Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з зазначеним позовом до суду, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він працював на Державному підприємстві «Науково-дослідний інститут високих напруг», яке з червня 2010 року припинило виплачувати йому заробітну плату. 18 липня 2013 року Словянським міськрайонним судом Донецької області по справі №243/6342/13-ц стягнуто з ДП «Науково-дослідний інститут високих напруг» на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 14\~228 грн. 58 коп. Крім цього, заочним рішенням Словянського міськрайонного суду від 31 січня 2017 року по справі № 243/7143/16-ц стягнуто з даного підприємства на користь позивача індексацію заробітної плати в сумі 17\~850 грн. 99 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені у сумі 84\~306 грн. 72 коп. Судовий наказ та виконавчий лист за вказаним рішенням були своєчасно надані до Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби та взяті на виконання, але до цього часу вказані рішення суду виконані лише в частині стягнення з підприємства 5 000 грн. Позивач зазначає, що у відповідь на свої звернення до державної виконавчої служби щодо стану виконання вказаних судових рішень, ним було отримано листи, з яких слідує, що державним виконавцем вжито всіх необхідних заходів, передбачених чинним законодавством, на виконання рішень суду, а виконавче провадження триває. Позивач вважає, що оскільки Науково-дослідний інститут високих напруг є державним підприємством, а держава, відповідно до приписів Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів, боржником за яким є державне підприємство, то за зобовязаннями Науково-дослідного інституту високих напруг повинна відповідати держава в особі Державної казначейської служби України як субсидіарний боржник на підставі ст. ст. 619, 625 ЦК України, а тому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у сумі 9\~228 грн. 58 коп., індексацію по заробітній платі у сумі 17\~850 грн. 99 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені у сумі 84\~306 грн. 72 коп. Позивач [PERSON] в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, на заявлених позовних вимогах наполягав та просив їх задовольнити. Представник відповідача Державної казначейської служби України [PERSON], що діє на підставі довіреності від 04 січня 2018 року, в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] на підставі наступного. Державна казначейська служба України є неналежним відповідачем по справі, оскільки її основним завданням є реалізація державної політики у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Крім цього, відповідно до ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Натомість представник відповідача зазначає, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження передання органом державної виконавчої служби до Державної казначейської служби України документів, необхідних для виконання судових рішень. Поряд з цим представник відповідача вказує, що позивач фактично просить суд стягнути з відповідача кошти, які вже були стягнуті рішеннями суду на його користь з Державного підприємства «Науково-дослідний інститут високих напруг». На підставі викладеного представник відповідача просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову. Представник третьої особи Департаменту державної виконавчої служби [PERSON], який діє на підставі довіреності № 3890/б10.3-03 від 29 грудня 2017 року, в судовому засідання також заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON], вказуючи на їх безпідставність, оскільки державна виконавча служба вживає всіх необхідних заходів, необхідних для виконання судового наказу та рішення суду, якими на користь позивача стягнуто заборгованість по заробітній платі, індексація заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. 18 липня 2013 року Словянським міськрайонним судом Донецької області по справі № 243/6342/13-ц, провадження № 2-н/243/1499/2013, було видано судовий наказ, яким з Державного підприємства «Науково-дослідний інститут високих напруг» на користь позивача по справі [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі у розмірі 14\~228 грн. 58 коп. 31 січня 2017 року Словянським міськрайонним судом Донецької області по справі № 243/7143/16-ц, провадження № 2/243/65/2017, за позовом [PERSON] до Державного підприємства «Науково-дослідний інститут високих напруг» про стягнення індексації заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, було ухвалено заочне рішення, яким з Державного підприємства «Науково-дослідний інститут високих напруг» на користь [PERSON] стягнуто індексацію заробітної плати у сумі 17\~850 грн. 99 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені у сумі 84\~306 грн. 72 коп. З листів Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області № 22467 від 10 серпня 2016 року та № 25177 від 11 липня 2017 року слідує, що 05 вересня 2013 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного судового наказу № 2-н/243/1499/2013, яке було приєднано до складу зведеного виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості з Державного підприємства «Науково-дослідний інститут високих напруг». В ході проведення виконавчих дій з підприємства на користь позивача, проти чого останній і не заперечує, було стягнуто 5\~000 грн. Виходячи з приписів ст. ст. 73, 74-77 ГК України суд приходить до висновку, що Державне підприємство «Науково-дослідний інститут високих напруг» є державним комерційним підприємством, яке відповідно до ч. 1 ст. 74 ГК України є суб'єктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту або модельного статуту і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном згідно з цим Кодексом та іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу. Частиною 5 статті 74 ГК України передбачено, що держава та орган, до сфери управління якого входить державне комерційне підприємство, не несуть відповідальності за його зобов'язаннями, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Таким чином, суд приходить до переконання про те, що незалежно від того, що Державне підприємство «Науково-дослідний інститут високих напруг» було утворене компетентним органом державної влади, здійснення діяльності через такий вид підприємства, як державне комерційне підприємство, виключає, крім випадків, встановлених законом, відповідальність за його зобовязаннями держави та органу, до сфери управління якого воно входить. Що стосується доводів позивача про необхідність застосування судом положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», то необхідно зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1 вказаного Закону він встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» (далі - рішення суду), та особливості їх виконання. Тобто вказаний Закон регулює правовідносини саме на стадії виконання рішення суду, встановлює певний порядок виконання судового рішення про стягнення коштів, боржником за яким є, зокрема, державне підприємство, а не надає позивачу можливість звернутися до суду з вимогою повторно стягнути з держави в особі відповідного органу заборгованість, яка вже була стягнута рішенням суду з державного підприємства. Крім цього, згідно з пунктами 1, 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 215 від 15 квітня 2015 року, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Основними завданнями Казначейства є: реалізація державної політики у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів, а також внесення на розгляд Міністра фінансів пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у зазначених сферах. В звязку з цим посилання позивача на статтю 619 та статтю 625 ЦК України є безпідставними, оскільки цими статтями передбачена субсидіарна відповідальність за порушення цивільно-правових зобовязань, а між позивачем та відповідачем Державною казначейською службою України в межах справи, що розглядається судом, не існує жодних цивільних правовідносин. Натомість між позивачем та Державним підприємством «Науково-дослідний інститут високих напруг» існували трудові правовідносини, які регулюються трудовим законодавством. Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача щодо того, що Державна казначейська служба України є неналежним відповідачем, в звязку з чим приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки відповідач по справі не несе відповідальності за зобовязаннями Державного підприємства «Науково-дослідний інститут високих напруг» перед позивачем щодо виплати заборгованості по заробітній платі та індексації заборгованості. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed