Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду. В своїй позовній заяві позивач зазначив, що рішенням Київського районного суду м.Полтави від 22 жовтня 2015 року з врахуванням змін, внесених до нього рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 14 січня 2016 року визнано незаконним та скасовано наказ ПАТ «Полтавський машинобудівний завод» №21 від 30 березня 2015 року про звільнення [PERSON] з посади терміста в Публічному акціонерному товаристві «Полтавський машинобудівельний завод» за прогул без поважних причин, пункт 4 статті 40 КЗпП України, визнано розірваним трудовий договір, оформлений наказом №17 від 20 березня 2014 року, укладений між ПАТ «Полтавський машинобудівельний завод» та [PERSON], з ініціативи працівника на підставі заяви від 24 березня 2015 року про звільнення в звязку з порушенням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного договору на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України з 06 квітня 2015 року, змінено дату та формулювання причини звільнення [PERSON] з ПАТ «Полтавський машинобудівельний завод» в звязку з порушенням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного договору на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України з 06 квітня 2015 року та зобовязано ПАТ «Полтавський машинобудівельний завод» внести запис у трудову книжку [PERSON]А в звязку із зміною дати та формулювання причин звільнення. Відповідачем безпідставно допущено затримку виконання вказаного рішення про зміну формулювання причин його звільнення та зобовязання внести відповідний запис до трудової книжки, що створило перешкоди для його подальшого працевлаштування. Тому просив суд стягнути з ПАТ «Полтавський машинобудівний завод» на його користь 4044 грн. 80 коп. середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду відповідно до статті 236 КЗпП України. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, уповноваживши адвоката [PERSON] представляти його інтереси в суді. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги, посилаючись на викладені в заяві обставини, просив стягнути з відповідача на користь позивача 4044 грн. 80 коп. середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду відповідно до статті 236 КЗпП України. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в засідання свого представника не направив. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не зявились. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м.Полтави від 22 жовтня 2015 року з врахуванням змін, внесених до нього рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 14 січня 2016 року (а.с.4-9): визнано незаконним та скасовано наказ ПАТ «Полтавський машинобудівний завод» №21 від 30 березня 2015 року про звільнення [PERSON] з посади терміста в Публічному акціонерному товаристві «Полтавський машинобудівельний завод» за прогул без поважних причин, пункт 4 статті 40 КЗпП України, визнано розірваним трудовий договір, оформлений наказом №17 від 20 березня 2014 року, укладений між ПАТ «Полтавський машинобудівельний завод» та [PERSON], з ініціативи працівника на підставі заяви від 24 березня 2015 року про звільнення в звязку з порушенням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного договору на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України з 06 квітня 2015 року, змінено дату та формулювання причини звільнення [PERSON] з ПАТ «Полтавський машинобудівельний завод» в звязку з порушенням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного договору на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України з 06 квітня 2015 року та зобовязано ПАТ «Полтавський машинобудівельний завод» внести запис у трудову книжку [PERSON]А в звязку із зміною дати та формулювання причин звільнення, визнано незаконним та скасовано наказ ПАТ «Полтавський машинобудівельний завод» №35 від 03 березня 2015 року про оголошення догани [PERSON], стягнуто з ПАТ «Полтавський машинобудівельний завод» на користь [PERSON]: - 660 грн. 43 коп. втрат частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», - 790 грн. 46 коп. заробітної плати з врахуванням індексації заробітної плати за період з червня 2014 року по березень 2015 року, - 6\~067 грн. 20 коп. вихідної допомоги, - 14257 грн. 92 коп. середнього заробітку за весь час затримки розрахунків з працівником, - 14257 грн. 92 коп. середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, - 5\~000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Після набрання 14 січня 2016 року рішенням законної сили [PERSON] 08 лютого 2016 року звернувся до ПАТ «Полтавський машинобудівний завод» з заявою про виконання рішення суду, в тому числі щодо внесення запису до трудової книжки про скасування наказу №21 від 30 березня 2015 року та внесення запису про звільнення [PERSON] на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України (а.с.10). Заяви аналогічного змісту подані [PERSON] до ПАТ «Полтавський машинобудівний завод» 01 березня та 15 березня 2016 року (а.с.11, 12). Також за заявою [PERSON] постановою державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби по місту Полтава Полтавського міськрайонного управління юстиції від 12 березня 2016 року відкрито виконавче провадження з виконання рішення за виконавчим листом №552/2337/16, виданим Київським районним судом м.Полтави 16 лютого 2016 року, про зміну дати та формулювання причини звільнення [PERSON] з ПАТ «Полтавський машинобудівельний завод» в звязку з порушенням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного договору на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України з 06 квітня 2015 року та зобовязання ПАТ «Полтавський машинобудівельний завод» внести запис у трудову книжку [PERSON]А в звязку із зміною дати та формулювання причин звільнення (а.с.14-15). Вказане судове рішення виконано боржником добровільно 16 березня 2016 року, у звязку з чим 17 березня 2016 року виконавче провадження закінчено на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне повне виконання). Таким чином вказане судове рішення в частині зміни дати та формулювання причини звільнення позивача, внесення відповідних записів у трудову книжку виконано через два місяці та два дні з дня набрання цим рішенням законної сили. Зазначаючи, що невнесення відповідних записів до його трудової книжки перешкоджало його працевлаштуванню, позивач посилається на відмову роботодавців у прийнятті його на роботу. Як встановлено судом, 20 січня 2016 року [PERSON] відмовлено в прийнятті на роботу Малим підприємством Фірма «Стек». У листі на адресу позивача від 20 січня 2016 року №1 вказаним підприємством вказано: «З огляду на звільнення з ПАТ «Полтавський машинобудівний завод» на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України (прогул) МП Фірма «Стек» змушений відмовити Вам у прийнятті на роботу, в разі зміни чи скасування причин формулювання Вашого звільнення МП Фірма «Стек» буде готове прийняти Вас на роботу штукатур-маляр на мінімальну заробітну плату». 18 лютого 2016 року листом аналогічного змісту в прийнятті [PERSON] на роботу відмовлено фізичною особою-підприємцем [PERSON], а листом від 10 березня 2016 року такого ж змісту позивачу відмовлено і фізичною особою-підприємцем [PERSON]. Але на час одержання позивачем вказаних відмов у прийнятті на роботу рішенням суду, яке набрало законної сили 14 січня 2016 року, вже було змінено дату та формулювання причин його звільнення з ПАТ «Полтавський машинобудівний завод». Відповідно до ч.8 ст.8 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на ст.236 КЗпП України, згідно якої встановлено обовязок власника або уповноваженого ним органу в разі затримки виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, виплатити середній заробіток або різницю в заробітку за час затримки. При цьому позивач безпідставно застосовує аналогію закону, оскільки вказана норма регулює інші правовідносини. Так, якщо вказаною нормою фактично захищається право працівника, який продовжує перебувати з роботодавцем у трудових правовідносинах (тобто регулює трудові правовідносини), то предметом розгляду в даній справі є правовідносини, що виникають при виконанні рішення суду (тобто правовідносини з виконання судового рішення). Стягнення середнього заробітку працівника за час затримки виконання рішення суду про зміну дати та формулювання причин звільнення чинним законодавством України не передбачено. Тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити за їх безпідставністю. У звязку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed