Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, для чого визнати за нею право власності на 1/2 частину конструктивних елементів, будівельних матеріалів, обладнання та іншого майна (за переліком, що буде уточнений після проведення будівельно-технічної експертизи), використаного в процесі будівництва недобудованого житлового будинку та господарських будівель за адресою: [ADDRESS]. Представником позивача [PERSON]- [PERSON] було подано заяву про зміну позовних вимог, відповідно до якої він просив поділити спільне сумісне майно подружжя, для чого визнати за [PERSON] як співзабудовником право власності на 1/2 частину збудованого за час шлюбу, але не прийнятого в експлуатацію об'єкта незавершеного будівництва - житлового будинку та господарських будівель за адресою: [ADDRESS]. В обгрунтування позову позивач посилаєтьтся на те,що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було укладено 10.08.1990 року, про що зроблено актовий запис № 453 (повторне свідоцтво про одруження серія [NUMBER] видане 25.06.1997 року). Шлюб було розірвано 25.11.1998 року, про що зроблено актовий запис № 286 (свідоцтво про розірвання шлюбу серія [NUMBER]). 24.01.1992 року, тобто під час шлюбу, [PERSON] уклав договір купівлі-продажу, за яким він придбав жилий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п.1 договору на земельній ділянці розміром 1200 кв.м. розташований жилий дерев'яний будинок літ. А-1 жилою площею 19,10 кв.м. До будинку примикають надвірні будівлі: сарай літ. а3. Право власності на вказаний будинок в цілому було зареєстровано за відповідачем [PERSON] Дергачівським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 4 за реєстровим номером 716 від 06.02.1992 року. Рішенням № 167 виконавчого комітету Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 14.07.1992 року відповідачу було дозволено знести старий будинок та побудувати замість нього новий житловий будинок А-1 по типовому проекту № 144-24-89/1, а також закріплено за домоволодінням № 6 земельну ділянку площею 1500 кв.м. та лишок в розмірі 100 кв.м. На виконання цього рішення сторони знесли старий будинок та на його місці звели недобудований будинок. З наявного у справі технічного паспорту та матеріалів інвентарної справи на домоволодіння за адресою: Харківська область, Дергачівський район, [ADDRESS] видно, що на земельній ділянці розташований будинок «А-1» 1995 року побудови загальною площею 61,6 кв.м., жилою площею 33,9 кв.м. з недобудованим мезоніном «Мз» площею 37,6 кв.м., верандою «а-2» 1994-1995 року побудови площею 26,0 кв.м., ганком «а» 1995 року побудови площею 3,3 кв.м., а також надвірні будівлі - погріб «Б» 1996 року побудови площею 15,6 кв.м., вбиральня «Г» 1992 року побудови площею 1,6 кв.м., недобудований гараж «Д» 1993 року побудови площею 59,1 кв.м., навіс «Е» 1997 року побудови площею 16,4 кв.м., навіс «И» 2002 року побудови площею 24,1 кв.м., оглядна яма «д» 1995 року побудови площею 3,1 кв.м., ворота «№1» 1995 року, огорожа «№2» 1995 року, огорожа «№3» 1997 року, колодязь № 4 2004 року, зливна яма «Ж» 1997 року побудови, зливна яма «З» 1997 року побудови. Технічний паспорт та матеріали інвентарної справи не містять відомостей про наявність в домоволодінні об'єктів самочинного будівництва. Натомість в технічному паспорті проставлено штампи, які містять розділи «Згідно проекту» та «Фактично», що відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України від 24.05.2001 року № 127 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за № 582/5773, свідчить про законність здійснення ними будівництва. Побудова будинку «А-1», мезоніну «Мз», веранди «а-2», ганку «а», погрібу «Б», вбиральні «Г», гаражу «Д», навісу «Е» 1997 року, оглядної ями «д», воріт «№1», огорожі «№2», огорожі «№3», зливної ями «Ж», зливної ями «З» до 1997 року включно, були здійснені під час шлюбу між сторонами. Відповідно до довідки Дергачівського міжміського бюро технічної інвентаризації від 10.07.1997 р станом на момент видачі довідки готовність незакінченого будівництвом двоповерхового жилого будинку, що в [ADDRESS], складає 81%. Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 2564 від 21.09.2007 року встановлено, що на момент проведення експертизи готовність житлового будинку літ. «А-1» становить 100%, мезоніну літ. «Мз» 47%, надвірних споруд 100%, окрім гаражу літ. «Д» 56%. На даний час відповідачем не вчинено дії для прийняття вказаного будинку до експлуатації та проведення державної реєстрації права власності на нього, тобто вказаний будинок лишається недобудованим (об'єктом незавершеного будівництва). Разом з тим даний будинок використовується відповідачем для проживання його сім'ї у кількості 7 осіб, про що свідчить довідка про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб , що свідчить про придатність даного будинку для використання в якості житла. У вересні 2015 року вона звернулась до відповідача із позовними вимогами про встановлення порядку користування недобудованим жилим будинком, господарськими будівлями та земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS], просила виділити в користування їй як співвласнику жилу кімнату площею 15,8 кв.м., залишивши в спільному користуванні сторін допоміжні й підсобні приміщення будинку, а також господарські будівлі і земельну ділянку. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 08.12.2015 року, яке сторонами не оскаржувалось, в задоволенні позову було відмовлено з посиланням на те, що спірний будинок досі не прийнятий до експлуатації, а тому визначити порядок користування ним як об'єктом нерухомості неможливо. Вищезаначені обставини змусили її звернутися до суду за захистом порушенихз та не визнаних прав. Представник позивача [PERSON]- [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував,вважаючи його не обгрунтованим та звернувся до суду із клопотанням про застосування строку позовної давності. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З представлених доказів, наявних у матеріалах справи, вбачається,що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було укладено 10.08.1990 року, про що зроблено актовий запис № 453 (повторне свідоцтво про одруження серія [NUMBER] видане 25.06.1997 року). Шлюб було розірвано 25.11.1998 року, про що зроблено актовий запис № 286 (свідоцтво про розірвання шлюбу серія [NUMBER]). 24.01.1992 року, тобто під час шлюбу, [PERSON] уклав договір купівлі-продажу, за яким він придбав жилий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п.1 договору на земельній ділянці розміром 1200 кв.м. розташований жилий дерев'яний будинок літ. А-1 жилою площею 19,10 кв.м. До будинку примикають надвірні будівлі: сарай літ. а3. Право власності на вказаний будинок в цілому було зареєстровано за відповідачем [PERSON] Дергачівським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 4 за реєстровим номером 716 від 06.02.1992 року. Дергачівським районним судом Харківської області під час розгляду справи № 619/6009/14-ц у рішенні від 04.06.2015 , залишеному без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 09.07.2015 , було встановлено наступне: «Оскільки право власності на дерев'яний жилий будинок, який знаходиться за адресою: Харківська область, Дергачівський район, [ADDRESS], набуте [PERSON] за час шлюбу з позивачем, то зазначений будинок є спільною сумісною власністю сторін». Дані обставини не оспорювались сторонами. За ч.3 ст.61 ЦПК обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, судами раніше було встановлено, що жилий будинок за адресою: Харківська область, Дергачівський район, [ADDRESS], придбаний [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 24.01.1992 , є спільною сумісною власністю сторін, а тому суд відхиляє заперечення відповідача [PERSON] щодо придбання ним вказаного будинку за грошові кошти, що нібито були подаровані йому матір'ю та в силу цього належали йому особисто. Рішенням № 167 виконавчого комітету Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 14.07.1992 відповідачу було дозволено знести старий будинок та побудувати замість нього новий житловий будинок А-1 по типовому проекту № 144-24-89/1, а також закріплено за домоволодінням № 6 земельну ділянку площею 1500 кв.м. та лишок в розмірі 100 кв.м. На виконання цього рішення сторони знесли старий будинок та на його місці звели недобудований будинок. З наявного у справі технічного паспорту та матеріалів інвентарної справи на домоволодіння за адресою: Харківська область, Дергачівський район, [ADDRESS] видно, що на земельній ділянці розташований будинок «А-1» 1995 року побудови загальною площею 61,6 кв.м., жилою площею 33,9 кв.м. з недобудованим мезоніном «Мз» площею 37,6 кв.