Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулась в суд з позовом про виселення з житлового будинку [PERSON] , який в подальшому уточнила. Свою уточнену позовну вимогу мотивує тим, що з 04 липня 2007 року вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . У зазначеному будинку проживає член сім`ї колишнього власника [PERSON] . Вказує, що відповідач не зареєстрований у її будинку. Наголошує, що неодноразово зверталась до відповідача з вимогою про виселення, втім, її вимоги у добровільному порядку він не виконав. Натомість здійснює самовільну перебудову будинку та навіть за її звернення до працівників міліції не надає можливості повною мірою користуватись належним їй будинком. Зважаючи на наведене просила усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй житловим будинком\~ [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] із вказаного житлового будинку без надання іншого жилого приміщення. Позивач у судовому засіданні дала аналогічні позову пояснення, додатково зазначила, що вимог про усунення перешкод в користуванні щодо її племінниці - [PERSON] , вона не заявляє. Вказала, що відповідач чинить перешкоди у користуванні будинком з березня 2015 року, оскільки після смерті їх матері, відповідач почав закривати будинок та забирати від нього ключі, надавати дублікат ключів відмовився, погрожував знищенням майна в разі виселення. Наголосила, що вимоги про виселення вона висуває ще з 2008 року, договору найму житла з відповідачем не укладала, відповідач не є членом її сім`ї. Представник позивача у судовому засіданні дав аналогічні позову пояснення, просив задовольнити уточнені позовні вимоги. Крім того вказав, що відповідач ніколи не визнавав права власності на будинок позивача, тому завжди користувався ним як своєю власністю та чинив перешкоди у користуванні цим майном. Відповідач під час дачі усних пояснень у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Пояснював, що він разом із своїми доньками проживав у будинку по вказаній адресі як член сім`ї власника, на той час батька. З приводу будинку він неодноразово судився із позивачкою, тому між ними існують тривалі неприязні стосунки. На його думку право власності на будинок перейшло до позивачки незаконно. На даний час він мешкає у будинку позивача та не має іншого житла придатного для проживання. Здійснює поточний ремонт житла, облаштував каналізацію, переклав стіну будинку, сплачував комунальні послуги. Дозволу на здійснення ремонтних робіт у позивача не питав, оскільки не вважав її власником будинку. Перешкод у користуванні майном не чинив. Позивач із своїм чоловіком користується земельною ділянкою та погребом. З приводу передачі дублікатів ключів позивач та працівники міліції до нього не звертались. Однак, до закінчення розгляду справи відповідачем суду подано письмову заяву, в якій він визнає позов в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Однак після поданої відповідачем [PERSON] заяви про визнання позову просила суд позов задовольнити. Допитаний в якості свідка [PERSON] , чоловік позивача, пояснив, що він з 15 травня 2012 року зареєстрований в будинку [ADDRESS] . За даною адресою не проживає, оскільки там мешкає брат його дружини [PERSON] . Власником будинку є позивач. На весні 2015 року померла її мати, після чого, відповідач чинить перешкоди у користуванні будинком, оскільки проживає у ньому та не надає можливості вільно до нього потрапляти, адже ключів не віддає та не виселяється. Допитана в якості свідка [PERSON] , донька відповідача, пояснила, що навчається у навчальному закладі в м.\~Прилуки, та періодично живе з батьком в будинку [ADDRESS] . Вселились вони у даний будинок з 2001 року, за життя її діда та баби. Пояснила, що в сім`ї виникали певні конфліктні ситуації, втім, щодо вимог про виселення їй нічого не було відомо. [INFO] померла її бабуся. Між її батьком та тіткою відбувся конфлікт з приводу виселення. Одного разу позивач приїздила до будинку, щоб забрати деякі речі, тому свідок пустила її до будинку. Ключі від будинку її батько та вона забирають коли йдуть. До неї особисто з проханням надати ключі від будинку позивач не зверталась. Вказала, що позивач вільно може заходити до будинку у її присутності. Працівники міліції звертались до неї, однак, вона дала номер телефону батька та повідомила, що з цього приводу слід розмовляти з ним. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що він як працівник міліції здійснював перевірку за фактом звернення [PERSON] . Пояснив, що приходив за місцем проживання [PERSON] , втім його не було вдома. Донька гр.\~ [PERSON] пояснила, що він знаходиться в лікарні, зателефонувала йому, та дала слухавку свідку. В цій телефонній розмові [PERSON] пояснив [PERSON] причину розмови та суть звернення гр. [PERSON] . [PERSON] у відповідь розповів, що його сестра підробила документи на будинок, і підпис у документах не справжній. Проводилась експертиза підпису, а [PERSON] звертається з заявами про призначення ще однієї експертизи. На що [PERSON] повідомив, що [PERSON] хоче мати вільний доступ до свого будинку. Втім, гр.