Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнення, просить встановити юридичний факт, а саме факт смерті [PERSON], [INFO], який пропав безвісти 23.11.1943 р. за обставин Великої Вітчизняної Війни та вважати дату його смерті 23.11.1943 р.; визнати за позивачем право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Рокосовського, 38 в 25/100 частинах порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 29.11.1970 р., в 66/100 та 9/100 частинах як за забудовником. Позов обґрунтований тим, що спірний житловий будинок належав діду позивача [PERSON], який пропав безвісті в період Великої Вітчизняної Війни. Після його смерті спадщину прийняв батько позивача [PERSON] Мати позивача спадщину не прийняла. Крім того, у період до 1991 року включно позивачем побудовано дві прибудови до житлового будинку, будівництво завершено. Разом із тим, оформити право власності на спадщину та на збудоване майно позивач не має можливості в звязку з відсутністю актового запису про смерть власника - діда позивача [PERSON], в звязку з чим позивач звернулась до суду. Позивач в судове засідання не зявилась, подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила розглядати справу без її участі. Відповідач [PERSON], яка є матірю позивача, в судове засідання не зявилась, подала заяву, в якій позовні вимоги визнала повністю, підтвердила факт не прийняття нею спадщини після смерті чоловіка та прийняття спадщини донькою, позивачем по справі, просила розглянути справу без її участі та задовольнити позов. Представник відповідач [PERSON] міської ради Харківської області в судове засідання не зявився, подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. Під час судового розгляду судом встановлено наступне. Згідно договору купівлі-продажу від 09.05.1941р. [PERSON] придбав житловий будинок № 38 по вул. Октябрьській в м. Люботин, Харківської області, що підтверджується довідкою Харківського міжміського БТІ від 17.02.1958р. (а.с. 4). Згідно рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради № 877 від 23.12.1976р. вулицю Октябрьську перейменовано у вулицю Рокосовського, що підтверджується листом виконкому № 03-36/2073 від 18.06.2015р. За повідомленням Харківського райвоєнкомату від 24.04.1947р. [PERSON] пропав безвісті 23 листопада 1943 року в бою, похований (а.с. 6). Згідно п. 9 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Враховуючи повідомлення Харківського райвоєнкомату про загибель [PERSON] під час бойових дій та його поховання, суд вважає вимоги про встановлення факту його смерті 23.11.1943р. такими, що підлягають задоволенню. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку № 38 по вул. Рокосовського в м. Люботин, Харківської області, яку прийняв [PERSON], батько позивача. Бабуся позивача та мати [PERSON] [PERSON] спадщину не прийняла, оскільки не перебувала із померлим у зареєстрованому шлюбі. [PERSON] помер 29 листопада 1970 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ № 453830 (а.с. 12). Згідно з положеннями ст. ст. 548, 549, 554 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла його донька, позивач по справі, [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON], оскільки залишилась проживати в будинку та фактично вступила в управління або володіння спадковим майном. Даний факт стверджується позивачем та визнається відповідачем [PERSON], яка зазначає, що вона спадщину після смерті чоловіка не приймала. Згідно інформації Харківського обласного нотаріального архіву від 12.06.2015р. № 1465/01-21 та Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 18.06.2015р. № 809/01-16 після смерті [PERSON], який на момент смерті мешкав за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Рокосовського, 38, до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини чи відмову у прийнятті спадщини ніхто не звертався, спадкові справи не заводились. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] є єдиною спадкоємицею майна [PERSON] після смерті останнього. У період з 1983 по 1991 роки позивачем здійснено будівництво прибудов літ «А1-1» та літ. «А2-1» до вказаного житлового будинку, що підтверджується копією технічного паспорту від 05.05.2015р. (а.с. 22-24). Згідно листа КП «[PERSON] БТІ» дані прибудови на теперішній час складають 66/100 та 9/100 частин відповідно (а.с. 38). Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Ця норма визначає загальні підстави та порядок набуття права власності на нове майно, яке створене з додержанням вимог закону та інших правових актів, однак не регулює правовий режим самочинного будівництва. Поняття самочинного будівництва, а також правові підстави та умови визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно визначені в ст. 376 ЦК України, яка є спеціальною в врегулюванні спірних правовідносин, оскільки урегульовує правовідносини, що виникають у тих випадках, коли вимоги закону та нормативно правових актів при створенні нової речі, тобто самочинному будівництві, були порушені. Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Будівництво спірних прибудов до житлового будинку було здійснено у 1983 та 1991 роках, що підтверджується копією технічного паспорту (а.с. 22-24). Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди у той час регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації. Не була встановлена така умова набуття права власності на житловий будинок і в главі 10 ЦК УРСР в редакції, яка діяла на час завершення будівництва. Таким чином, судом встановлено, що позивач, завершивши будівництво, правомірно набула право власності на прибудови літ. «А1-1» та літ «А2-1» до житлового будинку № 38 по вул. Рокосовського в м. Люботин, Харківської області. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved