Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом на Ѕ квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] , яка є її матір`ю, перебувала у зареєстрованому шлюбі з її батьком [PERSON] з 03 листопада 2001 року. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07.09.2018 року у справі № 755/9254/18 шлюб між її батьками було розірвано. [INFO] її батько [PERSON] трагічно загинув. Спадкоємцями останнього є вона, як єдина донька, та рідна матір спадкодавця - її бабуся [PERSON] (відповідач). Нотаріусом відповідно ст. 71 Закону України «Про нотаріат» відповідачу [PERSON] на половину спільного майна було видано свідоцтво про право власності на частку в спільному майні колишнього подружжя у разі смерті одного з колишнього подружжя. Проте [PERSON] згоду на виділення такої частки в квартирі [ADDRESS] не дала. Ця квартира була набута її батьками під час їх перебування у шлюбі 15.06.2004 року, проте фактично за зароблені кошти її батька, який був єдиним годувальником в сім`ї та повністю забезпечував її матір. Правовстановлюючий документ на спірну квартиру було видано на ім`я її матері [PERSON] . Спадкова справа Київським міським приватним нотаріусом Лілякевич А.А. була відкрита за її заявою від 16.07.2020 року про прийняття спадщини. За повідомленням нотаріуса, за відсутності правовстановлюючих документів оформлених на ім`я її загиблого батька квартиру [ADDRESS] не може бути включено до складу спадкової майна. Позивач просить задовольнити позов з посиланням на норми ст. ст. 364, 368, 370, 1216, 1222, 1223, 1226, 1258, 1261, 1267, 1268 ЦК України, ст. ст. 60, 61, 70 СК України. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05.05.2021 відкрите провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 31). 02.06.2021 до суду від відповідача [PERSON] в особі представника [PERSON] надійшов відзив на позов у якому просить позовну заяву залишити без задоволення з посиланням на те, що відповідно свідоцтва про право власності від 15.06.2004 року квартира [ADDRESS] належить відповідачу [PERSON] на праві приватної власності. Ця квартира була придбана [PERSON] за кошти які належали їй особисто. Після розлучення [PERSON] жодних претензій майнового характеру до [PERSON] не мав, судових процесів, предметом яких був би розподіл спільного майна подружжя, не ініціював. Спірна квартира є приватною власністю лише [PERSON] та не може бути включена до переліку спадкового майна [PERSON] (а.с. 41-45). 08.06.2021 до суду надійшла відповідь на вищевказаний відзив, у якій представник позивача [PERSON] зазначає, що відзив є необґрунтованим та таким, що не спростовує позовні вимоги (а.с. 61-64). Ухвалою суду від 14.06.2021 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів, витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лілякевич А.А. копію матеріалів спадкової справи № 4/2020 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 87). 29.06.2021 до суду надійшов відзив на позов поданий відповідачем [PERSON] , у якому вказаний відповідач просить задовольнити позов, зазначає, що з відзивом [PERSON] не погоджується, вважає, що частка у спірній квартирі повинна належати позивачу [PERSON] , квартира була куплена цілком за гроші її сина, за час перебування у шлюбі [PERSON] фактично ніколи не працювала (а.с. 102, 103). 29.06.2021 року до суду від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшли заперечення на відповідь [PERSON] з проханням позов залишити без задоволення, зазначено, що єдиним власником спірної квартири є [PERSON] , відповідно до свідоцтва про право власності від 15.06.2004 року; за життя спадкодавець не набув права власності на спірне нерухоме майно, тому спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування; матеріли справи не містять достатніх доказів, які б свідчили про перебування майна у спільній сумісній власності (а.с. 111-114). 12.07.2021 до суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лілякевич А.А. на виконання ухвали суду про витребування доказів надійшла копія матеріалів спадкової справи щодо майна померлого [PERSON] (а.с. 119-183). Ухвалою суду від 14.07.2021 закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 191). В судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] підтримали позов, надали пояснення, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та недоведеність. Відповідач [PERSON] та третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лілякевич А.А. в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, суду подали заяви з проханням розглянути справу за без їхньої участі. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Згідно ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (1218 ЦК України). Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Позивач [PERSON] є донькою [PERSON] та відповідача [PERSON] (далі - відповідач 1), що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 8). Батьки позивача перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 листопада 2001 року (копія свідоцтва про одруження - а.с. 7). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07.09.2018 року у справі № 755/9254/18, яке набрало законної сили 08.10.2018 року, шлюб між [PERSON] та відповідачем 1 було розірвано (а.с. 9, 10). [INFO] [PERSON] помер (копія свідоцтва про смерть - а.с. 11). З матеріалів спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] , яка заведена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лілякевич А.А., убачається, що заяви про прийняття спадщини подавали: позивач [PERSON] - 16.07.2020 (а.с. 120); відповідач 1 - 12.06.2020 (а.с. 133); відповідач [PERSON] (далі - відповідач 2), яка є матір`ю спадкодавця - 13.07.2020 (а.с. 131, 132). Відповідно положень ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже, позивач та відповідач 2, як донька та матір спадкодавця [PERSON] , являються спадкоємцями за законом першої черги. Предметом спору є частка квартири [ADDRESS] . Відповідно Свідоцтва про право власності від 15.06.2004 року виданого Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (а.с. 15), реєстраційного напису на правовстановлюючому документі від 22.06.2004 за № 44125 (а.с. 16), інформаційної довідки Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 29.12.2020 КВ-2020 № 39725 (а.с. 14), квартира [ADDRESS] зареєстрована за відповідачем 1 - [PERSON] . Отже, вищевказане спірне нерухоме майно було набуте у період перебування в зареєстрованому шлюбі відповідача 1 зі спадкодавцем [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лілякевич А.А. від 07.04.2021 року було відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу та державної реєстрації права власності на ім`я померлого [PERSON] на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19, 20). За правилами ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зазначене положення кореспондується з положенням частини третьої статті 368 ЦК України. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Відповідно до частини другої статті 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Вказане вище свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 757/45050/15, від 12 червня 2019 року у справі № 595/324/17, від 13 лютого 2020 року у справі № 320/3072/18, від 7 квітня 2020 року у справі № 199/3645/17, від 15 червня 2020 року у справі № 636/4052/18. Жодних доказів на підтвердження факту набуття у власність квартири [ADDRESS] відповідачем 1 за кошти, які належали їй особисто, відповідач 1 суду не надала та про такі заявлено не було. За правилами ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, презумпція спільності права власності подружжя на придбану в період шлюбу з [PERSON] спірну квартиру відповідачем 1 не спростована, тому суд дійшов висновку, що квартира [ADDRESS] належала подружжю на праві спільної сумісної власності у рівних частках. Згідно зі статтею 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Суд не приймає до уваги доводи відповідача 1, як підставу для відмови в позові, посилання на те, що позивач не має права на спадкування після смерті батька у зв`язку з тим, що спадкодавець за життя не оформив право власності на частину спірної квартири, оскільки спірне нерухоме майно було набуте [PERSON] у період шлюбу зі спадкодавцем, а тому не відноситься до майна, яке є її особистою приватною власністю, а отже на підставі статті 1226 ЦК України [PERSON] має право на спадкування частки її батька у праві спільної сумісної власності, що з урахуванням двох спадкоємців першої черги за законом, становить ј частки. При вирішенні спору суд враховує правову позицію викладену з подібних правовідносин у постанові Верховного Суду від 15 червня 2020 року у справі № 636/4052/18. Судом також встановлено, що відповідач 2 прав позивача у межах спору не порушувала. Відповідно положень частини 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. За приписами частин 1, 2 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Суд не приймає визнання позову відповідачем 2 щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки відповідач 2 - [PERSON] не відмовлялась від прийняття спадщини на користь позивача, відповідно положень ст. 1273 ЦК України, на ім`я відповідача 2 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом від 07.12.2020 року (а.с. 176), тому позов у зв`язку з наявністю правових підстав підлягає до задоволення частково, а саме за позивачем слід визнати право власності в порядку спадкування за законом на ј частину квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . При подачі позову позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 11 350 грн. (а.с. 1). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України у порядку розподілу судових витрат між сторонами, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд присуджує до стягнення з відповідача 1 на користь позивача судовий збір у розмірі 5 675 грн. (50 % від суми сплаченого судового збору.

Outcome: partial