Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів Дочірного підприємства «Гарант» Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанії «Приват - Плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанії «Приват - Плюс» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення коштів та просив визнати недійсними договір № 01706 від 09 лютого 2009 року з Угодою та Додатками, укладений між [PERSON] та дочірнім підприємством «Гарант» Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанії «Приват - Плюс»; стягнути з Дочірного підприємства «Гарант» Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанії «Приват - Плюс» на користь [PERSON] кошти, внесені на рахунки відповідача у розмірі 50 579,68 грн.; стягнути з Дочірного підприємства «Гарант» Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанії «Приват - Плюс» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 5000 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що діяльність відповідачів є нечесною підприємницькою діяльністю з використанням пірамідальних схем. У судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладений у позовній заяві та письмовому поясненні від 11 липня 2014 року, та просив їх задовольнити. Представники відповідачів - Дочірного підприємства «Гарант» Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанії «Приват - Плюс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанії «Приват - Плюс» у судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, однак подали до суду письмові заперечення на позов від 22.05.2014 року № 3 та від 22.05.2014 року № 99, у яких просили відмовити у задоволенні позову, у тому числі, у зв'язку з пропуском строку позовної давності, про що подали до суду відповідні заяви. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов необґрунтований та не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно п. 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Судом встановлено, що 09.02.2009 року між позивачем [PERSON] («Замовник») та відповідачем Дочірнім підприємством «Гарант» Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанії «Приват - Плюс» («Виконавець») було укладено Договір № 01706, предметом якого є надання Виконавцем за завданням Замовника консультаційних послуг щодо можливості придбання на його користь товару широкого асортименту на умовах Угоди, Додатку № 1 («Програми діяльності ПРИВАТ-ПЛЮС») та Додатку № 2 (Анкетні дані Партнера) до неї, що укладаються (підписуються) Замовником із ТОВ «Компанії «Приват - Плюс». Згідно п. 2.1 Договору № 01706 від 09 лютого 2006 року договірна вартість послуг Виконавця по цьому Договору становить 10 000 грн. Відповідно до п. 5.2 Договору № 01706 від 09 лютого 2006 року, цей Договір набуває юридичної сили з моменту його підписання Сторонами і діятиме протягом дев'яти календарних днів до підписання ними Акту прийому-передачі наданих послуг. Як вбачається з Акту прийому-передачі наданих послуг від 19 лютого 2009 року до Договору № 01706 від 9 лютого 2009 року, підписаного між позивачем [PERSON] («Замовник») та відповідачем Дочірнім підприємством «Гарант» Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанії «Приват - Плюс» («Виконавець»), підписанням цього Акту сторони засвідчують відсутність будь-яких взаємних як майнових, так і інших претензій одна до одної, дійшли повної згоди по строкам, порядку оплати та вартості послуг Виконавця, а також те, що послуги Замовнику були надагі належним чином у відповідно сті до умов Договору та виконанні в повному обсязі; в свою чаргу Замовник підтверджує, виявив для себе усі обставини Угоди із ТОВ «Компанією «Приват - Плюс», має належне уявлення і йому надано повно інформацію про Товариство Партнерів, Асигнаційні акти, про терміни, умови та порядок надання ТОВ «Компанією «Приват - Плюс» Права на отримання Товару, придбання Товару на користь Замовника (Партнера), та іншим умовам Угоди із ТОВ «Компанією «Приват - Плюс» та Додатків до неї. Таким чином, позивач [PERSON] міг довідатися про порушення Дочірнім підприємством «Гарант» Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанії «Приват - Плюс» свого права у період з 09 лютого 2009 року до 19 лютого 2009 року, коли сплив строк виконання зобов'язання (Договору № 01706 від 9 лютого 2009 року). Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідно ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже, строк на звернення [PERSON] до суду з позовом до Дочірнього підприємства «Гарант» Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанії «Приват - Плюс» закінчився 19.02.2012 року, відповідна позовна заява [PERSON] була подана до суду 05.05.2014 року, а тому строк позовної давності пропущено. Оскільки судом встановлено, що позивачем [PERSON] пропущено строк звернення до суду з позовом (трирічний строк позовної давності), він не просив його поновити, поважність причин його пропуску судом не встановлена, а відповідачі наполягали на застосуванні строку позовної давності, то існують підстави для відмови у задоволенні позову згідно вимог ст. 267 ЦК України. При цьому, суд вважає, що зобов'язання (Договір № 01706 від 9 лютого 2009 року) було припинено 19 лютого 2009 року виконанням, проведеним належним чином, відповідно до ст. 599 ЦК України. Таким чином, у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Дочірного підприємства «Гарант» Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанії «Приват - Плюс» про визнання договору недійсним, стягнення коштів та моральної шкоди слід відмовити. Що стосується Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанії «Приват - Плюс», то суд звертає увагу на наступне. Дійсно, 09 лютого 2009 року між позивачем [PERSON] («Партнер») та відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанією «Приват - Плюс» («Адміністратор») було укладено Угоду № 01706 від 09 лютого 2009 року, предметом якої є надання Партнеру послуг щодо придбання Товару, зазначеного в Додатку № 2 до цієї Угоди, на умовах Програми діяльності ПРИВАТ-ПЛЮС, що є Додатком № 1 до цієї Угоди. Отже, Угода № 01706 від 09 лютого 2009 року з Додатками була укладена [PERSON] з Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанією «Приват - Плюс», а не з Дочірнім підприємством «Гарант» Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанії «Приват - Плюс», тобто з юридичною особою, вимоги до якої ним не заявлялися, а тому в силу положень ст. 11 ЦПК України не можуть бути розглянуті судом. Разом з тим, суд звертає увагу на наступне. Згідно ст. 3607 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України; невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. На обґрунтування тієї обставини, що діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанії «Приват - Плюс» та Дочірнього підприємства «Гарант» Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанії «Приват - Плюс» є нечесною підприємницькою діяльністю з використанням пірамідальних схем, представник позивача [PERSON] послався на Правову позицію, викладену у Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2013 року (щодо діяльності ЗАТ «Філдес Україна»). Однак, ним не було взято до уваги Правову позицію, викладену у Постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року, справа № 6-40 цс13 (щодо діяльності ТОВ «АВТО ПРОСТО»), яка була прийнята пізніше та з якої вбачається, що, аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Отже, з матеріалів справи не вбачається, що діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанії «Приват - Плюс» та Дочірнього підприємства «Гарант» Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанії «Приват - Плюс» є нечесною підприємницькою діяльністю з використанням пірамідальних схем. Враховуючи вищевикладене, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed