Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся із позовом до Миргородського міськрайонного суду до [PERSON], [PERSON], треті особи: Приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Наконечна Надія Павлівна, в якому просив суд визнати правочин дарування [PERSON] житлового будинку [ADDRESS] громадянці [PERSON] недійсним, стягнувши з них судовий збір та зобов'язати третю особу приватного нотаріуса Наконечну Н.П. анулювати записи про право власності на будинок і земельну ділянку, у зв'язку із визнанням Договору дарування житлового будинку і Договору дарування земельної ділянки недійсними. В обґрунтування позовних вимог він зазначив, що від дня свого народження і до сьогодні (за виключенням часу навчання в університеті) зареєстрований і фактично проживає в будинку [ADDRESS]. За цією ж адресою також зареєстрована і фактично проживає його дружина [PERSON]. Вони є членами сім'ї власника будинку, його батька [PERSON], і їх право на проживання в даному будинку підтверджене судовими рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 березня 2012 року та рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 26 квітня 2012 року. Від односельців він дізнався про те, що будинок, в якому проживає, продається. Ця інформація також була підтверджена і працівниками Гаркушинської сільської ради. У сільраді він дізнався, що 17 грудня 2014 року його батько [PERSON] подарував будинок [ADDRESS] та земельну ділянку за цією ж адресою [PERSON]. Договори дарування посвідчено приватним нотаріусом Миргородського нотаріального округу Полтавської області Наконечною Надією Павлівною та надано [PERSON] відповідні витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Вважає, що правочин дарування [PERSON] громадянці [PERSON] житлового будинку № 10 і земельної ділянки, є фіктивним, оскільки він здійснений без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цими правочинами (ч.1 ст.234 ЦК України) і не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними (ч.5 ст.203 ЦК України). Має місце лише «імітація» правочину, оскільки він не послужив поштовхом для дій з боку [PERSON] (як нового власника) ні для здійснення її прав, ні виконання обов'язків. Адже з часу прийняття у дар житлового будинку і земельної ділянки, на якій він знаходиться, [PERSON] жодного разу не навідувалась до будинку [ADDRESS]. І завідомо знаючи про те, що він з дружиною проживає у цьому будинку, вона не повідомила їх про зміну власника будинку, не ставила вимоги виселення із будинку, не вимагала укладання договору на тимчасове проживання у ньому. Так само не приходила і не цікавилась в якому стані знаходиться будинок, чи потребує він ремонту, чи сплачуються комунальні послуги, тощо. Йому відомо, що саме [PERSON] (як реальний власник будинку), а не [PERSON] (як фіктивний його власник) фактично займається продажем будинку. Відтак правочин дарування житлового будинку і земельної ділянки здійснений відповідачами є умисно фіктивним, адже ні дарувальник не вжив жодних заходів (навіть не намагався цього робити) аби реально передати дарунок, ні сама обдаровувана реально не скористалась своїми правами на подарунок і навіть не намагалась виконувати свої обов'язки власниці подарунку. Оскільки він і його дружина мають право на проживання у спірному будинку, а фіктивний правочин дарування безперечно зачіпає їх права, охоронювані законом, інтереси і здійснювався у цілковитій таємниці від них, і вважає його недійсним, а тому просив визнати правочин дарування недійсним, як це і передбачено ч.3 ст. 215 ЦК України та анулювати записи про право власності на будинок [ADDRESS], здійснені цим нотаріусом. Відповідно до ухвали суду від 09.02.2015р., до участі в справі в якості 3ї особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити. Пояснивши при цьому, що проживав і нині проживає в цьому будинку та вважає цей договір умисно фіктивним, оскільки з моменту отримання в дар цього будинку [PERSON], не намагається виконувати свої обов'язки як нового власника будинку. Він разом зі своєю дружиною [PERSON] мають право на проживання в спірному будинку що підтверджується судовими рішеннями, вважає що це фіктивний правочин і з тих підстав, що він здійснювався в таємниці від них з метою приховання факту продажу будинку. Співвласником спірного будинку він не являється. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити та пояснив, що син з невісткою його постійно ображали, не пускали до двору і хати, доводивши до відчаю, що змушувало його неодноразово звертатись до міліції. Цей будинок він будував сам в 1973році до одруження. Перебуваючи в здоровому розумі без будь-якого насильства та розуміючи наслідки цього правочину, про який йому було роз'яснено нотаріусом він подарував будинок та земельну ділянку для обслуговування будинку жінці з якою проживає, та разом вони мають намір продати цей будинок, квартиру [PERSON] та виїхати з Миргородського району, оскільки стан здоров'я не дозволяє переживати постійні стреси. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала, просила в їх задоволенні відмовити та пояснила, що комунальні платежі до цього часу сплачує позивач, оскільки проживає в цьому будинку. Її в будинок позивач не допускає, його виселенням вона поки не займалась, оскільки до травня місяця не має на це право, а потім має намір це зробити, бо разом з [PERSON] прийняли рішення продати будинок та квартиру і виїхати з Гаркушинець, з цією метою дала об'яву в газету. Не заперечувала проти того що дійсно відбувалась розмова по телефону з чоловіком з приводу об'яви та продажу будинку, але він не представлявся що є родичем дружини позивача. Третя особа - нотаріус Наконечна Н.П. надала суду заперечення (а.с.53,54) та просила розглянути справу у її відсутності. В запереченнях вказує на те, що посвідчений нею договори дарування житлового будинку з надвірними побудовами та земельної ділянки розміром 0,1207га, для обслуговування житлового будинку що знаходяться в [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] відповідає вимогам ст. 717,720,722 ЦК України, норми закону нею сторонам були роз'яснені, що відображено в текстах договорів та у відповідності до ст. 203 ЦК України були додержані. Вважає, що підстав для визнання недійсними договорів дарування житлового будинку і земельної ділянки 17.12.2014р. немає. Третя особа [PERSON] повністю підтримала позов її чоловіка. Пояснила, що після її одруження власник будинку [PERSON] підтвердив у сільській раді згоду на її реєстрацію в спірному будинку і вона з 2008року постійно зареєстрована та проживає в ньому разом з чоловіком в тій кімнаті, де раніше проживав чоловік. В кімнаті відповідача зберігаються меблі та речі. Норм добросусідства вони ніколи не порушували. Заслухавши пояснення сторін, свідка [PERSON], вивчивши та проаналізувавши матеріали справи в межах заявленого позову та наданих доказів суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, і цього не заперечували сторони в судовому засіданні, що власником будинку [ADDRESS] згідно наданих суду виписок із по господарських книг № 1-4 після смерті матері [PERSON] став син - відповідач по справі [PERSON].(а.с.18-25) Стаття 41. Конституції України. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ч.1 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Позивач [PERSON] як в своїх усних поясненнях як і в наданому суду письмовому виступу вказував на те, що спірне домоволодіння є спільною сумісною власністю як його так і батька, пояснюючи ще і тим, що його право на проживання у вказаному будинку підтверджено судовими рішеннями (а.с.6-8). Посилання позивача та 3 особи [PERSON] на те, що вони були зареєстровані в цьому будинку та тривалий час проживали в ньому відповідно до норм цивільного законодавства України не створює права власності на нього. Статтею 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. За нормами ст. 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери а також нерухомі речі. Відповідно до ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до договору дарування житлового будинку від 17 грудня 2014 року відповідач [PERSON] не заперечуючи своєї волі та вільного розпорядження без будь-якого примусу чи обману подарував [PERSON] житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Який йому належав на підставі свідоцтва про право власності виданого Гаркушинською сільською радою 25.01.1991 року зареєстрованого в Лубенському МБТІ в книзі №2, номер запису 91, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.12.2014 року номер запису про право власності 8108899, реєстраційний номер об'єкта 530848953232. Договір посвідчений приватним нотаріусом Наконечною Н.П. та зареєстрований в реєстрі за № 1625 (а.с. 30). Право власності на цей будинок за [PERSON] підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 31). Також разом із житловим будинком [PERSON] подарував відповідно до договору дарування земельної ділянки від 17 грудня 2014 року земельну ділянку площею 0,1207 га цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована в [ADDRESS] Договір посвідчений приватним нотаріусом Наконечною Н.П. та зареєстрований в реєстрі за № 1626 (а.с.32). Право власності на цю земельну ділянку за [PERSON] підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.33). Свідок [PERSON] пояснив, що на прохання позивача [PERSON] він телефонував за вказаним номером мобільного телефону в газеті «Моя газета» з приводу оголошення продажу будинку і квартири. Жіночий голос підтвердив, що дійсно продається будинок, продажем займається «Михайло» та повідомила де вони знаходяться. Він записав цю розмову на диктофон, запис якого було відтворено під час судового слухання справи. Зміст телефонної розмови та розміщення оголошення в газеті підтвердила відповідачка [PERSON] Крім того, в резолютивній частині позовної заяви позивач [PERSON] просить суд зобов'язати приватного нотаріуса Наконечної Н.П. вчинити дії, пов'язані з реєстрацією права власності на будинок № 10 і земельної ділянки розташованих по [ADDRESS] у зв'язку з визнанням договору дарування житлового будинку і договору дарування земельної ділянки недійсними, яка є третьою особою, а не відповідачем. Виходячи із встановленого в ході судового розгляду справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення оскільки відповідач [PERSON] був власником будинку та земельної ділянки на законних підставах і відповідно до вимог закону подарував його відповідачці [PERSON] не порушуючи чинного законодавства, так як використав право розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а тому відсутні підстави визнання недійсним правочину дарування [PERSON] [PERSON] житлового будинку та земельної ділянки площею 0,1207га розташованих в [ADDRESS]

Outcome: dismissed