Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду із позовом та обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що працював в період з 29.11.1995р. по 14.05.2013р. - формувальником ручного формування у фасоносталеливарному цеху в публічному акціонерному товаристві «АрселорМіттал Кривий Ріг». В зв'язку із тим, що відповідач не забезпечив безпечні та нешкідливі умови праці він отримав два професійні захворювання - вібраційну хворобу та радикулопатію з вираженими статико-динамічними порушеннями і стійким больовим синдромом, з нейродисрофією у вигляді остеоартрозу колінних суглобів. В зв'язку із отриманими профзахворюваннями та наслідками викликані профзахворюваннями він переносить моральні страждання та переживання, оскільки отримав профзахворювання, втратив працездатність в розмірі 40%, в зв'язку із забороною працювати в шкідливих умовах праці змушений був звільнитися із підприємства, від профзахворювання став інвалідом 3 групи, йому протипоказана робота в умовах дії загальної вібрації та тяжкої фізичної праці, не має можливості працевлаштуватися, оскільки йому заборонено працювати у шкідливих умовах праці, змушений постійно лікуватися, оскільки за висновком лікарів йому рекомендовано спостереження лікаря за місцем мешкання, санаторно-курортне лікування, оздоровлення в санаторія, профілакторіях. Позивача зазначає, що переносить і фізичні страждання від професійних захворювань - з 2009р. фізично страждає на біль в руках, німіють пальці кистей на холоді, виникають судоми, турбує періодичний біль хребта, в шийному і поперековому відділах, при ходьбі виникає біль в колінних та плечових суглобах, турбує загальна слабкість. Від фізичних та моральних страждань порушився звичний для нього спосіб життя. Винним позивач вважає відповідача, оскільки відповідно до ст.. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Спричинену моральну шкоду оцінює розмірі 275 600 гривень та просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг». У судовому засіданні представник Позивача, який діє на підставі довіреності, підтримав заявлені позовні вимоги, при цьому посилався на обставини, вказані в позовній заяві та просив їх задовольнити. Зазначив, що в зв'язку з отриманими професійними захворюванням, втратою працездатності в розмірі 40%, визнання інвалідом, забороною працювати в шкідливих умовах праці, потребою в постійному лікуванні довіритель зазнає моральних страждань та фізичного болю. Просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» моральну шкоду на користь позивача в розмірі 275600гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб. Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» позов не визнала. Зазначала, що позивач свідомо обрав даний фах та роботу на підприємстві Відповідача, знав та повинен був знати про шкідливі фактори та умови праці, за це він мав певні пільги, а саме - надавалося харчування, засоби індивідуального захисту, додаткова відпустка, скорочений робочий день. Вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння моральної шкоди, не надано доказів, які підтверджують глибину фізичних та моральних страждань. Вислухавши представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. Судом встановлено, відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці позивача, позивач 30.03.1979р. був прийнятий слюсарем по ремонту автомобілів «Криворіжсталь» звільнився із підприємства 30.04.1982р., потім працював з 29.11.1995р. на підприємстві відповідача формувальником ручного формування у фасоносталеливарному цеху, скловаром, з 17.03.2011р. землеробом в тунелі, а 14.05.2013р. був звільнений з підприємства за власним бажанням за ст.. 38 КЗпП України. Згідно до виписних епікризів позивача Рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 23.07.2009 року Протокол № 1795 позивачу встановлені професійні захворювання за діагнозом: Вібраційна хвороба другої стадії від дії локальних вібрацій: синдром вегетативно-сеннсорної полі невропатії верхніх кінцівок, знейродистрофією у вигляді остеоартрозу, в поєднанні з пері артрозами, плечових ( ПФ другого ст..) та ліктьових (ПФ другого ст..) суглобів. Радикулопатія з вираженими статико-динамічними порушеннями і стійким больовим синдромом, з нейродисрофією у вигляді остеоартрозу колінних суглобів (ПФ другого ст..) Із пункту 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 44 від 26.11.2012 року. встановлено, що причина професійних захворювань є: перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу - рівень локальної вібрації 120 дБ при нормі 112 дБ; рівень фізичного перенавантаження: сумарна сума, що переміщюється з підлоги 3096 кг при нормі до 435 кг. Робоча поза незручна та фіксована 62,5 % при нормі до 25% нахили корпуса 101 - 300 разів при нормі до 100 разів. За висновками МСЕК від 28.01.2013р. позивачу первинно було встановлено 40 відсотків втрати професійної працездатності, із яких 30% по вібраційній хворобі, 10% по радикулопатії та визнано інвалідом 3 групи. При повторному переогляді МСЕК від 16.01.2014 року позивачу було також встановлено 40% втрати професійної