Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2020 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину задоволено, ухвалено: -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 12664 гривень додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 500 гривень витрат за послуги перекладача. Ухвалою Волинського апеляційного суду від 29 січня 2021 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину повернуто до Луцького міськрайонного суду Волинської області для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення. З ініціативи суду вирішується питання про ухвалення додаткового рішення у цій справі. Частиною 1 ст.270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України в разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Учасники справи в судове засідання судом не викликались в зв`язку з відсутністю такої необхідності. Встановлено, що суд, ухвалюючи рішення в цій справі, не вирішив питання про розподіл судових витрат, а саме: щодо стягнення судового збору. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» встановлено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Суд встановив, що позивач, звертаючись до суду з цим позовом, судовий збір не сплачувала, оскільки вона звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Здійснюючи розподіл судових витрат, суд дійшов висновку, що судовий збір в сумі 840,80 грн. слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави, оскільки позивач, як сторона на користь якої ухвалено рішення, при зверненні до суду з цим позовом була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Outcome: approved