Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи тим, що він є батьком [PERSON] [INFO]. Матір'ю дитини є [PERSON] - відповідач по справі. Свою позовну заяву обгрунтовує тим, що 19.07.2011 р. шлюб із відповідачкою було розірвано та дитина залишилась проживати разом з позивачем. Майже протягом всього сумісного життя відповідачка часто зловживала спиртними напоями, не приділяла материнської уваги до дитини, періодично не приходила до дому, а коли з'являлась - то влаштовувала скандали, свідком яких був їхній син. Також вона грубо поводилась із сином. У зв'язку з тим, що мати дитини жодних з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, тому позивач звернувся з даною позовною заявою до суду, у якій просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити з підстав наведених у ньому. Не заперечили проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник третьої особи - служби у справах дітей Літинської районної державної адміністрації [PERSON] не заперечила проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилась, хоча про місце дату та час судового засідання повідомлялась заздалегідь та належним чином (а.с. 29, 37). Судом не приймається до уваги письмова заява від імені [PERSON] (а.с. 38), оскільки у суду наявні сумніви, керовані внутрішнім переконанням, що адресат вказаної заяви та відповідач у справі одна і та ж особа. На підставі ст. 280 ЦПК України, враховуючи думку сторони позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення учасників процесуальної дії, дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступних висновків. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 09.12.2008 р. Виконавчим комітетом Селищенської сільської ради Літинського району Вінницької області, актовий запис № 24, пояснюється наявність родинних відносин між [PERSON] та відповідачем [PERSON], як між сином та матір'ю (а.с.6). Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 19.07.2011 р. ухвалено розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). Згідно довідок Селищенської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 1022 від 23.10.2017 р. та № 114 від 09.02.2018 р., до сім'ї [PERSON] входить син - [PERSON], [INFO] (а.с. 9, 51). Довідками зазначеного вище органу за № 1023 від 23.10.217 р. та № 115 від 09.02.2018 р. зазначено, що колишня дружина [PERSON] - [PERSON] з 07.06.2011 р. разом з сином не проживає (а.с. 9, 51). У відповідності до актів обстеження матеріальнео-побутових умов від 23.10.2017 р. та 0.02.2018 р., мати дитини - [PERSON] з червня 2011 р. не проживає зі сім'єю (а.с. 10, 50). Як зазначено у довідці Літинської СЗШ № 1 за № 72/05 від 24.10.2017 р., [PERSON], [INFO] навчається в 2-Б класі. Вихованням та навчанням дитини займається батько - [PERSON], мати - [PERSON] за час навчання дитини шкільним життям не цікавиться. Батько виконує батьківські обов'язки одноосібно (а.с. 11). Факт несплати аліментів відповідачем на користь позивача на утримання малолітнього сина підтверджується довідкою про отримання аліментів за № 22138/15.24-25 від 28.08.2017 р. (а.с. 7). Відповідно до висновку за № 01-27/719 від 27.11.2017 р., орган опіки та піклування Літинської районної державної адміністрації Вінницької області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], відносно її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Згідно з витягу з протоколу № 15 від 15.12.2017 р., [PERSON] від час засідання комісії з питань захисту прав дитини Літинської райдержадміністрації Вінницької області не надала змістовних пояснень щодо виконання своїх батьківських обов'язків відносно сина [PERSON], [INFO] (а.с. 41 зв.). Як зазначено з письмових показань свідків [PERSON] та [PERSON], [PERSON] в період з червня 2011 р. по теперішній час з чоловіком не проживала і дитину [PERSON] не відвідувала жодного разу (а.с. 13-14). Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, принципом 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. У зв'язку з цим необхідно звернутися до правових позицій Європейського суду з прав людини, а саме в розумінні пункту 1 ст. 8 Конвенції, яка гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її сімейного життя. Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі«Олссон проти Швеції» від 27.11.1992 р., статус рішення - остаточне), і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Йогансен проти Норвегії» від 07.08.1996 р., статус рішення - остаточне). Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язанні виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.п. 15, 16. Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. За таких обставин, враховуючи, що відповідач [PERSON] повністю ухилилася від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню свого малолітнього сина, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, у зв'язку з чим позов підлягає до задоволення. Позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав не суперечать закону, відповідають інтересам позивача та неповнолітньої дитини. Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід покласти на відповідача.

Outcome: approved