м., верандою «а-2» 1994-1995 року побудови площею 26,0 кв.м., ганком «а» 1995 року побудови площею 3,3 кв.м., а також надвірні будівлі - погріб «Б» 1996 року побудови площею 15,6 кв.м., вбиральня «Г» 1992 року побудови площею 1,6 кв.м., недобудований гараж «Д» 1993 року побудови площею 59,1 кв.м., навіс «Е» 1997 року побудови площею 16,4 кв.м., навіс «И» 2002 року побудови площею 24,1 кв.м., оглядна яма «д» 1995 року побудови площею 3,1 кв.м., ворота «№1» 1995 року, огорожа «№2» 1995 року, огорожа «№3» 1997 року, колодязь № 4 2004 року, зливна яма «Ж» 1997 року побудови, зливна яма «З» 1997 року побудови. Технічний паспорт та матеріали інвентарної справи не містять відомостей про наявність в домоволодінні об'єктів самочинного будівництва. Натомість в технічному паспорті проставлено штампи, які містять розділи «Згідно проекту» та «Фактично», що відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України від 24.05.2001 року № 127 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за № 582/5773, свідчить про законність здійснення сторонами будівництва. Виходячи з даних про рік побудови окремих складових частин житлового будинку та надвірних будівель, суд доходить висновку про побудову будинку «А-1», мезоніну «Мз», веранди «а-2», ганку «а», погрібу «Б», вбиральні «Г», гаражу «Д», навісу «Е» 1997 року, оглядної ями «д», воріт «№1», огорожі «№2», огорожі «№3», зливної ями «Ж», зливної ями «З» до 1997 року включно, тобто під час шлюбу між сторонами. Відповідно до довідки Дергачівського міжміського бюро технічної інвентаризації від 10.07.1997 р станом на момент видачі довідки готовність незакінченого будівництвом двоповерхового жилого будинку, що в [ADDRESS], складає 81%. Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 2564 від 21.09.2007 встановлено, що на момент проведення експертизи готовність житлового будинку літ. «А-1» становить 100%, мезоніну літ. «Мз» 47%, надвірних споруд 100%, окрім гаражу літ. «Д» 56%. На даний час відповідачем [PERSON]не вчинено дії для прийняття вказаного будинку до експлуатації та проведення державної реєстрації права власності на нього, тобто вказаний будинок лишається недобудованим (об'єктом незавершеного будівництва). Разом з тим даний будинок використовується відповідачем для проживання його сім'ї у кількості 7 осіб, про що свідчить довідка про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб , що свідчить про придатність даного будинку для використання в якості житла. У вересні 2015 року [PERSON] звернулась до [PERSON] із позовними вимогами про встановлення порядку користування недобудованим жилим будинком, господарськими будівлями та земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS], просила виділити в користування їй як співвласнику жилу кімнату площею 15,8 кв.м., залишивши в спільному користуванні сторін допоміжні й підсобні приміщення будинку, а також господарські будівлі і земельну ділянку. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 08.12.2015 року, яке сторонами не оскаржувалось, в задоволенні позову було відмовлено з посиланням на те, що спірний будинок досі не прийнятий до експлуатації, а тому визначити порядок користування ним як об'єктом нерухомості неможливо. При цьому суд з посиланням на ч.3 ст.331 ЦК вказав, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна), та дійшов висновку, що позивачем обраний невірний спосіб захисту, але це не позбавляє її права звернутись до суду з позовом про визнання права власності на частину об'єкта незавершеного будівництва за адресою: [ADDRESS], Дергачівський район, Харківська область, як спільного майна подружжя. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК). У зв'язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Відповідно до статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС України), (чинного на час будівництва спірного будинку) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Аналогічні норми містяться і в ст.ст. 60, 63, 70 СК України, ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 372 ЦК України. Майном відповідно до ч. 1 ст. 190 та ст. 179 ЦК України є окремі речі, сукупність речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки. В постанові Верховного Суду України від 07.09.2016 у справі № 6-47цс16 суд встановив наступне: статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved