Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом про стягнення моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» і в обґрунтування позовних вимог зазначив, що він має загальний стаж роботи в умовах шкідливих факторів 22 роки 8 місяців 3 дні, з яких 3 роки 10 місяців на підприємстві відповідача. Останнє місце роботи ТОВ «Шахтобудівельна компанія», звідки 27.05.2020 року він був звільнений з посади прохідника 5 розряду з повним робочим днем у шахті у зв`язку з виходом на пенсію на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України. У зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом виробничих факторів: вуглеродний пил, концентрація якого перевищувала гранично допустимі концентрації; важкість праці, фізичне динамічне навантаження вище допустимих норм параметрів, виробничий шум вище нормативного значення, нахили корпусу за зміну вище нормативного значення, фактичні рівні звукового тиску вище нормативного значення, у позивача виникло професійне захворювання, діагноз: хронічний бронхіт ІІст. В фазі затихаючого загострення, прикореневий та нижньочастковий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ступеню. Хронічна радикулопатія S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легкою ступінню пониження слуху (ІІ ст) за класифікацією [PERSON] та [PERSON] . Внаслідок цього у позивача виникли фізичні та душевні страждання через незворотність втрати працездатності, неможливість продовження професійної роботи, необхідність вжиття реабілітаційних заходів та проходження лікування для підтримання здоров`я, неможливість вести активний спосіб життя, що впливає на його звичайний життєвий уклад, призводить до психологічного дискомфорту і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Його переслідує тягнучий біль в поперековому відділі хребта, особливо на погоду, він не може нормально виконувати повсякденні дії, йому боляче сидіти, ходити. Внаслідок профзахворювання у нього наявна загальна слабкість, головокружіння, а також дратівливість від відчуття своєї приглухуватості. Все це приводить до фізичних та моральних страждань та дискомфорту, відчуття пригніченості. Важливим фактором, що додає йому додаткових психічних страждань, є незворотність змін в пошкоджених органах, які завжди будуть створювати йому больові відчуття та незручності. Відповідно до висновку МСЕК йому рекомендоване і в подальшому медикаментозне лікування. Внаслідок викликаних профзахворюванням погіршень здоров`я вимушений значний час витрачати на відвідування лікувальних закладів, проходження обстежень, лікування, що в свою чергу завдає йому незручності, обмеження спілкування з родиною та близькими, та призводить до порушення нормальних життєвих зв`язків. Позивач вважає, що внаслідок ушкодження здоров`я йому заподіяна моральна шкода, тому що вказані обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він постійно відчуває душевні страждання та переживання, з`явилось почуття тривоги, особливо з урахуванням незворотності наслідків отриманого професійного захворювання, неможливості відновлення стану здоров`я. Тому позивач просить суд, стягнути з відповідача на свою користь 90000 гривень відшкодування моральної шкоди. Відповідачем суду наданий відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечував щодо задоволення позовних вимог, зазначивши, що, позивач на ТОВ «Шахтобудівельна компанія» працював з 01.08.2016 по 27.05.2020, тобто його стаж роботи у ТОВ «Шахтобудівельна компанія» становить 3 роки 10 місяців років, а його загальний стаж у шкідливих умовах праці склав 22 року 8 місяців. Відповідач, оформлюючи трудові відносини з позивачем, роз`яснив йому його права та обов`язки, проінформував під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих чинників та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я. Крім того, позивач за весь період роботи на ТОВ «ШУ «Шахтобудівельна компанія» жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці. Також, позивач стверджуючи про заподіяння йому моральної шкоди, не наводить жодних доказів, якими підтверджується факт заподіяння йому моральних страждань. Розмір моральної шкоди є таким, що розрахований без урахування вимог розумності та справедливості та без законодавчо обґрунтованих підстав. Позивачем, в якості факту спричинення моральних страждань помилково прийнятий той факт, що повідомлення про виявлене та встановлене професійне захворювання було направлено на адресу відповідача, оскільки відповідно до чинного законодавства, воно надсилається на останнє підприємство (в установу, організацію), де він працював за професією, під час роботи за якою були умови для розвитку хронічного професійного захворювання. Крім того, позивачем в якості факту спричинення моральних страждань помилково прийнятий висновок МСЕК від 24.06.2021 року про встановлення йому ступеня втрати професійної працездатності в розмірі 65% по профзахворюванню. Оскільки висновок МСЕК про відсоток втрати професійної працездатності не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди. В матеріалах цивільної справи відсутні розрахункові документи (касові чеки, квитанції) чи інші документи, які б свідчили про витрати пов`язані з відновленням психологічного стану, стану здоров`я, який був до виникнення ситуації. Позивачем не доведена неправомірність поведінки відповідача, внаслідок якої могла бути спричинена така моральна шкода, наявність вини відповідача у виникненні профзахворювання, а також не наведено розрахунку суми шкоди, яку він зазначає у позові. Просив суд відмовити у задоволені позовних вимог [PERSON] . Крім того, просив, що у разі вирішення питання на користь позивача, відповідно до п. 162.1 ст. 162 п.