Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання члена сім`ї наймача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у зв`язку з відсутністю без поважних причин більше одного року. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням житлового комунального господарства міськвиконкому 04 січня 1994 року, згідно розпорядження органу приватизації за №С6125 від 12.10.1993 року та зареєстрованого в «Криворізькому бюро технічної інвентаризації» на праві приватної власності та записаного в реєстрову книгу за №48-П-180, він став власником однокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . На цей час в квартирі зареєстровані він, [PERSON] , та його дочка [PERSON] , [INFO] . 01 квітня 2014 року відповідач забрала з його квартири всі свої особисті речі і, як він зрозумів, з її слів, пішла жити до своєї матері. Інколи випадково він бачить свою дочку в транспорті, на вулиці, але на його пропозиції при зустрічі знятись з реєстрації в його квартирі добровільно вона не бажає. Повідомити про своє нове місце проживання, назвати номер мобільного телефону або іншого зв`язку вона також відмовляється. Та обставина, що відповідач не мешкає у вищевказаному житловому приміщенні підтверджується актом від 02.07.2020 року та свідками. Крім того, відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку сплачувати за свою реєстраційну присутність комунальні платежі, переклавши цей обов`язок на нього, чим вчиняє йому матеріальні збитки. Враховуючи вищевикладене, він вважає, що відповідач не проживаючи більше року без поважних причин в належній йому квартирі на праві особистої власності, не виявляючи свого інтересу до реалізації свого житлового права на проживання, не проживаючи в ньому, не виконуючи обов`язків зареєстрованої особи в даному житлі у відповідності до ч.2 ст. 405 ЦК України та положень ЖК України втратив право на користування ним. Окрім цього, він позбавлений можливості оформити субсидію з оплати комунальних та інших послуг без надання відповідачем необхідних документів про її дохід та згоду на отримання субсидії. Добровільно знятися з реєстрації у вищезгаданій квартирі відповідач не бажає. Ухвалою суду від 28 серпня 2020 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.15-17). Позивач [PERSON] до зали судового засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлена, про дату, місце та час розгляду справи до зали судового засідання не з`явилася, причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про задоволення позову за таких підстав. На праві приватної власності [PERSON] , належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 04 січня 1994 року виданого Управлінням житлово-комунального господарства міськвиконкому, та зареєстровано в Криворізькому БТІ у реєстрову книгу за №48-П-180 (а.с. 4,7). Відповідно до довідки Криворізької об`єднаної міської-інформаційної служби «Нова-ком» за адресою: [ADDRESS] зареєстровані - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.9) Крім того згідно інформації наданої за відомостями відділу реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради з 01.04.2003 року та по теперішній час за адресою: [ADDRESS] значиться зареєстрованим місце проживання [PERSON] , [INFO] (а.с. 14). Крім того, як вказував позивач, [PERSON] є донькою позивача, що також підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с.6). Таким чином, визначаючи характер спірних правовідносин між сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між власником житла та членом його сім`ї, у зв`язку з чим регулюються ст.405 ЦК України. Відповідно до акту мешканців будинку [ADDRESS] від 02.07.2020 року, відповідач [PERSON] з 01 квітня 2014 року по теперішній час в квартирі № 7 вказаного будинку не проживає (а.с. 8). Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Разом з тим, положенням ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено юридичну підставу втрати членом сім`ї власника (у тому числі колишнім членом сім`ї власника) права на користування житлом власника, а саме - відсутність члена сім`ї власника житла без поважних причин понад один рік за таким місцем проживання (у житлі), якщо інше не встановлено домовленістю із власником або законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідний правовий висновок, викладено ВСУ у постанові від 15.05.2017 року по справі № 6-2931цс16. Крім того, відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, в разі виникнення спору між власником житла і членами його сім`ї суди повинні врахувати, що право члена сім`ї на користування житлом є сервітутним, у зв`язку із чим його припинення повинно відбуватися відповідно до вимог ст. ст. 405, 406 ЦК України. На переконання Верховного Суду України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника за наявності обставин, які мають істотне значення, або через відсутність без поважних причин члена сім`ї, понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо іншого не встановлено домовленістю між ними і власником житла. Таким чином, при вирішенні питання про втрату права користування житлом члена сім`ї власника житла з`ясуванню підлягає як термін його відсутності, так і поважність причин такої відсутності. Отже, суд на підставі наданих письмових доказів, приходить до висновку, що [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло належить квартира розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивач, як власник вищезазначеної квартири, в зв`язку з наявністю в ній зареєстрованих осіб, які не проживають в спірній квартирі без поважних причин понад 6 років, позбавлений можливості реалізувати своє право як власника майна. Судом встановлено, що відповідач не проживає у зазначеній квартирі без поважних причин понад 6 років (а.с. 8) та не сплачує за комунальні послуги. Зазначені докази в розумінні ст. 79 ЦПК України суд вважає достовірними, оскільки вони підтверджують дійсні обставини справи та доводи позивача стосовно відсутності відповідача [PERSON] понад 1 року за місцем її реєстрації. Оскільки відповідач в належному позивачеві житлі не проживає з 2014 року, в той час як добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, а її реєстрація створює позивачеві перешкоди в користуванні належною йому власністю, обмежуючи майнові права [PERSON] , який вимушений сплачувати за відповідача [PERSON] додатково комунальні послуги, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явлених ним вимог та необхідність їх задоволення із визнанням [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України у зв`язку із тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд

Outcome: approved