Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення з житлового приміщення Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07.02.2013 року між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS], який був зареєстрований в Державному реєстрі прав на нерухоме майно і він набув права власності на вказане майно. Зазначає, що у даній квартирі зареєстрованим є відповідач - [PERSON]; її реєстрація була здійснена 07.12.1995 року, тобто до укладання договору купівлі - продажу квартири. Мотивує вимоги тим, що він неодноразово направляв відповідачу листи про добровільне зняття з реєстрації з спірної квартири, однак незважаючи на це на даний момент відповідачка не висипалась з спірної квартири, чим порушує його право на вільне володіння і користування нерухомістю. Посилаючись на вимоги ст. 3 ЦПК України, ст.. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України а також ст. ст.316, 317, 319, 321, 391 ЦК України; 4 ст. 156 ЖК України, просить усунути перешкоди йому - [PERSON] у користуванні та розпорядженні власністю: квартирою [ADDRESS], шляхом виселення [PERSON] [INFO] з квартири [ADDRESS] та стягнути з останньої на його користь судові витрати. Представник позивача підтримав в судовому засіданні позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач про час і місце судового розгляду був повідомлений у встановленому законом порядку, у судові засідання повторно не з'являлася, про поважність причин неявки суд не повідомляла та не просить розглядати справу у її відсутність, свого представника до суду не направила, заперечення проти позову не подавала. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Слід зауважити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом, належними і допустимим доказами по справі установлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, відповідачка у спірній квартирі зареєстрована, що підтверджується довідкою (випискою) з домової книги про склад сім»ї та реєстрацію від 15.03. 2014 р. (а.с. 8) Відповідно до договору купівлі - продажу від 07.02. 2013 року ( а.с. 4), витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 5) позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції, ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном - ст. 319 ЦК України. Згідно ст.391 ЦК України, власник може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до ст..321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Також ст.150 ЖК України визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Норми ст. 158 ЖК України передбачають, що наймач користується жилим приміщенням у квартирі, що належить громадянину на праві приватної власності, відповідно до договору найму житлового приміщення, що укладається в письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої ради або в органі управління, що ним утворюється. Проте, договір найму жилого приміщення сторони не укладали. Відповідно, відповідачка проживає у квартирі позивача без законних на те підстав. На чисельні попередження позивача про виселення з спірної квартири не реагує (а.с. 6, 7). Вона також не є членом сім'ї [PERSON], і, відповідно, не набула прав члена сім'ї власника щодо користування спірним житлом. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши вимоги цивільного судочинства, вирішив справу відповідно до закону. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно, всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги ґрунтуються на законі; відповідачка неправомірно проживає у належній спірній квартирі створює перешкоди у здійснення права власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], а тому підлягає виселенню із вказаної квартири без надання іншого жилого приміщення. Враховуючи те, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення з житлового приміщення підлягають задоволенню, в силу вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, в розмірі 243,60 грн., документально підтверджені квитанцією від 21.03. 2014 року (а.с.1). Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved