Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] за якою просить суд: стягнути на його користь з [PERSON] (08.03.1975 р.н.) борг в розмірі 244\~189,00 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив наступне. 13 березня 2013 року позивач позичив відповідачеві кошти в сумі десять тисяч доларів США на строк до 13 квітня 2013 року. Боржник в свою чергу обіцяла повернути йому в строк до 13 квітня 2013 року вже одинадцять тисяч доларів США. Дане зобовязання оформлене розпискою, що написана [PERSON] власноручно. В передбачений зобовязанням строк на мою вимогу позичальник кошти не повернула, мотивуючи це тимчасовими матеріальними труднощами. У подальшому відповідач почала ухилятись від зустрічей, а коли ми випадково зустрілись, повідомила що борг повертати не має можливості, і що незабаром переїде з України проживати до іншої держави. Вона також розповіла, що стягнути даний борг з неї неможливо, так як все зареєстроване на її імя майно, незабаром переоформить на інших осіб. Станом на 14.07.2015 року (згідно курсу НБУ) офіційний курс валют долара США до гривні становить 22 199 грн. за 100 доларів США. Таким чином, розмір боргу 11 000 доларів США за офіційним курсом НБУ становитиме 244 189 грн. Позичальник в добровільному порядку не виконує взяте на себе зобовязання, що й зумовило звернення позивача до суду з відповідним позовом. Позивач та його представник у судове засідання не прибули, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи були судом повідомлені належним чином. Проте подали заяву за якою просять суд розглянути справу за відсутності позивач. Відповідач в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неприбуття суду не повідомив, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України, розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Як зазначено у ч. 2 ст. 197 ЦК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням зазначених положень та у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Позивачем суду була подана розписка, з якої вбачається, що [PERSON], [INFO], тримала 13.03.2013 року кошти в розмірі 10\~000 доларів США, які вона зобовязалася повернути в розмірі 11\~000 доларів США в строк до 13.04.2015 року. А [PERSON], цієї ж дати 13.03.2013 року передав [PERSON] згідно вищевказаної розписки суму в розмірі еквівалентному 10\~000 доларів США станом на 13.03.2013 року, яку [PERSON] зобовязалася повернути з додатковою однією тисячею доларів США до 13.04.2013 року. В судовому засіданні 30.09.2015 року відповідач визнала факт отримання цих коштів, проте просила суд викликати для допиту у якості свідків [PERSON] та [PERSON], які можуть підтвердити, що вона повернула ці кошти. Однак незважаючи на неодноразовий виклик до суду відповідача та цих свідків, жодного разу вони не прибули у судове засідання. Відповідно до ст.. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як зазначено у ст.. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Обов'язок позичальника повернути позику визначений ст.. 1049 ЦК України, відповідно до якої позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України від 02.07.2014 року (у справі № 6-79 цс 14) відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання\~\~від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов. Передбачене у цій нормі право сторін на встановлення умов оплати за користування позикою з урахуванням норм ст.6, ч. 1 ст. 627 ЦК України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів та порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати (наприклад, у твердій грошовій сумі безвідносно до суми боргу), оскільки закон ст. ст. 536, 1048 ЦК України визначає, що плата за користування чужими грішми встановлюється і нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу. За змістом ст. ст. 526, 527 ЦК України належним виконанням зобовязання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобовязання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності. Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст. 192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобовязання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і його виконання є національна валюта України гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і\~\~стягненню і інші складові грошового зобовязання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку що між сторонами у справі фактично був укладений договір позики на суму 10\~000,00 доларів США на строк з 13.03.2013 року до 13.04.2013 року. Станом на 14.07.2015 року, дату звернення до суду, курс долара США до гривні за даними Національного Банку України становив 2\~196,3753 за 100 доларів США. Відповідачем суду належними та допустимими доказами не доведено повернення зазначеної суми позики. Таким чином обґрунтованими є вимоги позивача щодо стягнення з відповідача основної суми позики у розмірі 219\~637,53 грн., в решті позовних вимог слід відмовити, оскільки відповідно до вищезазначеної правової позиції Верховного Суду України сторони не можуть обрати іншого способу оплати за цим видом договору ніж сплата процентів, а у даному випадку сторони обрали спосіб оплати у твердій грошовій сумі безвідносно до суми боргу, що суперечить вищезазначеним нормам діючого законодавства. Що ж стосується витрат на правову допомогу, то суд вважає що відсутні підстави покладення цих витрат на відповідача, оскільки суду належними та допустимими доказами не доведено що вони були фактично сплачені адвокату та не надано належний розрахунок в обґрунтування їх розміру. Що ж стосується судового збору суд зазначає наступне. Позивачем при зверненні до суду з відповідним позовом судовий збір у встановленому порядку і розмірі сплачений не був, проте було заявлене клопотання про відстрочення його сплати до винесення рішення у справі і надані суду належні докази в обґрунтування підстав для такого відстрочення (довідка про склад сім'ї, довідка про доходи від 13.07.2015 № 52, довідка від 13.07.2015 року № 216, довідка від 14.04.2015 року № 56-6-6/176). Зазначене клопотання було задоволене судом, відкрите провадження у справі без сплати судового збору. З урахуванням викладеного суд вважає за необхідне стягнути із позивача на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2\~441,89 грн. виходячи із розміру заявлених позовних вимог. У відповідності до ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача витрати із сплати судового збору в розмірі 2\~196,38 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, решту витрат із сплати судового збору покласти на позивача.

Outcome: partial