Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення вихідної допомоги, одноразової допомоги при звільненні у звязку з виходом на пенсію та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до відповідача Державного підприємства «Красноармійськвугілля» і в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що з 19 вересня 1986 року до 19 листопада 2015 року він працював на ВП «Шахта Стаханова» Державного підприємства «Красноармійськвугілля», після чого наказом по підприємству від 19 листопада 2015 року № 273к, був звільнений на підставі частини третьої статті 38 Кодексу законів про працю за власним бажанням у зв*язку із порушенням законодавства про працю. При звільненні відповідач своєчасно не виплатив йому заробітну плату станом на 15 грудня 2015 року сума якої становить 8297,28 гривень. Середньомісячна заробітна плата складає 4783 гривень 52 копійок, а середньоденна заробітна плата становить 341 гривні 68 копійок. Просив суд стягнути з Державного підприємства «Красноармійськвугілля» на його користь вихідну допомогу, у розмірі тримісячного середнього заробітку у сумі 14350 гривень 56 копійок на підставі статті 44 Кодексу законів про працю, невиплачену одноразову допомогу при звільненні, у звязку з виходом на пенсію у сумі 14350 гривень 56 копійок на підставі Галузевої угоди між Міністерством палива та енергетики України і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості України від 12 лютого 1992 року та середній заробіток за затримку виплати належних працівникові сум при звільненні в сумі 14350 гривень 56 копійок з 20 листопада 2015 року до часу звернення до суду з позовом 20 січня 2016 року. До початку розгляду справи по суті позивач збільшував позовні вимоги в частині середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні і просив стягнути в цій частині 20500 гривень 80 копійок за період з 20 листопада до 15 лютого 2016 року за 60 днів затримки розрахунку. Позивач [PERSON] в судове засідання не з*явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності. Просив суд задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позивача підтримав у повному обсязі, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, викладеними у позовній заяві, просив суд задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позивача визнав частково, не погодився лише із вимогою щодо стягнення одноразової допомоги у зв*язку із виходом на пенсію, оскільки вважає, що позивач на пенсію вийшов на пільгових умовах, а не за віком, що має підставою на отримання зазначеної допомоги. Вислухавши сторони по справі, дослідивши надані письмові докази, суд вважає встановленими в судовому засіданні наступні обставини. Позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах із відповідачем, пропрацювавши у Відокремленому підрозділі «Шахта «Стаханова» у якості машиніста гірничовиймальних машин у період з 21 червня 1982 року до 1 травня 1984 року, машиністом гірничовиймальних машин у період з 19 вересня 1986 року до 19 листопада 2015 року після чого був звільнений за частиною третьою статті 38 Кодексу законів про працю за власним бажанням (а.с. 7). Підставою звільнення є наказ від 19 листопада 2015 року № 273 к, виданий у зв*язку із подачею позивачем заяви від 16 листопада 2015 року про звільнення за частиною третьою статті 38 Кодексу законів про працю у зв*язку з порушенням законодавства про працю і умов трудового законодавства, а саме несвоєчасною виплатою заробітної плати і несвоєчасним підняттям тарифних ставок (а.с. 9, 31). Станом на 15 грудня 2015 року заборгованість по заробітній платі позивачу підприємством відповідача складала: за вересень 2015 року 54,59 гривні, жовтень 2015 року 30,13 гривень, листопад 2015 року 8212,56 гривень (а.с. 11, 32). На час розгляду справи невиплаченою залишилась сума 1604,24 гривні за листопад 2015 року (а.с. 45-46). Середньомісячна заробітна плата позивача складає 4783,52 гривні, середньоденна 341, 68 гривня (а.с. 12, 33). Вихідна допомога відповідно до статті 44 Кодексу законів про працю у сумі 14350,56 гривень (4783,52 х 3) станом на 4 лютого 2016 року [PERSON] не виплачена (а.с. 34). Одноразова допомога у розмірі 3-х місячних заробітних плат у сумі 14350,56 гривень згідно пункту 12.15 Галузевої угоди [PERSON] станом на 4 лютого 2016 року не виплачувалась (а.с. 35). З 3 березня 1999 року [PERSON], [INFO] знаходиться на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в місті Димитрові Донецької області та отримує пенсію відповідно до статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с. 41). За умовами статті 44 Кодексу законів про працю України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38, 39 працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Тобто при звільненні позивача за частиною третьою статті 38 Закону України про працю відповідач мав сплатити позивачу вихідну допомогу у розмірі 14350 гривень 56 копійок (4783,52 грн.х3 міс.). За умовами пункту 12.15 Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об'єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 3 липня 2001 року, працівнику, що має право на пенсію за віком чи по інвалідності (незалежно від віку), при першому звільненні з Підприємства (структурного підрозділу, відособленого підрозділу, філіалу, товариства і ін.) (незалежно від причин звільнення, крім звільнення за порушення законодавства, трудової дисципліни та правил техніки безпеки) сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі (у тому числі на Підприємствах колишнього СРСР) і середнього заробітку, але не менше: для чоловіків: 10 років одного середньомісячного заробітку, 15 років двох середньомісячних заробітків, 20 років трьох середньомісячних заробітків. Враховуючи, що за змістом пунктів 3.1, 3.2, 4.5, 4.6 зазначеної Галузевої угоди її норми поширюються і на підприємство відповідача, прийняті до або після цієї Угоди нормативні та підзаконні нормативні акти не мають їй суперечити і зменшувати обсяг прав працівників, закладений в Угоду, суд вважає, що при звільненні позивача [PERSON] з ВП «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля», незважаючи на причину його звільнення, відповідач повинен був виплатити позивачу одноразову допомогу у розмірі його трьох середньомісячних заробітків у розмірі 14350 гривень 56 копійок (4783,52 грн.х3 міс.), оскільки позивач мав право на пенсію за віком, після чого вперше звільнявся з підприємства відповідача з підстав не пов*язаних з порушенням законодавства, трудової дисципліни та правил техніки безпеки. Суд не приймає до уваги позицію представника відповідача у цій частині, що позивач 1962 року і не досяг пенсійного віку, оскільки за змістом статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла на час звернення позивача до органів ПФУ з приводу призначення йому пенсії з урахуванням наявного у позивача стажу на час призначення йому пенсії, пенсійний вік позивачу знижено. Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. При звільненні працівника, на підставі положень статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи, організації, здійснюється в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У випадку невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені законодавством підприємство, установа, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тому суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за несвоєчасну виплату відповідачем розрахункових сум з часу звільнення позивача з підприємства відповідача до розгляду справи судом. Діюче трудове законодавство передбачає безальтернативний обов*язок виплати належних працівникові сум при його звільненні, це законодавство встановлює і пов*язує юридичну відповідальність за порушення даних вимог законодавства, з юридичною особою того підприємства, установи, організації, на якому працювала особа до звільнення. Середньоденний заробіток позивача, за розрахунком відповідача, заперечень проти якого позивач не висловлював, становить 341, 68 гривня. Кількість робочих днів з дати звільнення позивача 19 листопада 2015 року до розгляду судом справи по суті становить 60 днів, у тому числі у листопаді 2015 року 7 днів, у грудні 2015 року 23 дні, у січні 2016 року 19 днів, у лютому 2016 року 11 днів. Підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток у сумі 20500 гривень 80 копійок з розрахунку: (60дн.х341,68)=20500,80 грн. Оскільки позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 551 гривня 20 копійок, на підставі положень статті 88 Цивільного процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у сумі 551 гривня 20 копійок. На пiдставi статей 3, 11, 116, 117 Кодексу законів про працю України,

Outcome: approved