Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувшись до суду з даним позовом до Іванівської сільської ради Богуславського району Київської області, просить суд визнати за нею, [PERSON] , [INFO] , право власності на житловий будинок 1958 року забудови, загальною площею - 75,3 кв.м., житловою площею- 52,8кв.м., допоміжною (підсобною площею) - 12,8 кв.м., а також господарські будівлі та споруди: погріб з частиною будівлі, прибудова, сарай, вбиральня, літній душ, ганок, огорожа, ворота з хвірткою, колодязь питний, які розташовані по [ADDRESS] , оціночна вартість якої становить 99483 (дев`яносто дев`ять тисяч чотириста вісімдесят три)грн. 00коп. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона є власником всього житлового будинку (з відповідними господарськими будівлями та спорудами), який розташований по [ADDRESS] . Належність їй всього житлового будинку підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,1162 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, серії ЯБ №275629, довідкою виданою Іванівською сільською радою Богуславського району Київської області. Оригінал свідоцтва про право власності на житловий будинок було втрачено. Оскільки правовстановлюючий документ на житловий будинок відсутній, вона позбавлена можливості скористатися своїм правом власності, тому змушена звернутися до суду з метою захисту своїх прав. Представник позивачки [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути без її участі, а також зазначила, що позов підтримує в повному обсязі. Відповідач, Іванівська сільська рада Богуславського району Київської області свого представника в судове засідання не направила, однак надіслала до суду заяву, в якій зазначила, що позов визнає та просить розглянути справу без участі представника. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази надані позивачем, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії витягу про державну реєстрацію прав № 29876384 від 06.05.2011 року позивач [PERSON] є власником житлово будинку [ADDRESS] . Із копії технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS] , який складено 21.03.2011 року КП КОР «Білоцерківське МБТІ», у господарстві [PERSON] є житловий будинок з такими технічними характеристиками: житловий будинок 1958 року забудови, загальною площею - 75,3 кв.м., житловою площею- 52,8кв.м., допоміжною (підсобною площею) - 12,8 кв.м., а також господарські будівлі та споруди: погріб з частиною будівлі, прибудова, сарай, вбиральня, літній душ, ганок, огорожа, ворота з хвірткою, колодязь питний, які розташовані по [ADDRESS] , оціночна вартість якої становить 99483 (дев`яносто дев`ять тисяч чотириста вісімдесят три)грн. 00коп. Оригінал свідоцтва про право власності на житловий будинок було втрачено. Оскільки правовстановлюючий документ на житловий будинок відсутній, вона позбавлена можливості скористатися своїм правом власності, тому змушена звернутися до суду з метою захисту своїх прав. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, визнання права. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них, а згідно зі ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. В силу ч. 1 ст.319 ЦК України, власник розпоряджається, користується та володіє своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право. Згідно положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Таким чином, будь яких перешкод для визнання за позивачем право власності на житловий будинок (з відповідними господарськими будівлями та спорудами), що розташований по [ADDRESS] під час судового розгляду не встановлено. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 497,45 грн.. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved