Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ УКРАЇНА» та просив визнати недійсним договір фінансового лізингу № 002070, укладений 04.07.2015 року між ТОВ «Євролізінг Україна» і ним та стягнути з ТОВ «Євролізинг Україна» на його користь 30\~000,00 грн. коштів, сплачених на виконання даного договору, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 04 липня 2015 року між ним та ТОВ «Євролізинг Україна»був укладений договір фінансового лізингу № 002070 згідно якого ТОВ «Євролізинг Україна»зобов»язується придбати у власність предмет лізингу, а саме: ЗАЗ Vida та передати його у користування позивачу, а Позивач зобов»язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі. На виконання умов оскаржуваного договору фінансового лізингу позивачем було перераховано на рахунок відповідача кошти в сумі 30000,00 грн. з призначенням адміністративний платіж, як обов»язкову умову отримання автомобіля. Однак, автомобіль ЗАЗ Vida, за який позивачем було сплачено адміністративний внесок, ТОВ «Євролізинг Україна» позивачу не передав, у зв»язку з тим, що сплачених позивачем коштів недостатньо для отримання автомобіля. З»ясувавши зміст оскаржуваного договору позивач зрозумів, що у разі розірвання укладеного договору, сплачені ним кошти у розмірі 30000,00 грн. поверненню не підлягають, а тому вважає умови договору фінансового лізингу несправедливими такими, що суперечать положенням Закону України «Про захист прав споживачів», а тому договір є таким, що підлягає визнанню недійсним, а тому просить суд визнати недійсним договір фінансового лізингу № 002070 від 04.07.2015 року та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОЛІЗИНГ УКРАЇНА» 30000,00 гривень одноразового платежу. Представник позивача в письмовій заяві позовні вимоги підтримав повністю, просить суд позов задоволити повністю, проти укладання мирової угоди заперечує та просить слухати справу у його відсутність. Відповідач ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ УКРАЇНА» про день та час розгляду справи повідомлений належним чином про що свідчить підпис в поштовому повідомленні. Представник в судове засідання не з»явився про причини неявки суд не повідомив, однак направив заяву з пропозицією позивачу укласти мирову угоду. Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного: Судом встановлено, що 04 липня 2015 року між позивачем [PERSON], як лізингоодержувачем та товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОЛІЗИНГ УКРАЇНА», як лізингодавцем був укладений договір фінансового лізингу № 002070 /а.с.7-20/. Згідно з п. 1.3 Договору, лізингодавець бере на себе зобов»язання придбати предмет лізингу (ЗАЗ Vida), зазначений у п. 1.1 договору та специфікації, що є додатком № 2 до договору у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором. За умовами Договору до отримання в користування предмета лізингу, лізингоодержувач повинен сплатити лізингодавцю: адміністративний платіж 10%, авансовий платіж - 50% , комісія за передачу - 3% від ціни предмета лізингу. Авансовий платіж, який відповідно до умов Договору може збільшитись в сумі, лізингоодержувач має право сплатити частинами протягом 12 місяців. Пунктом 1.7 Договору передбачено, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 (сто двадцяти) робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4 ст. 9 даного Договору, або різниці вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.6 ст. 9 даного Договору. На виконання пункту 9.1. позивач перерахував кошти в сумі 30\~000,00 грн. на рахунок відповідача з призначенням «адміністративний платіж», що підтверджується наданою Позивачем копією квитанції № 12 від 04.07.2015 року/а.с.21/. Відповідно до п. 3.2.7 Договору Лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати оспорюваний договір у випадку неможливості придбання предмета лізингу або відмови Продавця здійснити продаж/або поставку Предмета лізингу та у разі не обрання предмета лізингу лізингоодержувачем протягом одного року. У такому випадку Лізингодавець повертає лізингоодержувачу всі сплачені кошти за мінусом п»ятдесяти відсотків від сплаченого лізингоодержувачем адміністративного платежу. Згідно пункту 12.1. Договору Лізингоодержувач який сплатив Адміністративний платіж, частково або повністю сплатив Авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити Лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвати Договір, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу Лізингодавця. У строк, встановлений чинним законодавством, Лізингодавець розглядає заяву Лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого Авансового платежу та/або частини Авансових платежів, 40% Лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає. З Преамбули\~Закону України «Про захист прав споживачів»\~вбачається, що він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до положень статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв»язку з розірванням або невиконанням ним договору. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Відповідно до положень\~«\~підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Встановлені в судовому засіданні обставини в їх сукупності, дають для суду зробити висновок про те, що умови договору фінансового лізингу № 002070 від 04.07.2015 року містять ознаки несправедливості, так як встановлюють для лізингоодержувача несприятливі умови, які полягають у неможливості споживачу, у разі розірвання договору, отримати у повному обсязі Авансовий та Адміністративний платежі, оскільки встановлюють такі умови реалізації права споживача на розірвання Договору, які є обтяжливими для споживача, а саме: повернення авансового платежу у розмірі 60 % та повне неповернення адміністративного платежу. Відповідно до п. 3.2.7 Договору Лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати оспорюваний договір у випадку неможливості придбання предмета лізингу або відмови Продавця здійснити продаж/або поставку Предмета лізингу та у разі не обрання предмета лізингу лізингоодержувачем протягом одного року. У такому випадку Лізингодавець повертає лізингоодержувачу всі сплачені кошти за мінусом п»ятдесяти відсотків від сплаченого лізингоодержувачем адміністративного платежу. Таким чином, за невиконання договірного зобов»язання лізингодавець не несе відповідальності перед лізингоодержувачем, а навпаки одержує від нього вигоду у розмірі п»ятдесяти відсотків від сплаченого лізингоодержувачем адміністративного платежу. Така умова договору є несправедливою, як сама по собі, так і з огляду на те, що згідно п. 12.1 цього договору наслідком розірвання договору з ініціативи лізингоодержувача, який не отримав транспортний засіб, є утримання з нього штрафу в розмірі 40% від сплаченого авансового платежу та неповернення йому усієї суми адміністративного платежу, в даному випадку це 30000,00 грн. Крім того, укладення оскаржуваного договору та перерахування сум адміністративного платежу відбулося внаслідок застосування з боку відповідача нечесної підприємницької практики, шляхом введення позивача в оману ненаданням та наданням у нечіткий, незрозумілий та двозначний спосіб інформації, необхідної для здійснення свідомого вибору, що стосується способу розрахунку ціни, що суперечить положенням ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до статті 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 6 ч. 1\~ст. 3 ЦК України\~загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Стаття 627 ЦК України\~передбачає свободу договору, яка полягає в тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживача. Держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри. Разом з тим споживачу, як правило, об»єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму. Отже, для споживача існує ризик помилково придбати не потрібні йому послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб»єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, зокрема положеннями\~«. Відповідно суд вважає обґрунтованим вимогу про визнання договору не дійсним. На підставі\~ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов»язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Враховуючи вищевказану норму, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачену ним суму адміністративного платежу за передачу предмета лізингу в сумі 30000,00 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 974 грн. 40 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: approved