Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача: розмір відсотків, визначений на рівні облікової ставки НБУ, за користування позикою у розмірі 19983,50грн. - в сумі 5266,08грн.; розмір відсотків, визначений на рівні облікової ставки НБУ, за користуванням позикою у розмірі 460278,78грн. - в сумі 122680,02грн.; суму позики (19983,50грн.) з урахування індексу інфляції у розмірі 20416,25грн., суму позики (460278,78грн.) з урахуванням індексу інфляції у розмірі 470220,80грн., 3% річних від простроченої суми позики (19983,50грн.) у розмірі 226,66грн.; 3% річних від простроченої суми позики (460278,78грн.) у розмірі 5220,69грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 5000,00грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 27.10.2014 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, згідно умов якого позивачем передано відповідачу грошові кошти в сумі 850,00 доларів США та 250600,00грн., що еквівалентно 19578,00 доларів США, а відповідач взяв на себе зобов'язання повернути кошти до 01.08.2015р., про що власноручно написав розписку після отримання ним коштів. Позивач свої зобов'язання по передачі грошей виконала в повному обсязі, однак відповідач ухиляється від виконання своїх зобов'язань і не повернув взяті в позику грошову кошти в строк до 01.08.2015р., що є підставою звернення позивача з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики з урахуванням індексу інфляції, процентів за користування позикою та 3% річних. Крім того, позивач вимушена звернутися до адвоката за допомогою по складанню позову, якому виплатила гонорар в розмірі 5000,00грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, однак подала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провести розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань не надав. З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169, 224 ЦПК України, суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних про правовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно. Відповідно до ст. ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов'язками наділені обидві сторони договору. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України) Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами. Необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов?язки, які покладаються на них за договором. Судом встановлено, що 27.10.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, який оформлений розпискою. Відповідно до умов цього договору, відповідач отримав у борг від позивача 850,00 доларів США та 250600,00 грн., що в еквіваленті станом на 27.10.2014 року склало 19 578,00 доларів США, та зобов'язався повернути позику до 01.08.2015 року (а.с.33). За договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей, що визначено положеннями ст. 1046 ЦК України. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не передбачено законом або договором. Розмір процентів визначається договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як визначено статтею 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно положення ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як убачається з матеріалів справи, на час звернення позивача з даним позовом до суду відповідач не виконав взяті на себе за договором позики зобов'язання, грошові кошти у визначений Договором строк позивачу не повернув, що не спростовано відповідачем відповідно до наявних в матеріалах справи доказів. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України. Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України в справі №6-79цс14 від 02.07.2014р. Як убачається з матеріалів справи - розписки, відповідачу були передані кошти в сумі 850,00 доларів США та в еквіваленті від суми 19 578,00 доларів США - станом на 27.10.2014 року. Станом на дату ухвалення даного рішення - 21.03.2016р., згідно офіційного курсу НБУ, курс долара США до гривні становить 2624,2902грн. за 100,00 доларів США. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог. Згідно позовної заяви, позивач визначив заборгованість по тілу позики в еквіваленті станом на 17.12.2015р. (офіційний курс Національного банку України становив 2351,9276грн. за 100,00 доларів США), при цьому позивачем на суму позики в доларах США в еквіваленті на 17.12.2015р. також були нараховані інфляційні втрати. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині вимог - підлягає стягненню борг за договором позики в сумі 480262,28грн. ((850,00 доларів США + 19 578,00 доларів США) х 23,51грн.) - тобто в сумі, визначеній позивачем. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях. Отже, суд не вбачає підстав, для задоволення позовних вимог в частинні стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Оскільки в розписці не встановлено розмір процентів, з відповідача на користь позивача, на підставі ст. 1048 ЦПК України, є підстави для стягнення процентів за договором позики від суми 480262,28грн. на рівні облікової ставки НБУ за період з 27.10.2014 року по 17.12.2015 року, в сумі 128618,18 грн., виходячи з наступних розрахунків: облікова ставка НБУ за період з 27.10.2014 року по 13.11.2014 року становила 12,5%, проценти від суми позики за вказаний період становлять 2796 грн. 05 коп. (480262,28 грн.