Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , посилаючись на те, що відповідач як мати малолітньої дитини [PERSON] , не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться його здоров`ям, навчанням, морально та матеріально не підтримує дитину, нема належних умов проживання. Позивач в судовому засіданні підтримав позов та просив його задоволити. Відповідач заперечила проти позову та просила не позбавляти її батьківських прав оскільки вона не ухиляється від батьківських обов`язків, заборгованість по аліментах пояснила тим, що вона на даний час перебуває у відпустці по догляду до 3-х років за іншою дитиною, [PERSON] , [INFO] . Має намір проживати разом з дітьми однак [PERSON] створює їй перешкоди в догляді та піклуванні за сином [PERSON] , [INFO] . Представники третіх осіб, служби у справах дітей Олевської районної державної адміністрації та органу опіки та піклування Олевської міської ради в судовому засіданні заперечили стосовно задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Згідно із частиною 8 статті 7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до статі 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. З матеріалів справи встановлено, що матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] є: [PERSON] , батьком: [PERSON] (а.с. 7). Малолітня дитина, [PERSON] проживає разом із своїм батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , та знаходиться на його утриманні. Мати дитини, [PERSON] , проживає окремо за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Олевської міської ради Житомирської області від 26.06.2018 року за № 113, затверджено висновок органу опіки та піклування Олевської міської ради від 26.04.2018 року щодо доцільності позбавлення батьківських пав [PERSON] (а.с.6). З довідки Олевської міської ради від 22.10.2018 року за №2527 вбачається, що дитина [PERSON] відвідує Хмелівський ДНЗ №32 «лісова казка» з 01.09.2016 року по даний час. Для перебування в дитячому садку регулярно приводить і забирає батько [PERSON] (а.с.10). На даний час у [PERSON] виникла заборгованість в розмірі 25244,25 грн. за виконавчим листом виданим Олевським районним судом Житомирської області від 25.07.2017 року за № 287/217/17-ц про стягнення аліментів на утримання дитини (а.с.11). З акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 23.08.2017 року, вбачається, що питання щодо наявності місця проживання малолітньої дитини за адресою проживання матері, винесено на розгляд опікунської ради при виконкомі на 10 год. 28.08.2017 року. Акти обстеження житлово-побутових умов проживання від 17.10.2018 року, 12.09.2018 року, 24.07.2018 року суд не приймає до уваги, оскільки вони винесені щодо іншої дитини [PERSON] , [INFO] . З актів обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] від 15.12.2016 року та 13.01.2017 року, вбачається, що зі слів батька дитини в акті було зазначено, малолітня дитина виховується в сімї батьків [PERSON] яка складається з голови - [PERSON], дружини [PERSON] , сина - [PERSON] та внука [PERSON] ; вихованням дитини займається біологічний батько, бабуся та дідусь. Мати малолітньої дитини на протязі певного періоду взагалі в дитячий садок не зявляється, не цікавилась здоровям своєї дитини, вихованням так як дитина проживає в [ADDRESS] . В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в цивільному шлюбі з 2012 року, проживали спільно за адресою [ADDRESS] , де розпочали ремонт будинку. Відповідач пояснила, що в неї конфліктні відносини з батьками позивача та із самим позивачем оскільки останній застосував відносно неї фізичне насильство в наслідок чого вони припинили спільно проживати з 2015 року. Дитина почала проживати з бабусею, дідусем та батьком за адресою: [ADDRESS] , оскільки відвідувала дитячий садок №32 «Лісова казка» в с. Хмелівка. [PERSON] за час окремого проживання, передавала кошти на оплату садочка, купувала одяг, фрукти, зазначені обставини підтвердили свідки [PERSON] Також відповідач зазначила, що на вихідні дні вона забирала дитину до свого місця проживання, поки [PERSON] не застосував до неї фізичне насильство, зазначена обставина підтверджується постановою від 10.01.2017 року (а.с.89). Заборгованість по сплаті аліментів виникла внаслідок того що вона сама виховує іншу дитину [PERSON] , [INFO] і на даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. Також зі слів [PERSON] слідує, що вона має бажання піклуватися про сина однак [PERSON] здійснює їй перешкоди. Відповідно до ст. 164 СК України однією з підстав для позбавлення батьківських прав батьків є ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно частин 1,2 статті 12 Закону України « Про охорону дитинства » виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Частиною 1 статті 4 Закону України « Про охорону дитинства » встановлено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно з п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав », позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (п. 16). Відповідно до п.18 Постанови , зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. З матеріалів справи та з пояснень сторін вбачається, що участь матері у вихованні сина була недостатньою яка пов`язана з вчиненням перешкод батьком дитини. Частиною 6 статті 19 СК України визначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. За таких обставин суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування Олевської міської ради від 26.04.2018 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки даний висновок належним чином необґрунтований та не підтверджується відповідними доказами, оскільки він ґрунтується тільки на словах батька [PERSON] також на час розгляду справи в суді залишається не прийняте рішення опікунської ради щодо питання наявності місця проживання малолітньої дитини за адресою проживання матері, яке було винесено на розгляд на 10 год. 28.08.2017 року, тому висновок не може бути підставою для застосування для відповідача крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Таким чином, проаналізувавши детально дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні об`єктивні та безсумнівні докази свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками стосовно сина [PERSON] . Враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, потреби в застосуванні якого щодо відповідача на даний час немає,а а також те , що такий захід може унеможливити в подальшому відновлення відносин матері та дитини, суд приходить до висновку про необхідність, не позбавляючи відповідача батьківських прав, надати їй можливість налагодити стосунки з сином та попередити її про необхідність змінити ставлення до виховання дитини.

Outcome: dismissed