п.164.2.14 ст. 164, п. 14.1.180 Податкового кодексу України, зазначити у судовому рішенні, що присудженні до стягнення суми з урахуванням утримання з нього обов`язкових податків і зборів, в розмірі, який перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом. В судове засідання позивач, представник відповідача не з`явились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, надали суду заяви з клопотанням розглянути справу за їх відсутності. Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача вимоги позову не визнав з підстав, наведених у відзиві. Суд, врахувавши позиції сторін у справі, надані суду документи, вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін за матеріалами, наданими сторонами на підтвердження своїх доводів та заперечень. Дослідивши надані суду докази, позиції сторін, викладених у письмових заявах, суд вважає встановленими у судовому засіданні наступні обставини. Позивач [PERSON] з 01 серпня 2016 по 27 травня 2020 року включно працював на підприємстві відповідача у якості прохідника 5 розряду з повним робочим днем в шахті, після чого був звільнений за статтею 38 Кодексу законів про працю за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, що підтверджується його трудовою книжкою (арк.спр.8-14). 18 лютого 2021 року комісією Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці було затверджено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4, яким встановлено наявність у позивача [PERSON] професійного захворювання у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів параметри яких перевищували допустимі норми (арк.спр. 16-18). 24 червня 2021 року вперше, безстроково, [PERSON] встановлено третю групу інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням та за сукупності 65% втрати професійної працездатності, що підтверджується довідками МСЕК. Рекомендоване медикаментозне лікування за профзахворюваннями, санаторно-курортне лікування за хронічним п/кр, радикулітом, корсет 25 відділу хребта (арк.спр.19). Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок душевних страждань, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. \~ \~ \~ \~Моральна шкода, завдана фізичній особі, неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується, на підставі положень частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України, особою, яка її завдала, за наявності її вини. Завдана під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків шкода працівнику на підставі статті 2371 Кодексу законів про працю України, відшкодовується юридичною особою власником або уповноваженим ним органом у разі, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Про право на відшкодування моральної шкоди потерпілій особі внаслідок дій або бездіяльності юридичної особи висловився Конституційний суд України у своєму рішенні у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень підпункту „б підпункту 4 пункту 3 статті 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзаців другого, третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України „Про внесення змін до Закону України „Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності (справа про страхові виплати) від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008. Таким чином, саме на підприємство покладено обов`язок відшкодувати працівнику моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені норми не містять будь-яких інших додаткових умов щодо відшкодування моральної шкоди. \~ \~ \~ \~Враховуючи надані\~суду докази,\~суд вважає,\~що позивачеві\~спричинені моральні\~страждання,\~пов`язані із\~втратою ним\~65%\~працездатності,\~отриманням ним\~фізичних страждань\~і болю,\~який він\~відчував протягом\~тривалого періоду\~та відчуває\~до цього\~часу,\~які є\~прямим наслідком\~професійного захворювання, отриманого позивачем за час роботи на підприємстві відповідача. \~ \~ \~ \~Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4, відповідно до якого розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого каліцтва або професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Разом з тим, вимогу позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 90000 гривень суд визнає завищеною. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним у відшкодування позивачеві спричиненої йому моральної шкоди, стягнути з відповідача на його користь 40000 гривень. \~ \~ \~ \~Щодо тверджень відповідача про обізнаність осіб при влаштуванні на роботу про шкідливі умови праці, суд нагадує відповідачу, що обов`язок створити безпечні умови праці на всіх підприємствах, в установах та організаціях є закріпленим у статті 153 Кодексу законів про працю України, при цьому забезпечення безпечних умов праці покладається безпосередньо на власника або уповноважений ним орган. Ця норма закону кореспондується з нормою, викладеною у статті 13 Закону України «Про охорону праці», відповідно до якої роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Щодо клопотання відповідача про зазначення у судовому рішенні вказівки, що присудженні до стягнення суми з урахуванням утримання з них обов`язкових податків і зборів, в розмірі, який перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом, суд наголошує, що предметом спору у цій справі є питання про наявність/відсутність спричиненої фізичній особі моральної шкоди та визначення її розміру, а не спір щодо розміру нарахованих/утриманих із присудженої судом суми відшкодування обов`язкових платежів. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір на підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України в сумі 403,55 грн судового збору, пропорційно задоволеним вимогам, оскільки позивач на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VІ звільнений від зазначених витрат при подачі позову до суду, визначений на час звернення позивача за захистом свого права до суду. На підставі статей 1167, 1172 Цивільного кодексу України, статті 2371 Кодексу законів про працю України

Outcome: partial