Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], який згодом уточнив та остаточно просить: стягнути з [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], на його користь суму боргу у розмірі 140\~000 гривень, а також індекс інфляції 12899,36 гривень та 3% річних 3716,71 гривень, а всього 156\~616,07 гривень. Позовна заява мотивована тим, що 07.04.2014 року відповідач отримав від позивача в борг 140\~000 гривень, про що цього ж дня, ним власноруч була складена розписка. Згідно умов вказаних в розписці, відповідач зобовязався віддати йому борг за першою вимогою. 05.04.2016 року позивач письмово (заказним листом з повідомленням) повідомив відповідача про вимогу повернення коштів. Відповідач у зазначений термін борг не повернув та ухиляється від сплати боргу, тому позивач вимушений був звернутися з дійсним позовом про стягнення боргу за договором позики з урахуванням інфляційних втрат за період з травня 2016 року по лютий 2017 року (включно) та трьої процентів річних за період з 01.05.2016 року по 20.03.2017 року. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з викладених у позові підстав. Просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, зазначив, що [PERSON] дійсно було написано розписку, без вказівки дати, котра в подальшому була вказана у розписці. [PERSON] заперечує, що саме в цей день, 07.04.2014 року, було укладено договір позики. Дана розписка була написана не 07.04.2014 року, як вказано у ній, а набагато раніше, тобто у січні 2013 року, і ця розписка передувала нотаріально посвідченому договору займу, котрий був забезпечений іпотекою, згідно договору іпотеки від 11.06.2010 року посвідченого нотаріально. Дані обовязки [PERSON] на теперішній час виконав в повному обсязі через відділ Артемівського управління державної виконавчої служби. Виконавчі провадження були відкриті 10.10.2012 року на підставі виконавчих написів нотаріуса за №2448, №2449, №2450. Крім того вказав на те, що у розписці від 07.04.2014 р. відсутнє зобовязання щодо повернення боргу, саме до чого зводяться висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 11.11.2015 року (справа № 6-1967цс15). Крім того, зазначив, що вимогу щодо повернення боргу позивач не отримував та розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних позивачем зроблений неналежним чином. Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд, заслухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного висновку.\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В ст. 1049 ЦК України також зазначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобовязанням її повернення та дати отримання коштів. Саме до такого зводиться правові позиції, висловлені Верховним Судом України в постанові від 18.09.2013 року (справа № 6-63цс13) та в постанові від 11.11.2015 року (справа № 6-1967цс15). Так, судом встановлено, що відповідно до договору позики грошових коштів від 07.04.2014 року, [PERSON] отримав від [PERSON] позику на суму 140000,00 гривень, що відповідає 11500 доларів США. У вказаному договорі [PERSON] зазначив, що за отриману суму відповідає всім своїм майном, в підтвердження чого суду представлено оригінал розписки від 07.04.2014 року (а.с.54). В судовому засіданні представник відповідача заперечував, що представлена суду розписка написана 07.04.2014 р. у звязку з чим за його клопотанням судом призначена комплексна судово- почеркознавча та технічна експертиза (а.с.84-85). Як вбачається з висновку експерта №6/2-35 від 28.09.2016 року, записи в розписці від 07.04.2014 року від імені [PERSON] на імя [PERSON] виконані однаковими за фізичними властивостями барвниками для кулькових ручок. Рукописні записи з обох боків розписки від 07.04.2014 року від імені [PERSON] на імя [PERSON], виконані [PERSON] (а.с.87-92). Встановлюючи справжню правову природу укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку про укладення договору позики, оскільки договір містить зазначення, що відповідач отримав позику, зазначена дата отримання коштів, а щодо повернення коштів, суд розцінює зазначення в договорі того, що за отриману суму [PERSON] відповідає усім своїм майном. Крім того, згідно положень п.2 ч.1\~ст. 1049 ЦК України\~якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. 05.04.2016 року [PERSON] на адресу [PERSON] було направлено письмову вимогу, про негайне повернення позики в розмірі 140\~000 (сто сорок) тисяч гривень шляхом надіслання рекомендованого листа через Українське Державне підприємство поштового звязку «Укрпошта». Даний рекомендований лист було повернуто на зворотну адресу з причин закінчення терміну зберігання -10.05.2016 р. (а.с.5,162,172-173). Враховуючи те, що судом встановлено, що між позивачем та відповідачем будо укладено договір позики та відповідачем не повернута сума позики, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення суми боргу за договором позики від 07.04.2014 р. в розмірі 140\~000, 00 гривень є підставним та обґрунтованим, тож позов в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з травня 2016 року по лютий 2017 року та три проценти річних за період з 01.05.2016 року по 20.03.2017 року, виходячи з того, що 05.04.2016 року він письмово повідомив відповідача про повернення коштів. Згідно з наведеного позивачем розрахунку, три проценти річних від простроченої суми боргу за період 01.05.2016 року по 20.03.2017 року становлять 3716,71 грн. Вказаний розрахунок перевірений судом та вважає його вірним, тож позов в частині стягнення трьох процентів річних також підлягає задоволенню. Що стосується вимог щодо стягнення інфляційних втрат за період з травня 2016 року по лютий 2017 року, суд зазначає, що судом перевірено розрахунок інфляційних втрат, він зроблений вірно, але встановлено, що при перемноженні індексів інфляції за вказаний період, позивач не округлив суму до сотих, тому у нього вийшла сума 152899,36 грн. Тож позов в цій частині підлягає задоволенню частково, виходячи з того що при множенні індексу інфляції за період травень 2016 року лютий 2017 року включно (100,10 %*99,80%*99,90%*99,70%*101,80%*102,80%*101,80%*100,90%*101,10%*101,00%) та округлив вказану суму до сотих, сукупний індекс інфляції становитиме 109,21% та помножуючи його на суму боргу, збиток від інфляції становитиме 12894,00 грн., тож саме ця сума в рахунок інфляційних збитків підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене позов підлягає частковому задоволенню. Одночасно суд не приймає до уваги доводи та докази представника відповідача проти позову, оскільки вони спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами та суперечать вищевказаним нормам законодавства. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог, а саме в розмірі 1566,11 грн. та відмовляє у стягненні судового збору за забезпечення позову, оскільки в його задоволенні було відмовлено.

Outcome: partial