Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Коростишівського районного суду Житомирської області з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в обґрунтування якого зазначила, що 04 червня 2011 року Коростишівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, актовий запис № 72. Від шлюбу у сторін народилась дочка : [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у сторін відсутні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння та довіра. Подружжя втратили почуття любові та поваги один до одного, тому примирення між ними неможливе. З відповідачем спільного господарства не ведуть, спільного набутого майна в шлюбі не мають. Вказані обставини призвели до фактичного припинення шлюбних відносин, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересах позивача. Відповідач зобов`язаний утримувати дитину, аліментів нікому не сплачує. Позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між сторонами, стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання дочки [PERSON] у розмірі ј частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 01.10.2021 відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До суду подала заяву, в якій просить здійснювати розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду направив заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує щодо їх задоволення. Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенню ч.2 ст.247 ЦПК України. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити за відсутності сторін, що відповідає положенню частини 3 статті 211 ЦПК України. Суд, розглянувши подані сторонами заяви, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов такого висновку. У відповідності з частиною 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 04 червня 2011 року Коростишівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області було зареєстровано шлюб між сторонами, актовий запис №72 і вказана обставина підтверджується повторно виданим свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] (а.с.4). Від даного шлюбу сторони мають дитину: дочку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.7). [PERSON] , [INFO] проживає з позивачем [PERSON] і вказана обставина підтверджується довідкою № 908 від 24.09.2021 КП «Коростишівська комунальна служба» та сторонами не заперечується. Сторони припинили сімейно-шлюбні відносини і примирення між ними стало неможливим. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст.12, ч.1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. А відтак, кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин згідно зі ст. 56 Сімейного кодексу України. За змістом ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягаючи на розірванні шлюбу, відповідач щодо розірвання шлюбу не заперечує. Таким чином, сім`я сторін фактично розпалася, стосунки, які існують між сторонами, виключають можливість збереження сім`ї, подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб необхідно розірвати. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання малолітньої [PERSON] , до досягнення повноліття суд зазначає наступне. Позивач [PERSON] бажає отримувати аліменти за рішенням суду. Згідно частин 8, 9 ст.7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Обов`язок батьків щодо утримання своєї дитини є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своєї дитини, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, вони зобов`язані утримувати дитину до досягнення ними повноліття (ст.ст.141,180 СК України). Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені ст.181 СК України, за змістом якої, аліменти за рішенням суду присуджуються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. Положеннями ст.182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та обмежено мінімальний розмір аліментів, встановлено, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За вимогами ч.3 ст.181 СК України оскільки дитина - [PERSON] проживає з позивачем, остання має право на стягнення аліментів та просить їх стягувати у частці від доходу батька (ч.1 ст.184). При визначенні розміру аліментів суд враховує наступне. Позивач здійснює догляд за дитиною, відповідач за віком є працездатним, інвалідом не являється, законом на відповідача покладено обов`язок утримувати дочку до досягнення її повноліття. При цьому, суд при визначенні розміру аліментів, прагне до того, щоб одержувач аліментів, у разі їх сплати, перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами дитини та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання дитини. Суд враховує той факт, що відповідач не заперечив щодо стягнення аліментів на утримання дочки у частці від доходу - в розмірі ј щомісячно до її повноліття, обов`язок обох батьків на утримання дитини, а тому дійшов до висновку про можливість визначення аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення повноліття, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Суд вважає, що цей розмір аліментів на дитину відповідає вимогам виваженості та справедливості. Відповідно до ч.6 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, вони стягуються з відповідача в дохід держави. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 908,00 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України судове рішення слід допустити до негайного виконання в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч.1 ст.191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову - з 24.09.2021 р. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та захисту прав дитини, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає визнання відповідачем позову та вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі

Outcome: approved