Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом у якому вказав, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS] . В середині жовтня 2016 року [PERSON] та інші встановлені досудовим слідством особи, шляхом обману, заволоділи квартирою. За даним фактом розпочато досудове розслідування, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017080070000094 від 11 січня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, а саме придбання права на майно, шляхом обману (шахрайство), вчинене у великих розмірах. В ході досудового розслідування було добуто достатньо доказів, які вказують на шахрайські дії осіб з метою заволодіння майном, а саме квартирою, яка є предметом злочину. Враховуючи те, що квартира, яка є предметом злочину вже два рази була продана, що вказувало на ймовірну втрату такого речового доказу або його зміни, слідчим суддею Хортицького районного суду був накладений арешт 19.01.17р. на вказане майно - квартиру [ADDRESS] . Судове розслідування триває. В результаті шахрайських дій [PERSON] , яка разом з іншими особами шляхом обману,- застосування психічного та фізичного насилля, змусила підписати доручення на своє ім`я на право розпорядження майном, після чого квартира двічі була продана, він втратив право власності на квартиру [ADDRESS] . Квартира, 25.11.2016 року на підставі договору купівлі-продажу належала на формі приватної власності [PERSON] , а вже 21.12.2016 року підставі договору купівлі-продажу у формі приватної власності із розміром частки 1/1, почала належати [PERSON] . Зміст правочину, яким є довіреність від 18.11.16 р., посвідчена приватним нотаріусом Бугрім О.В., на підставі якої позивач уповноважив [PERSON] розпоряджатися (в тому числі продати) за ціну та наумовах за її розсудом належну довірителеві квартиру [ADDRESS] , -суперечить актам цивільного законодавства України, а саме ст. 203, ч.3,5 ст. 215 та ст. 231 ЦК України, оскільки в момент вчинення довіреності позивач, діяв проти його справжньої волі внаслідок застосування обману, фізичного та психічного тиску з боку інших осіб, а тому не міг уповноважити відповідача на вчинення від свого імені правочинівщодо розпорядження квартирою, у такий спосіб. Як наслідок, оскільки довіреність від 18.11.2016р. року підлягає визнанню недійсною, договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , яка незаконно діяла від імені позивача [PERSON] на підставі довіреності, та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області, Корнієнко Я.С. та зареєстрований в реєстрі за № 1821 також з підстав передбачених ст. 203, 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним. 21.12.16р. року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі- продажу квартири, посвідчений державним нотаріусом Куропятніковою Т.М, та зареєстрований в реєстрі за № 4015. Таким чином, квартира вже була вдруге продана іншій особі [PERSON] . Враховуючи те, що довіреність від 18.11.16р. №3042 та договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 25.11.16р. року були вчинені проти справжньої волі позивача внаслідок застосування до нього обману, фізичного чи психічного диску з боку інших осіб, в результаті чого вказане вище майно вибуло з володіння позивача не з його волі, довіреність та договір купівлі-продажу квартири від 21.12.16р. підлягають визнанню недійсними. Просить суд визнати недійсною довіреність від 18.11.2016р. №3042, яка посвідчена приватним нотаріусом Бугрім О.В., на підставі якої [PERSON] уповноважив [PERSON] розпоряджатися (в тому числі продати) за ціну та на умовах за її розсудом належну довірителеві квартиру [ADDRESS] ; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 25.11. 2016 року між [PERSON] , яка діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності від 18.11.2016р., та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Корнієнко Я.С., та зареєстрований в реєстрі за № 1821; витребувати з чужого незаконного володіння, а саме від [PERSON] , на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] ; стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16.07.2018 року відкрито провадження по справі, та встановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, і призначено підготовче судове засідання. 11.09.2018 року до суду, від відповідача [PERSON] , надійшов відзив на позов, у якому вказано, що вважаю, що позов не підлягає задоволенню. Предметом позову є квартира [ADDRESS] . На теперішній час вона являється власником зазначеного майна на підставі договору купівлі -продажу, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Куропятніковою Т.М., реєстр № 4015. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Продавцем за договором був [PERSON] , який придбав квартиру на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Корнієнко Я.