продажу від 16.09.1991, посвідченого секретарем виконкому Бобрицької сільської ради народних депутатів [PERSON] (а.с.45-47) вбачається, що [PERSON] продала, а [PERSON] купив будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в с. Бобриця Канівського р-ну Черкаської області. Належність [PERSON] спірного житлового будинку підтверджено довідкою Бобрицької сільської ради народних депутатів від 14.09.1991 та записом погосподарської книги Бобрицької сільської ради народних депутатів за №204. З копії свідоцтва про зміну прізвища, імені та по-батькові серії І-ТИ № 277565 від 02.12.1992 (а.с.60) вбачається, що [PERSON], [INFO] змінив прізвище з «Дзугкоєв» на «Позивайло». В судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, що позивач [PERSON] з 2005 року по даний час проживає в житловому будинку по вул. Ватутіна, 30а в с. Бобриця Канівського р-ну Черкаської області, доглядає за ним, виконує ремонтні роботи по обслуговуванню даного житлового будинку, сплачує комунальні послуги. Відповідно до довідки ПАТ «Черкасиобленерго» № 1364 від 02.11.2016, [PERSON] починаючи з 26.07.2006 року і по даний час являється абонентом Канівського РЕМ (договір № Бб99) (а.с.14) за адресою: с. Бобриця, вул. Ватутіна, 30. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що позивач [PERSON] ще 2005 році вселився у спірний житловий будинок, який був не придатний до проживання, провів у будинку ремонтні роботи, мурував грубу та вставляв вікна. Він особисто допомагав позивачеві привозити цеглу, шпалери та меблі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він особисто проживав в [INFO] до 1990 року, є товаришем позивача [PERSON], його мати проживає по сусідству з позивачем в с. Бобриця Канівського р-ну. Підтверджує, що позивач з 2005 року облаштував будинок в с. Бобриця по вул. Ватутіна, 30 до належного стану. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він є знайомим позивача, та по сусідству з [PERSON] в с. Бобриця Канівського р-ну проживають його родичі, до яких він приїздить в гості. Підтверджує, що позивач з 2005 року самостійно облаштовував будинок в якому проживає по даний час, оскільки останній був не придатний для проживання в ньому. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є знайомою позивача [PERSON], підтверджує, що він займався облаштуванням та ремонтом житлового будинку в якому проживає з 2005 року в с.Бобриця Канівського р-ну, а саме вставляв вікна, обробляв город, робив пічне опалення. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 Постанови). Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Із змісту ст. 344 ЦК України випливає, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випаду при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити із того, що задоволення таких вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Як убачається із матеріалів справи, власником житлового будинку по вул. Ватутіна, 30 (вул. Княжа, 30-б після перейменування) Канівського району Черкаської області, є відповідач [PERSON], про що позивачу безперечно відомо. З письмових пояснень відповідача [PERSON] вбачається, що він дійсно надав усну згоду на проживання позивача [PERSON] у житловому будинку за адресою: с. Бобриця, вул. Ватутіна, 30-а (вул. Княжа, 30-б після перейменування) Канівського району Черкаської області, що належить йому на праві особистої власності на підставі договору купівлі-продажу від 16.09.1991, посвідченого секретарем виконкому Бобрицької сільської ради народних депутатів [PERSON] (а.с.57-59). Позивач [PERSON] добросовісно користується чужим майном понад 10 років, продовжує користуватися житловим будинком з надвірними спорудами, але це не оспорює право власності відповідача [PERSON] на даний житловий будинок та не дає право [PERSON] для визнання за ним права власності на житловий будинок №30 вул. Ватутіна, (вул. Княжа, 30-б після перейменування) Канівського району Черкаської області за набувальною давністю. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст. 61 цього кодексу. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed