Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання права власності на частини житлового будинку та земельних ділянок, посилаючись на те, що її померла бабуся [PERSON] мала у власності ці обєкти нерухомого майна, однак не встигла оформити та зареєструвати правовстановлюючі документи, тому вона не може оформити право на спадщину на це майно. Просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на 1/2 частину житлового будинку № 39 та прибудинкових споруд по вулиці Радянській в селі Гусачівка Обухівського району Київської області, а також ? частини земельної ділянки, на якій розташований даний будинок та ? частину земельної ділянки площею 3,2600 га, розташованої на території Обухівського району Київської області для товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування. В судовому засіданні представники позивача [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на те, що відсутність належно оформлених правовстановлюючих документів перешкоджає оформити спадщину. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоч про час і місце судового розгляду належно повідомлений, причин неявки не повідомив. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи повторну неявку відповідача, суд вважав можливим вирішити спір на підставі наявних у справі доказів. Третя особа в судове засідання не зявилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, поклалась на розсуд суду. Вислухавши представників позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] належав житловий будинок № 39 та прибудинкові споруди по вулиці Радянській в селі Гусачівка Обухівського району Київської області, що складається з житлового будинку загальною площею 47,4 кв.м, житловою площею 11,7 кв.м, сараю «Б», вбиральні «В», сараю «Г», погріба «Д», літньої кухні «Ж», жомової ями «З», воріт № 1, огорожі № 2, що підтверджується архівною довідкою, довідкою БТІ, інформаційною довідкою, матеріалами спадкової справи, судовими рішеннями. 30 квітня 2013 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Позивач [PERSON] (дошлюбне призвіще - [PERSON]) І.В. та відповідач [PERSON] є онуками [PERSON] та в силу дії ст. 1265 ЦК України відносяться до пятої черги спадкоємців за законом. Сторони звернулись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини [PERSON], однак свідоцтва про право на спадщину будь-кому не видавались, інші спадкоємці відсутні, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 02 вересня 2014 року було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення від права спадкування, яке залишено в силі ухвалою суду касаційної інстанції та є чинним, що підтверджується судовими рішеннями. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що у видачі свідоцтва про право на спадщину відносно спірного майна позивачеві було відмовлено по причині відсутності належно оформлених правовстановлюючих документів на імя спадкодавця. Відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на житловий будинок на імя померлої [PERSON], оспорення відповідачем права на позивача на спадкування майна бабусі перешкоджає позивачеві реалізувати передбачені законодавством права спадкоємця, тому справа щодо невизнаних її прав як спадкоємця підлягає судовому розгляду на підставі ст.ст. 1, 3, 15 ЦПК України, ст.ст.15,16 ЦК України. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності померлого на спірне домоволодіння виникло на законних правових підставах, до цього часу це право не припинялось і не оспорювалось, відсутність правовстановлюючого документа не позбавляє прав власності. До складу спадщини згідно чинного законодавства входять усі права та обовязки спадкодавця, в тому числі і щодо власності на спірне майно. При цьому позивач довела у судовому засіданні належними і допустимими доказами свої право на спадщину відносно майна померлої бабусі. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Оскільки позивач та відповідач заявили про прийняття спадщини, вони відносяться до спадкоємців однієї і тієї самої черги спадкоємців за законом, сторони мають рівні права на спадкове майна, тому позивач вправі вимагати судового захисту належної їй ? частки у спадщині. Згідно ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи викладене, у судовому порядку можливо визнання права власності на спадкове майно. При вирішенні спору суд враховує відсутність заперечень відповідача та третьої особи, які не спростували обставини і докази, покладені в основу позовних вимог, які в цілому узгоджуються із матеріалами витребуваної судом спадкової справи. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Вивчивши і проаналізувавши всі матеріали справи у їх сукупності, встановивши місце і час відкриття спадщини, коло спадкоємців, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна, враховуючи відсутність заперечень відповідача та третьої особи, суд вважає доведеними під час розгляду спору посилання позову про порушення законних прав та інтересів позивача, тому суд приходить до висновку про можливість судового захисту прав позивача у обраний позовом спосіб шляхом визнання права власності відносно частки у домоволодінні. Поряд з тим, стосовно іншого майна двох земельних ділянок позовні вимоги залишились недоведеними. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Згідно ч.2 ст.373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно п.п. „а,б ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Згідно ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року передбачено, що відповідно до статті 1225 ЦК (435-15) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Під час розгляду справи суду не подано будь-які докази виготовлення, видачі спадкодавцеві [PERSON] як власникові документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Крім того, суд враховує неконкретизованість позовних вимог в частині обовязкових реквізитів ідентифікації нерухомого майна місце розташування, площі, кадастрових номерів земельної ділянки, що унеможливлює достатню ідентифікацію предмету спору. Враховуючи викладене, суд вважає, що під час судового розгляду не доведено належними і допустимими доказами правомірне виникнення у спадкодавця права власності на на обидві земельні ділянки як обєкт нерухомого майна. Згідно ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ч.2 ст.1299 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Суд вважає, що під час судового розгляду не доведено те, що спадкодавець за життя у встановленому законом порядку набув і зареєстрував право власності на спірні земельні ділянки, отримав у належній передбаченій законодавством формі правовстановлюючий документ на землю, тому належних і допустимих доказів віднесення спірних земельних ділянок до спадкового майна позивач не надав. Відтак, в силу приписів статті 1218 ЦК України до складу спадщини не входить право власності на спірні земельні ділянки, тому таке право не може бути успадковане позивачем. Враховуючи викладене, в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на частини земельних ділянок слід відмовити за недоведеністю. За таких обставин, позов слід задовольнити частково в частині доведених позовних вимог. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати слід стягнути із відповідача.

Outcome: partial