С. 25.11.2016 року, реєстр № 1821. Таким чином, вона являюсь добросовісним набувачем. Позивач вважає, що договір купівлі-продажу предмету спору від 25.11.2016 року є недійсним. Також позивач просить витребувати з мого володіння вказану квартиру, посилаючись на норми ст. 330 та 388 ЦК України. Однак вказані положення закону передбачають, що в разі придбання майна за зим договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з золі іншим шляхом. [PERSON] , як власник майна, діяв добровільно, розпорядився своїм майном на розсуд, тобто майно вибуло з його володіння з його власної волі. Так, [PERSON] було видано довіреність на ім`я [PERSON] , якою він уповноважив зазначену особу від його імені продати належну йому квартиру. Позивач зазначає, що дана особа ввела його в оману і заволоділа квартирою в середині жовтня 2016 року. Однак довіреність було видано 18.11.2016 року, а договір купівлі-продажу о 25.11.2016 року. Яким чином [PERSON] заволоділа квартирою, що є предметом спору в середині жовтня, якщо набувачем стала зовсім інша особа та ще й через півтора місяця після вказаної позивачем дати. Цього позивач в своєму позові не пояснює та не підтверджує належними доказами. Також позивач посилається на те, що за його заявою щодо незаконного заволодіння його майном розпочато досудове слідство. Як видно з матеріалів справи, заяву зареєстровано 17.01.2017 року. Позовну заяву про визнання довіреності та договору купівлі-продажу недійсним позивачем подано тільки влітку 2018 року. [PERSON] , який вважає, що квартира вибула з його власності без його волі чомусь з жовтня 2016 року не звертався до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Посилання позивача на матеріали досудового слідства є безпідставним. Факт шахрайських дій чи обману встановлюється тільки вироком суду, а не протоколами впізнання, чи іншими документами. Таким чином, належні та достовірні докази того, що [PERSON] не мав наміру продавати своє майно, відсутні. [PERSON] , який отримав кошти від продажу спірного майна, продовжує там проживати, користується без оплати комунальними послугами, а тепер ще намагається повернути собі квартиру. Це свідчить як раз про його шахрайські дії, а саме подвійне збагачення за рахунок добросовісного набувача. Крім того, [PERSON] тривалий час в квартирі не проживав, здавав її в оренду стороннім особам, через що вона не могла вселитися в квартиру. Довіреність, видана [PERSON] , є одностороннім правочином, тому для визнання її недійсною не має правових підстав. Крім того, вважаючи себе ошуканим, [PERSON] в будь-який час мав змогу без повідомлення інших осіб скасувати цю довіреність. Однак він цим правом не скористався, що свідчить про його намір відчужити належне йому майно. [PERSON] не надано жодного доказу застосування щодо нього насильницьких дій. Позивач, який уклав оспорюваний договір купівлі-продажу через свого довірену особу, отримав грошові кошти від цього продажу. Квартиру не було передано у власність [PERSON] чи іншої особи за невідплатним договором. Тому стверджувати, що представник мав злочинну домовленість з [PERSON] з метою настання несприятливих [PERSON] наслідків - не має жодних підстав. Також позивачем не надано доказів на підтвердження цього факту. Довіреність не можна визнавати недійсною. Договори, укладені уповноваженою особою з переліком повноважень, на підставі дійсної довіреності, вважаються дійсними. Таким чином відсутні підстави для визнання оспорюваного договору недійсним витребування нерухомого майна. 03.10.2018 року, 15.11.2019 року, до суду, від третьої особи нотаріуса Корнієнко Я.С., надійшли пояснення стосовно позовної заяви. У письмових поясненнях вказано, що вимога про визнання договору судом недійсним, яку містить в собі позов є безпідставною та такою, яка судом задоволенню не підлягає з наступних підстав. Договір купівлі-продажу квартири був посвідчено за участю представника за довіреністю [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності, посвідченої Бугрім О.В., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 18.11.2016 року по реєстру за№ 3042. Відповідно до п. 4 Глави 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції 22.02.2012 року за № 296/5 (надалі Порядок) перевірка повноважень представників осіб за довіреністю або за законом здійснюється за довіреністю або документом, що підтверджує повноваження законного представника. Нотаріус при посвідченні правочинів, вчиненні інших нотаріальних дій за участю уповноваженого представника встановлює його особу відповідно до вимог статті 43 Закону України «Про нотаріат», а також перевіряє його дієздатність та обсяг наданих йому повноважень. Дійсність нотаріально посвідченої довіреності перевіряється нотаріусом за Єдиним реєстром довіреностей, за винятком довіреностей, які посвідчено або видано за кордоном компетентними органами іноземних держав, за умови їх легалізації уповноваженими органами. Без легалізації такі довіреності приймаються нотаріусами у тих випадках, коли це передбачено законодавством України, міжнародними договорами, в яких бере участь Україна. За результатами перевірки дійсності довіреності (її дубліката) виготовляється витяг з Єдиного реєстру довіреностей, який додається до примірника правочину, що залишається у справах нотаріуса. В день посвідчення договору купівлі-продажу квартири, дійсність довіреності, виданої від імені [PERSON] було перевірено за даними Єдиного реєстру довіреностей, що підтверджується витягом №32669663 з вищезазначеного реєстру від 25.11.2016 року, відомості щодо скасування довіреності були відсутні, зміст та форма довіреності відповідали вимогам діючого законодавства, а тому перешкод для посвідчення договору купівлі-продажу не існувало. В своїй позовній заяві [PERSON] стверджує, що в момент посвідчення довіреності діяв проти своєї волі внаслідок застосування до нього обману, фізичного та психічного тиску з боку інших осіб. Однак нотаріусом при посвідченні довіреності, довірителю було роз`яснено зміст статті 249 ЦК України щодо скасування дії довіреності, а саме що особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення, про що вказано в тексті цієї довіреності. Тобто виникають сумніви щодо застосування до позивача фізичного та психічного тиску, оскільки у нього було чимало часу для того щоб скасувати дію довіреності. 09.10.2018 року до суду, від третьої особи нотаріуса Бугрім О.В., надійшли пояснення щодо позову. У письмових поясненнях вказано, що18.11.2016 року до нотаріальної контори звернувся [PERSON] , [INFO] , з проханням вчинити нотаріальну дію щодо посвідчення довіреності на розпорядження квартирою [ADDRESS] . Для посвідчення довіреності [PERSON] , було надано паспорт громадянин України, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, правовстановлюючий документ на квартиру та копію паспорта [PERSON] . При здійсненні правочинів на розпорядження майном ретельно перевіряються всі необхідні документи, перевіряється дієздатність особи та з`ясовуються обставини. Під час бесіди з [PERSON] , не виникло будь-яких сумнівів щодо його дієздатності. Він поводив себе адекватно, відповідав на всі запитання, не перебував в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння. Були роз`ясненні правові наслідки вчинення даного правочину, а саме, що [PERSON] має право продати належну йому квартиру самостійно та отримати належні кошти від продажу, а також те, що він має право скасувати видану ним довіреність у будь який час. [PERSON] відповів, що всі правові наслідки видачі довіреності на продаж квартири йому відомі, зрозумілі і він бажає її видати. Після узгодження проекту довіреності [PERSON] , особисто прочитав її текст, та власноручно підписав її. Були дотримані всі вимоги чинного законодавства при посвідченні довіреності від імені [PERSON] від 18.11.2016 року за реєстровим №3042. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13.02.2019 року закрите підготовче провадження по справі. 14.02.2019 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, у якому вказано, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, просить їх задовольнити, розглядати справу за її відсутності. 16.05.2019 року до суду надійшла заява відповідача [PERSON] у якій вказано, що [PERSON] видав довіреність на її ім`я з метою продажу квартири. Зробив це за власним бажанням та власною ініціативою, без будь якого насилля з її сторони, та без участі третіх осіб. За довіреністю вона продала квартиру, гроші від продажу, у той же день, передала [PERSON] . Ніяких претензій з його сторони, не було. Вважає, що довіреність і договір купівлі продажу квартири являється законними. Просить у позові відмовити. Також вказала, що відносно її заяви у якій визнається позов, то вона була написана під психологічним тиском та погрозами зі сторони слідчого і представника позивача, та просить заяву не приймати до уваги. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27.05.2019 рокувитребувано з СВ Хортицького ВП Дніпровського ВПГУНП в Запорізькій області (кримінальне провадження № 12017080070000094 від 11.01.2017 року)належним чином засвідчені копії нотаріальних справ з посвідчення: довіреності від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] , посвідченої приватним нотаріусом ЗМНО Бугрім О.В. 18.11.2016р.; договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Корнієнко Я.С. 25.11.2016р.; договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Куропятніковою Т.М. 21.12.2016р. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10.07.2019 року витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Корнієнко Яни Станіславівни належним чином засвідчену копію договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] (або [PERSON] яка діяла від імені [PERSON] на підставі довіреності від 18.11.2016 року) та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Корнієнко Я.