\~ [PERSON] відповів, що вона може вільно заходити в будинок лише в його присутності. В подальшому, в ході перевірки іншої скарги позивачки гр.\~ [PERSON] на телефонні дзвінки від [PERSON] не відповідав. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, свідків, оглянувши документи, що містяться в матеріалах цивільних справ 2п-4/06, 2-536/04, 2-349/05, висновок по результату звернення №368 та матеріали цивільної справи, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому ст.174 ЦПК України. Судом встановлено, що будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] (а.с.5). Право власності на зазначене майно перейшло до позивача відповідно договору дарування житлового будинку, укладеного 04 липня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] . Цей договір був оскаржений стороною договору [PERSON] в межах цивільної справи за її позовом до [PERSON] про визнання договору недійсним, однак рішеннями суду першої інстанції у задоволенні позову було відмовлено (а.с. 7-8), ухвалою суду апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції було залишено без змін (а.с. 9-10), а ухвалою суду касаційної інстанції у відкритті касаційного провадження [PERSON] було відмовлено (а.с. 11). Кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №12013260100000085 01 травня 2013 року за заявою [PERSON] , щодо незаконної реєстрації договору дарування закрите постановою від 30 жовтня 2013 року у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України (а.с.12). Таким чином, підстава набуття права власності на згадуваний будинок, а саме договір дарування від 04 липня 2007 року є чинним, та на момент розгляду справи не скасований. Доводів, які б свідчили про відсутність у позивача права власності на вказаний будинок відповідачем не надано. Відповідач [PERSON] , фактично проживає за адресою [ADDRESS] , що не заперечувалось сторонами, та підтверджується довідкою з місця проживання (а.с.53). Разом з ним у будинку періодично проживає його повнолітня донька [PERSON] . За вказаною адресою мешканці не зареєстровані. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 16 листопада 2004 року, по справі № 2-536/2004 за позовом [PERSON] до [PERSON] про виселення з житлового приміщення без надання іншого жилого приміщення, затверджено мирову угоду між сторонами, на умовах, зокрема, що відповідач не буде чинити перешкод у користуванні майном його власнику, а позивач надасть йому та двом його неповнолітнім дітям для проживання дві кімнати в жилому будинку [ADDRESS] , не чинити перешкод у користуванні іншими підсобними приміщеннями, проживати і вселяти в житло з дозволу позивача іншу жінку. Із мотивувальної частини дослідженого в судовому засіданні рішення апеляційного суду Чернігівської області від 18 серпня 2006 року, по справі за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 24 травня 2006 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним вбачається, що після смерті свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , вона стала проживати одна у будинку [ADDRESS] . [PERSON] проживав у квартирі [ADDRESS] з початку 1996 року і до 2003 року. Прописаний у вказаній квартирі з 09 лютого 1995 року по день ухвалення рішення. Однак, відповідач заперечував цей факт, надавши довідки (а.с.50, 52, 53) та наголошуючи, що він фактично проживав у будинку [ADDRESS] з квітня 2001 року. Із мотивувальної частини рішення від 10 січня 2007 року, ухваленого Варвинським районним судом Чернігівської області у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про виселення з житлового будинку без надання іншого житлового приміщення вбачається, що з 2001 року у будинку [ADDRESS] проживає [PERSON] , який є сином позивачки, та його неповнолітня донька [PERSON] . Із означених судових рішень та наданих довідок, а також пояснень сторін суд доходить висновку, що відповідач [PERSON] проживав у будинок [ADDRESS] як член сім`ї з дозволу, наданого попереднім власником будинку [PERSON] , що не оспорюється сторонами. Втім, у відповідності до довідки, виданої УДМС України в Чернігівській області 03 вересня 2015 р. (а.с.17) гр. [PERSON] , [INFO] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається із наданої відповідачем копії акту від 11 вересня 2015 року (а.с.51) квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] потребує ремонту, в квартирі можливе проживання тільки одного чоловіка при виконанні ремонтних робіт та облаштуванні джерела опалення квартири. На підтвердження існування з боку відповідача перешкод у користуванні майном, позивачем надано відповідь Варвинського районного відділу УМВС України в Чернігівській області від 10 липня 2015 року, згідно до якої в ході перевірки звернення позивача щодо ненадання доступу до її житлового приміщення, гр. [PERSON] у бесіді із працівниками міліції пояснив, що заявник підробив документи на житло, згоди на вільний доступ до житла означена особа не надасть, а заявниця може користуватись житлом лише в присутності гр.\~ [PERSON] (а.с.6). Свідок [PERSON] даний факт підтвердив своїми показами в судовому засіданні. Крім того, позивач зазначає, що з вимогами про виселення відповідач був ознайомлений раніше, на підтвердження чого надала лист Виконавчого комітету Журавської сільської ради Варвинського району Чернігівської області №223 від 23.07.2008 року та відповідну розписку про ознайомлення з листом від 23.07.2008 р., згідно до якого [PERSON] повідомлявся про зміну права власності на майно та про бажання нового власника вступити у право володіння б. [ADDRESS] . Часом для добровільного виселення адресата із житлового будинку було визначено 05.08.2008 р. (а.с.40). Згідно до акту обстеження земельної ділянки №1 від 01 вересня 2015 р., складеного сільським головою [PERSON] , землевпорядником [PERSON] , депутатом сільради, секретарем [PERSON] в ході обстеження земельної ділянки, за адресою [ADDRESS] , яке проведено за заявою позивачки від 01.09.2015 р. (а.с.44), виявлено факти самовільного будівництва каналізаційно-стічної ями діаметром 1.5 м. на відстані 24 м на північ від житлового будинку в напрямку р Удай. Каналізаційно-стічна яма побудована в межах захисної смуги р.\~Удай без погодження з сільською радою. Зі слів гр.\~ [PERSON] відповідне будівництво проводив її брат [PERSON] . На час розгляду справи відповідач [PERSON] не є членом сім`ї нового власника будинку позивача по справі, що вбачається із пояснень сторін та підтверджується письмовими матеріалами справи, договір про найм житла між сторонами не укладався, дозволу на проживання власник майна відповідачу не надавав. У даній справі мають місце правовідносини, які виникли між новим власником житла у приватному житловому фонді та членом сім`ї колишнього власника будинку, що регулюються нормами ЦК України з урахуванням вимог ЖК України, які унормовують користування житловими приміщеннями в будинках і квартирах належних громадянам на праві приватної власності, зокрема норм глави 6 розділу ІІІ ЖК України. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в ст. 13 ч. 3 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже, право власності є одним з основоположних свобод людини, та втручання у його здійснення може мати місце лише на законних підставах. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає можливість зробити висновок про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення. Судом встановлено, що [PERSON] , як власник будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] вимагає усунути перешкоди у користуванні належною їй власністю з боку громадянина [PERSON] , який проживає у даному будинку та мав право користування житловим приміщенням, як член сім`ї колишнього власника будинку, шляхом виселення його із займаного будинку; на даний час членом сім`ї позивача відповідач не є, договору оренди житлового будинку між сторонами не укладено, відповідач проживає у будинку без згоди власника, не надає можливості вільно користуватись цим майном, оскільки проживає у будинку, що вже само по собі унеможливлює адекватне користування, між сторонами існують стійкі неприязні стосунки, відповідач на власний розсуд та без згоди власника здійснює ремонтні та будівельні роботи у будинку та господарстві. Крім того, позивач визнав заявлений позов в повному обсязі. Стаття 150 ЖК України імперативно передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності житловий будинок (квартиру), користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 158 ЖК України користування жилим приміщенням у будинку, що належить громадянинові на праві приватної власності, можливе тільки на підставі договору найму житлового приміщення. Стосовно збереження права користування житлом членами сім`ї колишнього власника слід зазначити про практику ВСУ з цього питання. Так, відповідно до висновків, які містяться в ухвалах у справах № 6-10723св08, № 6-2778вс08, № 6-55662св10, право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Припинення права власності на будинок припиняє права членів сім`ї власника на користування цим будинком. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника. Таким чином, у відповідача [PERSON] відсутні правові підстави для користування жилим приміщенням, при цьому, наявні підстави для позбавлення [PERSON] права користування житловим приміщенням та виселення з буд. [ADDRESS] , з метою усунення перешкод у користуванні цим майном його законному власнику. Зважаючи на те, що відповідачем визнано позовні вимоги в повному обсязі, позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому ст.174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Судові втрати, відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved