Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом 31.01.2020 року, в якому просить суд усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що [PERSON] відповідно до договору визначення часток у квартирі, що є спільною сумісною власністю, договору дарування від 09.11.2016 року є власницею квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі позивач постійно проживає, сплачує комунальні послуги та утримує вказане майно Відповідач по справі є її сином та за вказаною адресою не проживає з 2005 року. У зв`язку із формальною реєстрацією відповідача позивач змушена сплачувати вартість комунальних послуг за всіх зареєстрованих осіб, а також не має змоги отримувати субсидію., що суттєво впливає на її матеріальне становище. Перешкод у користуванні власністю позивач не чинить та він добровільно визначив собі інше місце проживання та даним житлом не користується. Однак, реєстрація відповідача є порушенням прав на безперешкодне користування вказаним приміщенням. У зв`язку із тим, що відповідач добровільно не знімається з реєстраційного обліку, вона вимушена звернутись до суду. Ухвалою суду від 19.02.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач правом на участь в судовому засіданні не скористалась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, пред`явлені вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час, місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про поважність причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, його неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача проти заочного розгляду справи. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що у судовому засіданні встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Згідно свідоцтва про право власності на житло виданого згідно з розпорядженням від 12.08.1994 року № 3711 (а.с. 7), Договору про визначення частко у квартирі, що спільною сумісною власністю від 09.11.2016 року , посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Мазепою Н.М., зареєстровано за №1939 та Договору дарування від 09.11.2016 року посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Мазепою Н.М., зареєстровано за №1942 (а.с. 5,6, 7) на праві власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Як вказувала позивач, що підтверджується відповіддю з адресно-довідкового органу в житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] [PERSON] значиться зареєстрованим з 08.08.2000 року по теперішній час (а.с.13) Відповідно до акту від 15.12.2019 року засвідченого ТОВ «Житлосервіс-КР», фактично [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , не проживає з 2005 року. Визначаючи характер спірних правовідносин, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між власником житла та членом сім`ї, у зв`язку з чим регулюються ст.405 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З аналізу положень ст.ст.391, 396 ЦК України слідує, що позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння, на чому також акцентує увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду кримінальних і цивільних справ в п.п.33,34 Постанови №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Згідно з ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла в силу наявності особистого сервітуту мають право користування цим житлом відповідно до закону. Натомість, як слідує з положень ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач в належному позивачеві житловому приміщенні понад рік (з 2005 року), добровільно обравши собі інше постійне місце проживання, перешкод в користуванні квартирою йому ніхто не чинив, в той час як реєстрація місця проживання відповідача створює позивачеві перешкоди в користуванні належною йому власністю, обмежуючи майнові права [PERSON] , тому суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явлених нею вимог негаторного позову та необхідність їх задоволення із визнанням [PERSON] таким, що втратив право користування власністю, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України у зв`язку із тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з Відповідача на її користь судових витрат, суд

Outcome: approved