Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за заявою позики. Свої вимоги обгрунтовує тим, що згідно з письмовою заявою від 14 січня 2019 року, посвідченою приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А. передав в борг відповідачу грошові кошти в сумі 36 000 грн., з умовою їх повернення до 14 липня 2019 року. Однак, після спливу строку повернення грошей, відповідач борг не повернув. Просив суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі наданої позики та судові витрати. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 липня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 30 вересня 2020 року на 09-00 год. в спрощеному провадженні. У відзиві на позов відповідач позовні вимоги не визнав з тих підстав, що кошти, які отримав у позику від [PERSON] повернув, про що свідчать розписки останнього про таке повернення. У відповіді на відзив позивач підтвердив, що отримував грошові кошти в сумі 37 000 грн. - 27.01.2019 року, 31.01.2019 року, 08.023.2019 року, 03.03.2019 року від батька відповідача на виконання іншого правочину. Кошти, які позичив відповідач [PERSON] відповідно до нотаріально посвідченої заяви, йому не повернуті. В судовому засіданні представник позивача, позовні вимоги підтримав, просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 36 000 грн. за нотаріально посвідченою заявою та врахувати, що надані відповідачем розписки підтверджують виконання іншого зобов`язання між ним та батьком позивача [PERSON] . При цьому, згоди на заміну боржника у зобов`язанні він не надавав. Доказів про виконання зобов`язання за заявою від 14 січня 2019 року суду не надано. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив у задоволенні позову відмовити оскільки відповідач виконав зобов`язання за заявою позики та повернув взяті у позику кошти, про що свідчать власноруч написані позивачем [PERSON] розписки. Заслухавши пояснення сторін, покази свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових, електронних доказів, висновків експертів, показань свідків. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК). Згідно ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Судом встановлено, що згідно письмової заяви [PERSON] від 14 січня 2019 року, посвідченої приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А., зареєстрованої в реєстрі за № 234, останній отримав від позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 36 000 грн., які зобов`язався повертати щомісячно рівними грошовими сумами до 14 липня 2019 року. На підтвердження повернення грошових коштів відповідно до вказаної заяви, відповідачем надано розписку [PERSON] від 27.01.2019 року з якої вбачається, що він отримав 4000 грн. та 3000 грн. в рахунок боргу від [PERSON] (батька відповідача). Згідно з розпискою від 31.012019 року [PERSON] отримав гроші у [PERSON] на ремонт автомобіля, вартість якого склала 30 000 грн., залишок в сумі 10 000 грн. зобов`язався сплатити до 10.02.2019 року. 08.02.2019 року [PERSON] отримав 8000 грн. в рахунок боргу, про що видав розписку. Аналогічно, 03.03.2019 року написав розписку про отримання 7500 грн. боргу по ремонту автомобіля. Загальна сума сплачених коштів відповідно до вказаних розписок складає 37 000 грн. Факт отримання коштів відповідно до вказаних розписок позивач визнав, проте вказував, що кошти сплачені батьком позивача в рахунок іншого зобов`язання, яке виникло внаслідок пошкодження відповідачем [PERSON] його автомобіля. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , суду пояснив, що на початку січня 2019 року зустрічався з позивачем, автомобіль якого орендував син [PERSON] з приводу боргових зобов`язань сина та домовились, що допоможе повернути борг. В подальшому, він разом зі сином сплачували кошти, а позивач надавав розписки про їх отримання. Власних договірних зобов`язань в тому числі і боргових із [PERSON] він не мав. Згідно п.1 ч. 2 ст.11 Цивільного Кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути таку ж суму грошових коштів. За статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2017 року у справі №6-79цс14, відповідно до норм 1046, 1047ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Як роз`яснив Верховний суд України у постанові від 13 грудня 2017 року у справі №309/3458/14-ц від 13 грудня 2017 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей від позикодавця із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046,1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Не визнаючи факт виконання зобов`язання за заявою позики, представник позивача посилався на існування між ним та батьком позивача [PERSON] іншого грошового зобов`язання, в рахунок якого останнім і були здійснені платежі. Однак, доказів на підтвердження існування договірних відносин між ним та [PERSON] суду не надано, в той час як відповідно до ст. 1047 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсності, але за наявності спору рішення суду не може ґрунтуватись на показах свідків. Що стосується тверджень представника позивача про виконання зобов`язання іншою особою, без згоди кредитора, яким в даному випадку був [PERSON] , у зв`язку з чим не може свідчити про належне його виконання, суд вказує на наступне. Правові наслідки виконання грошового зобов`язання боржника іншою особою визначені у Цивільному кодексі України. Так, відповідно до ч.1 ст. 528 Цивільного кодексу України виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. За змістом зазначеної норми зобов`язання боржника може бути ним покладено на іншу особу, передоручення виконання не тягне за собою заміну боржника у зобов`язанні. При цьому, боржник зберігає свій правовий статус, покладаючи на третю особу тільки обов`язок виконати фактичні дії. Підставою для такого покладення можуть бути як положення закону, так і певні відносини між боржником та третьою особою, наприклад, внаслідок особистої симпатії або родинних чи дружніх зв`язків. Таке покладення виконання зобов`язань відповідно до ч.1 ст.528 ЦК України є обов`язковим для прийняття кредитором як належного виконання зобов`язань. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до розписок від 27.01.2019 року, 31.01.2019 року позивач отримував кошти від батька відповідача [PERSON] - [PERSON] . Розписки від 08.02.2019 року та від 03.03.2019 року інформації про отримання коштів від [PERSON] не містять. Проте, факт повернення коштів у вказаному в них розмірі, не заперечувався в судовому засіданні. Отже, з урахуванням того, що позивачем не надано доказів щодо існування боргових відносин між ним та батьком позивача [PERSON] , який в силу ч. 1 ст. 528 ЦК України частково виконував зобов`язання сина відповідача [PERSON] по поверненню коштів відповідно до нотаріально посвідченої заяви про отримання позики, а також з урахуванням доказів відповідача про повне виконання зобов`язань за вказаною заявою, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог та відмову у задоволенні позову. У відповідності з вимогами141 ЦПК України, при відмові в задоволені позову, судові витрати по справі у виді судового збору, позивачу не компенсуються. Що стосується витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Пунктом 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідачем [PERSON] на підтвердження понесення витрат на правову допомогу надано Договір про надання правової допомоги, квитанції до прибуткового касового ордера та розрахунок суми судових витрат, які суд вважає належними доказами надання такої допомоги. За даних обставин, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 2100 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved