Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що він має понад 27 років стажу роботи у шкідливих та важких умовах праці з повним робочим днем під землею, які пов`язані з підприємством вугільної промисловості - ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» у період з 25.05.1992 року по 23.01.2020 року. Позивача 23 січня 2020 року було звільнено з підприємства за станом здоров`я, в порядку п. 2 ст. 40 КЗпП України. Робота у шахті під землею супроводжується підвищеною небезпекою, з особливими природними, географічними, геологічними умовами підвищеного ризику для здоров`я, яка пов`язана з шкідливими, тяжкими та небезпечними умовами праці, з постійним контактом пилу, токсичними газами та фізичним навантаженням. В продовж трудової діяльності на вугледобувному підприємстві в умовах важкої фізичної праці, значного фізичного напруження хребта, постійного фізичного навантаження, перебування у незручній позі та несприятливому мікрокліматі [PERSON] отримав професійне захворювання: хронічна попереково-крижова радикулопатія, L5, S1 ліворуч в стадії тривалого загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромом. Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 03 червня 2020 року встановлено, що причинами виникнення захворювання позивача є: недосконалість технологічного процесу та фізичне навантаження на нижні кінцівки та тулуб, м`язів плечового поясу, систематичного підняття та переміщення вручну або з докладанням зусиль різноманітного штатного обладнання, постійним перебуванням у вимушеній робочій позі, незабезпеченість протирадикулітними поясами та іншими засобами індивідуального захисту. Внаслідок професійного захворювання за висновком МСЕК [PERSON] було визнано інвалідом ІІІ групи та визначено ступінь втрати професійної працездатності у 50% - безстроково. Внаслідок професійного захворювання позивач був змушений припинити свою трудову діяльність у віці 48 років, втративши здоров`я, роботу та дохід. На даний час позивач не має можливості працювати, через постійні больові страждання та переживання, які викликані порушенням функцій в органах руху, а саме больові відчуття у суглобах, хребті та попереку, погіршився стан його фізичного та психологічного здоров`я через часткову втрату зору та постійний головний біль. Позивач змушений значний час відвідувати медичні заклади, проходити постійне профілактичне лікування, обстеження та консультації, тобто знаходитись під постійним наглядом лікарів та приймати ліки. Внаслідок професійного захворювання [PERSON] постійно приймає знеболювальні ліки, через больові страждання погіршився його сон, що викликає у останнього відчуття тривоги, депресію, роздратованість. Враховуючи вказані обставини позивач просить стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на його користь 50000,00 гривень моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві. Ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 13 серпня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, призначено судове засідання з розгляду даної цивільної справи на 12 жовтня 2020 року (а.с. 29). Від позивача [PERSON] та його представника позивача [PERSON] на адресу суду надійшли письмові клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити (а.с. 23, 40). Від відповідача на адресу суду 03 вересня 2020 року, в межах строку, визначеного ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 13 серпня 2020 року, тому суд вважає необхідним та доцільним прийняти відзив ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» до розгляду в межах даної цивільної справи. Згідно відзиву на позов відповідач просить суд розглянути справу за відсутності їх представника у відповідності до норм чинного законодавства. Зауважили, що згідно узагальненого аналізу судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди роботодавцем завданої робітнику у зв`язку з ушкодженням здоров`я під час виконання трудових обов`язків розмір моральної шкоди визначається відповідно до відсотків втрати працездатності, так сума стягнення за кожні 10% втрати працездатності складає по 3000,00 гривень. Окрім того, зважили, що на даний час фінансовий стан підприємства нестабільний, фінансово залежний від бюджетного фінансування, а погіршення фінансового стану підприємства спричинило введення простою з грудня 2019 року. Через наявну заборгованість за відвантажену вугільну продукцію підприємство не має змоги сплачувати своєчасно заробітну плату, а отже стягнення з підприємства повної суми моральної шкоди може призвести до ще гіршого стану підприємства (а.с. 33). Від відповідача не надходило клопотань про розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, передбачених ч. ч. 5, 7 ст. 279 ЦПК України, від сторін не надходило. Суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, дослідивши які вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 25 травня 1992 року по 23 січня 2020 року працював на Державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», та був звільнений 23 січня 2020 року внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується трудовою книжкою серії [NUMBER] від 15 червня 1992 року (а.с. 8-9). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 03 червня 2020 року, затвердженого начальником Головного управління Держапраці у Донецькій області 04 червня 2020 року, [PERSON] встановлено діагноз: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії тривалого загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромами. Причинами виникнення професійного захворювання позивача визначено: систематичне виконання робіт з перевищенням допустимих значень показників факторів виробничого середовища та трудового процесу, недосконалість технологічного процесу (а.с. 10-11). Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №851527 від 09 липня 2020 року та довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №090619 від 09 липня 2020 року позивачу первинно встановлено 50 % втрати професійної працездатності з 25.06.2020 року та безстроково за професійним захворюванням - хронічна попереково-крижова радикулопатія. Встановлено [PERSON] третю групу інвалідності безстроково. Визначена потреба позивача у медикаментозному лікуванні, санітарно-курортному лікуванні, фіксуючому поясі на поперековий відділ хребта (а.с. 12,13). Відповідно до Медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність хронічного професійного характеру захворювання №10/259 від 17 березня 2020 року, виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №804 від 16 березня 2020 року [PERSON] встановлено діагноз: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії тривалого загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромами (а.с. 14, 19). Згідно виписки з амбулаторної карти хворого [PERSON] №1691/01-10 від 18 червня 2020 року, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Волноваська центральна районна лікарня», консультативного висновку спеціаліста від 19 листопада 2019 року, виданого Комунальним некомерційним підприємством «Міська лікарня №2» Краматорської міської ради, виписки із медичної карти амбулаторного хворого №41, виписки із медичної карти стаціонарного хворого неврологічного відділення №7217/820, виписки з медичної карти стаціонарного хворого терапевтичного відділення №2, [PERSON] з вересня 2019 року квітень 2020 року, включно, неодноразово проходив стаціонарне та амбулаторне лікування внаслідок професійного захворювання (а.с. 15-16, 17, 18, 20, 21, 22). Згідно актів про початок цілозмінних простоїв по ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» від 08 грудня 2019 року, 02 січня 2020 року, від 03 лютого 2020 року, від 19 березня 2020 року та акту про продовження цілозмінних простоїв від 02 квітня 2020 року, від 25 червня 2020 року, від 01 липня 2020 року через відсутність розрахунків збоку ДП «Даржвуглепостач» та «ПАТ «Центренерго» за відвантажену вугільну продукцію відповідач не має змоги сплатити заробітну плату. З 19 березня 2020 року ПрАТ ДТЕК «ПЕМ-ЕНЕРГОВУГІЛЛЯ» припинило постачання електроенергії відповідачу через заборгованість за спожиту електроенергію, у зв`язку з чим були розпочаті цілозмінні простої підприємства (а.с. 34-37). Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням здоров`я. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно з п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. №1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. У випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Право на відшкодування моральної шкоди з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б останнього вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок недосконалості умов праці на виробництві, пошкоджено здоров`я позивача, чим завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та суттєвими фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров`я, погіршення життєвих умов, що потребує від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем у відповідності зі ст. 237-1 КЗпП. Вирішуючи питання щодо суми відшкодування матеріальної шкоди суд, враховує вимоги розумності та справедливості, постійний характер негативних наслідків. З огляду на викладене, суд вважає за можливе та необхідне стягнути з відповідача Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь позивача [PERSON] в порядку відшкодування моральної шкоди 25000,00 (двадцять п`ять тисяч) гривень, що буде цілком еквівалентним завданим моральним стражданням. Згідно зі ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави. З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про доцільність часткового задоволення вимог позову [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди, а останній у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, суд вважає необхідним, на виконання вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави в особі Державної судової адміністрації України витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволеної частини вимог у розмірі 420,40 гривень (25000,00 грн.*840,80 / 50000,00 = 420,40 грн). Оскільки, відповідно до вимог статті 279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, тому, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: partial