*12,5*17/365/100); облікова ставка НБУ за період з 13.11.2014 року по 06.02.2015 року становила 14,0%, проценти від суми позики за вказаний період становлять 15 657 грн. 87 коп. (480262,28 грн.*14,0*85/365/100); облікова ставка НБУ за період з 06.02.2015 року по 04.03.2015 року становила 19,5%, проценти від суми позики за вказаний період становлять 21809 грн. 17 коп. (480262,28 грн.*19,5*85/365/100); облікова ставка НБУ за період з 04.03.2015 року по 28.08.2015 року становила 30,0%, проценти від суми позики за вказаний період становлять 33 552 грн. 57 коп. (480262,28 грн.*30,0*85/365/100); облікова ставка НБУ за період з 28.08.2015 року по 25.09.2015 року становила 27,0%, проценти від суми позики за вказаний період становлять 30197 грн. 31 коп. (480262,28 грн.*27,0*85/365/100); облікова ставка НБУ за період з 25.09.2015 року по 17.12.2015 року становила 22,0%, проценти від суми позики за вказаний період становлять 24605 грн. 21 коп. (480262,28 грн.*22,0*85/365/100). Позивач в позовній заяві зазначила, що стягненню підлягає сума відсотків за користування грошима з розрахунку облікової ставки НБУ в розмірах 5266,08грн. та 122680,02 грн., що разом складає 127 946,10 грн. Таким чином, розглядаючи позов у межах заявлених вимог, суд убачає підстави для стягнення саме зазначеної суми, як процентів за користування грошовими коштами. Внаслідок невиконання свого зобов'язання по поверненню грошових коштів до відповідача можуть бути застосовані положення ч. 1 ст. 1050 ЦК України, які передбачають, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він на вимогу позикодавця повинен сплатити останнього суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення виконання зобов'язання, а також три відсотки річних за весь час прострочення. В стягненні інфляційних втрат судом відмовлено з викладених вище підстав. Три проценти річних (від простроченої суми позики, як про це заявлено у позові), передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України від простроченої суми 480262,28грн. за договором позики з 02.08.2015р. по 17.12.2015 р. включно - тобто за 138 днів прострочення становить 5447,35грн. (480262,28*3*138/365/100), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Отже позов в цій частині підлягає задоволенню. Виходячи з наведеного та положень ст.11 ЦПК України щодо розгляду справи в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики в сумі 613655,73грн., з яких 480262,28грн. - сума основного боргу, 127 946,10грн. - сума відсотків за користування грошима з розрахунку облікової ставки НБУ та 5447,35 грн. - три проценти річних. Згідно з вимогами частин 1, 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема й витрати на правову допомогу. Частинами 1, 2 ст. 84 ЦПК України визначено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до статті 1 Закону України від 20.12.2011 № 4191 -VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пунктах 47, 48 Постанови від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як убачається з матеріалів справи, позивач просила стягнути витрати на правову допомогу в сумі 5000,00грн. До позовної зави долучено акт виконаних робіт по договору надання правової допомоги від 17.12.2015р. (а.с.34), також матеріали справи містять догові про надання правової допомоги позивачу [PERSON] адвокатом Сисенком О.А. від 17.12.2015р. (а.с.16), квитанцію №1471404 про сплату гонорару в сумі 5000,00грн. (а.с. 17), додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 17.12.2015р. (а.с. 18), свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №3089 та посвідчення адвоката Сисенка О.А. №1984 (а.с. 19). Виходячи з наведеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума витрат на правову допомогу, підтверджених документально, враховуючи, що представником позивача надані послуги згідно договору про надання правової допомоги, матеріали справи містять розрахунки таких витрат (а.с.18), акт приймання передачі, оплата правової допомоги підтверджена документально, виходячи з розрахунку: 2 години - за складання позовної заяви, суд приходить до висновку, що загальна кількість часу по наданню правової допомоги, яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача відповідно до вимог Закону, становить 2 години, тому стягненню підлягає сума в розмірі 1 102,40грн. При цьому судом враховано, що підготовка матеріалів справи охоплюється витратами часу на складання позовної заяви, а вивчення нормативної бази є обов'язком адвоката при здійсненні ним адвокатської діяльності, тому час, витрачений на професійну підготовку не може бути включений до витрат на правову допомогу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору пропорційного до розміру задоволених позовних вимог в сумі 6136,56грн. На підставі викладеного, ст. 6, 526, 530, 533, 625, 627, 1046-1049 ЦК України,

Outcome: partial