Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позовній заяві вказує, що йому на підставі договору купівлі-продажу від 22 серпня 1989 року належить житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є братом дружини позивача і зареєстрований у належному позивачу будинку, але довгий час у ньому не проживає. Починаючи з вересня 2012 року відповідач переїхав на постійне місце проживання в м. Київ, де і проживає, з цього часу відповідач належним позивачу житлом не цікавиться, комунальні платежі не сплачує, в утриманні житла участі не бере, його особистих речей у будинку не має. Відповідач [PERSON] створює позивачу перешкоди у здійснені права володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Тому позивач [PERSON] просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав і просив задовольнити, поскільки відповідач з 2012 року не проживає у будинку позивача, не з`являється тут, ніяких відомостей про його місце проживання у позивача немає. Реєстрація відповідача у будинку позивача створює певні незручності йому, як власнику будинку, зокрема, він не може оформити субсидію, тому несе додаткові витрати з цього приводу. Тому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування належним позивачу житловим приміщенням. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, відзиву на позов не подав, про дату час і місце судового розгляду повідомлений через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, тому у відповідності до положень ч.11 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Тому суд, за згодою позивача, ухвалив провести розгляд справи на підставі доказів, що містяться у справі, з винесенням заочного рішення по справі, що відповідає положенню ст. 280 ЦПК України, коли у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, заперечення на позов не подав, позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування даних умов. Суд, заслухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, зваживши доводи позовної заяви, з`ясувавши обставини справи в межах заявлених позовних вимог, приходить до наступного висновку. Судом встановлені наступні обставини справи та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу від 22 серпня 1989 року. Право власності позивача зареєстроване в Прилуцькому МБТІ 14.09.1989 року (а.с.8-9). Рішенням третьої сесії сьомого скликання Талалаївської селищної ради від 25 грудня 2017 року «Про погодження перейменування вулиць та провулків смт. Талалаївка» [ADDRESS] . Згідно копії будинкової книги в будинку [ADDRESS] відповідач [PERSON] значиться зареєстрованим у даному будинку (а.с.10-11). Згідно довідки з місця проживання № 284 від 19.02.2019 року та про склад сім`ї у будинку по [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , його дружина [PERSON] , син [PERSON] , син [PERSON] , та [PERSON] , який не проживає з 2012 року (а.с.7). Згідно акту обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] по [ADDRESS] від 02.04.2019 року [PERSON] у будинку не проживає, його речей немає (а.с.19). Ту обставину, що відповідач [PERSON] довгий час, а саме років 5-6 - не проживає у будинку [PERSON] підтвердили у судовому засіданні і свідки [PERSON] та [PERSON] Судом встановлені такі фактичні обставини та визначено зміст спірних правовідносин. Предметом даного позову являється вирішення питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення внаслідок тривалої відсутності такої особи за зареєстрованим місцем проживання, що регулюється положеннями Житлового Кодексу УРСР, який є чинним на даний час. На підставі ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. На підставі ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 317 ЦК передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 391 ЦК встановлено, що власник майна вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, крім іншого, і на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Суд вважає, що та обставина, що відповідач [PERSON] залишається зареєстрованим у будинку позивача, не оплачує комунальні послуги, порушує права позивача, оскільки перешкоджає вільному володінню й розпорядженню своєю власністю. Тому, суд вважає можливим визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у спірному будинку, тим більше, що у відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Отже, позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню. Вимога відносно стягення з відповідача понесених судових витрат була знята позивачем в судовому засіданні під час судового розгляду. На підставі викладеного,

Outcome: approved