С. 25.11.2016року,та зареєстрований у реєстрі за № 1821; витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Бахматська (Куропятнікова) Тетяни Михайлівни належним чином засвідчену копію договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] , який посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО Куропятніковою Т.М. 21.12.2016 року,та зареєстрований у реєстрі за № 4015. Повторно ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29.10.2019 року витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Корнієнко Яни Станіславівни належним чином засвідчену копію договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] (або [PERSON] яка діяла від імені [PERSON] на підставі довіреності від 18.11.2016 року) та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Корнієнко Я.С. 25.11.2016року,та зареєстрований у реєстрі за № 1821. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 01.06.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про витребування з СВ Хортицького ВП Дніпровського ВПГУНП в Запорізькій області належним чином засвідчених копій протоколів пред`явлення особи для впізнання, протоколів допиту всіх свідків, протоколу огляду місця події, висновків експертиз, витягів з державних реєстрів з матеріалів кримінального провадження № 12017080070000094 від 11.01.2017 року. У судові засідання відповідачі [PERSON] , [PERSON] не з`явились, на офіційному веб-порталі суду було розміщено оголошення про час і місце розгляду справи, та виклик до суду. Відповідно до ст. 128 ч. 11 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Треті особи: приватні нотаріуси Запорізького міського нотаріального округу Корнієнко Я.С., Бугрім О.В. , Бахматська (Куропятнікова) Т.М. , надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Від учасників розгляду справи, заперечень щодо розгляду справи за відсутності не з`явившихся осіб, не надходило. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги з мотивів викладених у позовній заяві. Пояснив, що він бажає, щоб йому повернули квартиру так як її відібрали незаконно. Його запросили на роботу до села Розумівка, там він випив 3-4 рюмки самогону і в нього почала кружитися голова і він «відключився». Потім його розбудили і він був увесь у крові, у сусідній кімнаті був труп. Позивача закинули до машини відвезли до квартири [PERSON] , де закрили. Потім приїхали троє чоловіків з автоматом, і один представився як міліціонер. Через три дні його випустили і почали возити щоб підписав довіреність на [PERSON], яку він підписав. Це відбувалось у 2016 році приблизно у вересні. Він спочатку боявся, а потім звернувся до міліції. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Миколаєнко О.В. проти позову заперечувала, вказала, що він безпідставний, та позивач не надав доказів в обґрунтування своїх вимог. Просить у позові відмовити. Опитаний у судовому засіданні, за своїм клопотанням, у якості свідка, [PERSON] пояснив, що його запросили на роботу в с. Розумівка. У селі був ще один робітник,який запропонував йому випити. Після двох рюмок стало погано, почала кружитися голова, втратив свідомість. Коли його розбудили, там були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , його спитали, за що він когось вбив. Показали буцімто труп, закинули до машини і вивезли. Тримали у квартирі [PERSON], потім сказали, що йому «світить» 12-15 років, і сказали підписати довіреність. Один з чоловіків був з автоматом, та [PERSON] був наляканий. Через два дні випустили, і він приїхав на електричці до Запоріжжя де його зустрів [PERSON], показав хто буде займатися документами. На наступний день прийшов до чоловіка, вони їздили оформлювати документи. До нотаріусів його возив [PERSON] . Позивач оформив довіреність щоб відкупитися та спастися від тюрми. Це відбувалось приблизно у вересні 2016 року. Також пояснив, що [PERSON] у нотаріуса постійно підганяв з підписом довіреності. Нотаріус роз`яснював всі наслідки підпису довіреності. Після оформлення довіреності його ніхто не чіпав. Він хотів скасувати довіреність, але у нотаріуса повідомили, що квартира вже продана.Йому одні люди підказали, що його обманули і він звернувся до міліції де розпочали слідство. Також у судовому засіданні була прийнята відмова позивача, представника позивача від клопотання про виклик і допит заявлених свідків. Суд, розглянувши надані документи та матеріали, вислухавши пояснення сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 15.11.2016 року, виданого районною адміністрацією Запорізької міської ради по Хортицькому району, [PERSON] належала квартира [ADDRESS] , яка була приватизована згідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». 18.11.2016 року, [PERSON] у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Бугрім О.В. підписав довіреність якою уповноважив [PERSON] , у тому числі, керувати, користуватися та розпоряджатися( продати, обміняти, здати в оренду за ціну та на умовах за своїм розсудом …) належною йому квартирою [ADDRESS] . Довіреність посвідчена приватним нотаріусом ЗМНО Бугрім О.В. 18.11.2016 року, та зареєстрована у реєстрі за № 3042. 25.11.2016 року, [PERSON] від імені [PERSON] , за довіреністю посвідченою приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бугрім О.В. від 18.11.2016 року по реєстру №3042, уклала з [PERSON] договір купівлі продажу квартири, предметом якого виступила квартира [ADDRESS] . Договір посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Корнієнко Я.С., та зареєстрований у реєстрі за № 1821. 21.12.2016 року, [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі продажу квартири, предметом якого виступила квартира [ADDRESS] . Договір посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Куропятніковою Т.М., та зареєстрований у реєстрі за № 4015. Відповідно до витягу з ЄРДР№ 12017080070000094 від 11.01.2017 року, за заявою [PERSON] внесені відомості про те, що в середині жовтня 2016 року невідомі особи шляхом обману заволоділи квартирою [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , чим спричинили матеріальний збиток у великих розмірах. Правова кваліфікація ст. 190 ч.3 КК України. Постановою слідчого СВ Хортицького ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області від 11.01.2017 року, [PERSON] визнаний в якості потерпілого в кримінальному провадженні № 12017080070000094 від 11.01.2017 року. Ухвалою слідчого судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19.01.2017 року, накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до довідки № 3152/47/04-2020 Хортицького ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області від 20.03.2020 року, в провадженні СВ Хортицького ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області перебуває кримінальне провадження № 12017080070000094 від 11.01.2017 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. На теперішній час про підозру у вчиненні кримінального правопорушення нікому не повідомлялося, слідством проводяться слідчі дії з метою встановлення осіб причетних до вчинення, досудове розслідування триває. Оскільки добросовісність набуття майна можлива лише тоді, коли майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати, наслідком правочину, здійсненого з таким порушенням, є не двостороння реституція, а витребування майна із незаконного володіння (віндикація). Отже, право особи, яка вважає себе власником майна, підлягає захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача із використанням правового механізму, встановленого статтею 388 ЦК України. Аналогічна правова позиція висловлена постановою від 28.08.2019 року Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду(справа № 127/17971/15-ц, провадження № 61-11692св18). Захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до особи, яка незаконно володіє цим майном (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені ст.388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно в добросовісного набувача. Витребування майна від добросовісного набувача залежить від обставин вибуття майна з володіння власника та оплатності (безоплатності) придбання цього майна набувачем. Так, від добросовісного набувача, який оплатно придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно лише в разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадене в того чи іншого, або вибуло з їхнього володіння іншим шляхом не з їхньої волі (ч.1 ст.388 ЦК). Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Статтею 244 ЦК України передбачено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. З аналізу тексту довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бугрім О.В. від 18.11.2016 року по реєстру №3042,вбачається, що [PERSON] наділив [PERSON] необхідним обсягом повноважень для вчинення оскаржуваного договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який 25.11.2016 рокупосвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Корнієнко Я.С., та зареєстрований у реєстрі за № 1821. З тексту довіреності вбачається, що зміст ст. 248-250 ЦК України, нотаріусом було роз`яснено, про що міститься власний підпис [PERSON] . Таким чином [PERSON] підтвердив значення своїх дій, діяв добровільносуть правочину повністю йому зрозуміла. Зважаючи на той факт, що [PERSON] свідомо наділив [PERSON] таким обсягом повноважень, мав також розуміти та усвідомлювати наслідки своїх дій. Будь-які застереження або домовленості між сторонами у тексті довіреності відсутні. Суду також не надані інші належні та допустимі докази про наявність таких домовленостей. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до ст. 231 ЦК України, Правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Винна сторона (інша особа), яка застосувала фізичний або психічний тиск до другої сторони, зобов`язана відшкодувати їй збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. Для визнання правочину недійсним позивач має довести наступні обставини: 1) факт застосування до нього (до потерпілої сторони правочину) фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи; 2) вчинення правочину проти своєї справжньої волі; 3) наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється. При вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК), необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов`язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі. Згідно ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові суду від 12.02.2014 у справі № 6-165цс13, вирішуючи питання про наявність чи відсутність в учасника правочину волевиявлення на його вчинення, суду слід виходити з ретельного дослідження наявних у справі доказів як кожного окремо, так і їх в сукупності. Зокрема, у разі вчинення правочину представником суду слід з`ясувати, чи був наділений представник його довірителем повноваженнями на вчинення правочину, чи діяв він у межах наданих йому повноважень, а якщо ні, то чи схвалив в подальшому довіритель укладений представником в його інтересах правочин. Відповідно до встановлених судом фактів, 15.11.2016 року, [PERSON] приватизував квартира [ADDRESS] , 18.11.2016 року оформив довіреність на [PERSON] строком на три роки, 25.11.2016 року, [PERSON] від імені [PERSON] , за довіреністю, продала квартиру [PERSON] , який 21.12.2016 року, продав квартиру [PERSON] , та 11.01.2017 року [PERSON] звертається до органів поліції. Таким чином з моменту оформлення довіреності на ім`я [PERSON] , та зверненням до поліції, пройшло майже два місяця. Окрім повноважень на продаж квартири, довіреність на ім`я [PERSON] містить широкий перелік повноважень, у тому числі представляти інтереси у суді, державних і інших підприємствах, уклади і підписувати договори, відкривати рахунки, бути представником у БТІ, тощо. Згідно ст. 249ЦК України,особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною. Суду не надано будь яких доказів про скасування довіреності. Відповідно до досліджених документів, пояснень позивача, у тому числі в якості свідка, судом не було встановлено,щооформлення спірногоправочина(довіреність)відбувалосьза допомогою втручання «стороннього фактора», який не дав змогу стороні, яку примушують до вчинення правочину, висловити свою незгоду на його укладення. Згідно до пояснень позивача нотаріус йому роз`яснював всі наслідки підпису довіреності, після оформлення довіреності його ніхто не чіпав. Згідно до письмових пояснень нотаріуса Бугрім О.В., позивач узгоджував проект довіреності, особисто її прочитав і підписав, поводив себе адекватно. Посилання позивача на те, що оформлення довіреності було вчинено проти його справжньої волі, внаслідок застосування до нього обману, фізичного чи психічного тиску з боку інших осіб, під час судового засідання не доведенийбудь-якими належними доказами. Пояснення самого позивача, також у якості свідка, не підтверджений іншими належними,допустимими та достатніми доказами. Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12017080070000094 від 11.01.2017 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,не є належним і достатнім доказом застосування до позивача обману, фізичного чи психічного тиску при оформленні довіреності, оскільки результатів досудового розслідування кримінального провадження, не надано. В зв`язку з викладеним, суд дійшов до висновку про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами обставини, на які посилається як на підставу своїх позовних вимог, а саме того, що видавав довіреність на право управління та розпорядження своїм майном під застосуванням до нього обману, фізичного чи психічного диску, та не мав наміру продавати свою квартиру, а відтак - відсутні підстави для задоволення позову і визнання довіреності та договору купівлі-продажу квартири недійсними. Відповідач [PERSON] ,на час придбання у [PERSON] квартири [ADDRESS] ,не знала, і не могла знати про можливіобман, шахрайство чи недобросовісність набуття попередніх власників чи повірених. Відповідно до п. 25 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника. Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Зважаючи на те, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів для визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який 25.11.2016 року посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Корнієнко Я.С., та зареєстрований у реєстрі за № 1821, відповідно позовні вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння, стягнення судових витрат, також не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed