Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди. На обґрунтування вимог зазначив, що з 12 січня 1981 року до 12 грудня 2014 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем. 12 грудня 2014 року наказом № 02/1586к на підставі п.2 ст.40 КЗпП його було звільнено з роботи за станом здоров'я з виплатою вихідної допомоги у зв'язку із виходом на пенсію за віком. Оскільки в день звільнення і до моменту звернення позивача до суду (16.03.2015року) відповідач в порушення вимог трудового законодавства не провів з ним остаточного розрахунку і не здійснив виплати всіх належних йому грошових сум, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь за 44 робочі дні затримки розрахунку середній заробіток в розмірі 9654,48 грн., виходячи з середньоденного заробітку, який згідно довідки відповідача складає 219,42грн., та спричинену йому несвоєчасним розрахунком моральну шкоду, викликану моральними стражданнями, в розмірі 500 грн. Позивач, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, до судового засідання не з'явився, надавши повноваження на участь у справі своєму представнику, який в судовому засіданні повністю підтримав зазначені позовні вимоги і просив суд їх повністю задовольнити. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, до судового засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність, у якій зазначив про часткове визнання позовних вимог. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши докази у справі, оцінивши позицію представника відповідача, викладену в заяві, згідно якої позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку ним визнаються повністю, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 12.01.1981 року по 12.12.2014 року перебував в трудових відносинах з Державним підприємством «Красноармійськвугілля». 12.12.2014 року він був звільнений на підставі п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров'я з виплатою вихідної допомоги у зв'язку із виходом на пенсію за віком, що підтверджується його трудовою книжкою (арк.спр.4-5). 12 грудня 2014 року позивач поштою звернувся до відповідача із письмовою заявою, отриманою відповідачем 30.12.2014року, про проведення із ним остаточного розрахунку (арк.спр.5 зворот), оскільки такий розрахунок при звільненні не був здійснений. Як вбачається з досліджених судом доказів, зокрема письмовій довідки № 158 від 25.02.2015 року Відокремленого підрозділу «Шахта Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля»,загальна сума заборгованості з заробітної плати на час звільнення позивача склала 29311,35грн., частина якої в розмірі 14166,18грн. була сплачена йому 4.02.2015року, а інша частина в розмірі 2571,95грн. - 9.02.2015року. Станом на 24.02.2015 року - день звернення позивача до підприємства з приводу видачі йому довідок про загальний розмір заборгованості та розмір середньоденного заробітку, розмір невиплаченої заборгованості склав 12573,22 грн. Спору шодо розміру нарахованих та невиплачених сум між сторонами не виникає (арк.спр.9). Згідно довідки №157 від 25.02.2015 року за підписом директором та головного бухгалтера підприємства, середня заробітна плата позивача становить 4585,88 грн., середньоденна - 219,42 грн. (арк.спр.8). Затримка розрахунку з дати звільнення до моменту звернення з позовом до суду - 16.03.2015року становить 44 робочі дні. Дані розрахунки ні позивачем, ні його представником не оспорюються. Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Згідно норм статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України, якими регулюються спірні правовідносини, виплата при звільненні всіх сум, що належать особі від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У випадку невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені законодавством, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Так як затримка розрахунку з позивачем станом на день його звернення з позовною заявою до суду склала 44 дня і саме, виходячи з тривалості зазначеного періоду представник позивача просив суд здійснити нарахування позивачу середнього заробітку за час затримки з ним розрахунку, суд, розглядаючи спір в межах позовних вимог, вважає за необхідне на підставі ст.117 КЗпП стягнути з відповідача на користь позивача 9654,48 грн. (219,42грн. х 44 дні). Зазначена сума представником відповідача не заперечується. Вирішуючи вимогу щодо моральної шкоди, заявленої позивачем, суд виходить з наступного. Згідно ч.1 ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд вважає, що невиплатою заробітної плати та несвоєчасним розрахунком позивачу, який до того ж тривалий час хворіє і потребує коштів для лікування, дійсно спричинені моральні страждання, оскільки змінився його життєвий уклад та йому довелося докладати додаткових зусиль для належної організації свого життя, а визначений ним розмір моральної шкоди в 500грн. не порушує вимоги розумності і справедливості. Зважаючи на це, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 500грн. Вирішуючи питання про судові витрати відповідно до вимог статті 88 ЦПК України, які складаються з судового збору за вимоги майнового і немайнового характеру, суд вважає за необхідне стягнути їх з відповідача на користь держави, оскільки позивач від сплати судового збору при зверненні до суду у даній категорії справ звільнений на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір». На підставі ст.ст.116, 117, 237-1 КЗпП України,

Outcome: approved