працездатності 25% - по вібрації та 15% - по радикулопатії. При третьому переогляді в МСЕК від 12.01.2016 року позивачу підтверджено 40% втрати професійної працездатності на безстроковий термін із яких 25% - по вібрації та 15% - по радикулопатії. На підставі досліджених доказів, суд вважає, що належним Відповідачем по справі є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», оскільки правовідносини сторін щодо відшкодування моральної шкоди, виникли в вересні 2013року, тобто з моменту встановлення позивачу стійкої втрати професійної працездатності, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці», а не відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності», норми якого є спеціальними. Суд вважає, що в даному випадку саме Відповідач повинен виплатити Позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Таким чином, слід вважати, що самим фактом втрати Позивачем професійної працездатності у зв'язку з двома професійними захворюваннями, які виникли через вплив шкідливих факторів під час роботи протягом тривалого часу на підприємстві ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» йому спричинена моральна шкода, яка згідно ст. 237-1 КЗпП України може бути відшкодована одноразово за рахунок Відповідача. За таких обставин, вимоги Позивача до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству . Суд не може погодитися із запереченнями представника Відповідача, що Позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодилася з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обов'язку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники фізичного перевантаження, як одного із шкідливих факторів, що став причиною отримання професійних захворюванням Позивачем, перевищували гранично - допустимі концентрації, невідповідність показників пилу та фізичного навантаження нормативам та показники напруженості трудового процесу перевищували нормативно встановлені, а причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання. Крім того, Акт розслідування хронічного професійного захворювання позивача не оскаржено підприємством-Відповідача у встановленому законодавством порядку. Суд зазначає, що припинення дії Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у частині відшкодування відділенням Фонду моральної шкоди застрахованим не звільняє роботодавця від відшкодування зазначеної моральної шкоди працівнику відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України. Статею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої професійним захворюванням, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення Позивачу моральної шкоди незалежно від наявності з цього приводу висновку МСЕК, яку повинен відшкодувати Позивачу Відповідач, як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні умови праці, що підтверджується актом форми П-4 (Актом розслідування профзахворювання позивач) , що призвело до ушкодження його здоров'я на виробництві та моральних страждань потерпілого. У судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю Позивачу [PERSON] була заподіяна шкода, він отримав два професійні захворювання, втратив працездатність в розмірі 40%. Позивач переносить щоденно фізичний біль та моральні переживання, змушений постійно лікуватися і перебувати під наглядом лікарів. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками отриманих професійних захворювань, у Позивача виникли незворотні зміни в організмі, тому для нього це є нервові щоденні потрясіння, порушено його звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки. На теперішній час Позивач зазнає фізичного болю, не має змоги виконувати звичайну для нього роботу, в результаті прикладає значні додаткові зусилля для організації свого життя. Позивач в зв'язку зі станом свого здоров'я переносить моральні страждання та переживання. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає часткової компенсації. Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення Відповідачем ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» Позивачу шкоди здоров'ю, провину відповідача в її спричиненні та причинно - наслідковий зв'язок між винними діями підприємства - відповідача (а саме: порушенням адміністрацією підприємства вимог ст.153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», яке встановлено Актом розслідування хронічного професійного захворювання) та настанням у Позивача негативних наслідків - втрати професійної працездатності на 40 відсотків, а звідси і моральні переживання. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних Позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотність вимушених змін в життєвих стосунках. Обговорюючи розмір відшкодування Позивачу моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди Позивачу, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на його користь 23 000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позову Позивачу слід відмовити. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» Позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з Відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial