Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що з 25 вересня 2010 року він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Починаючи з вересня 2017 року вони не живуть разом, не ведуть спільного господарства. Постійні сварки та непорозуміння між сторонами привели до того, що сім'я перестала існувати, майнових спорів між ними немає. Тому позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем, після розірвання шлюбу залишити відповідачу прізвище -[PERSON]. Сторони у судове засідання не з'явилися, про день час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримує, просить суд розірвати шлюб, відповідач позовні вимоги визнає повністю, на розірвання шлюбу згодна. Оскільки сторони подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 25 вересня 2010 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Краснодонського міськрайонного управління юстиції Луганської області, актовий запис № 307 (а.с. 10). Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.11). З вересня 2017 року сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, між подружжям втрачено взаєморозуміння та почуття любові і поваги, сторони не створили міцної, дружньої сім'ї, згодні на розірванні шлюбу. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Частина 4 ст. 206 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В даному випадку, оскільки відповідач визнав позов, його визнання позову не суперечить чинному законодавству, не порушує права чи свободи інших осіб, а тому приймається судом. Враховуючи викладені обставини, суд вважає встановленим, що подальше спільне проживання подружжя, збереження їх шлюбу неможливе та суперечило б інтересам кожного з них та інтересам неповнолітньої дитини, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Вимоги позивача щодо залишення відповідачу прізвища -[PERSON], задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України право на вибір прізвища після розірвання шлюбу є виключним правом особи, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: approved