Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до відповідачів [PERSON], [PERSON], в якій просить визнати договір купівлі-продажу автомобіля марки RENAULT MASTER, державний номер [NUMBER], 2000 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) VF1FDAED520717451, укладений 06.05.2015 року, недійсним в частині покупця, визнавши покупцем цього автомобіля її [PERSON], визнати за нею право власності на автомобіль марки RENAULT MASTER, державний номер [NUMBER], 2000 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) VF1FDAED520717451, який зареєстрований на відповідача 1 [PERSON] у Центрі надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування Овруцького та Народицького районів, 06.05.2015 року на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХХ940877, стягнути на її користь судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1312 грн. Позов мотивований тим, що у позивача в користуванні та розпорядженні знаходився автомобіль марки RENAULT MASTER, державний номер [NUMBER], 2000 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) VF1FDAED520717451, який був зареєстрований на відповідача 2. 27.09.2012 року між позивачем та відповідачем 2 було укладено усний договір купівлі-продажу вказаного автомобіля, згідно з яким позивач за власні кошти купила у відповідача 2 спірний автомобіль за 6300 доларів США, що підтверджується розпискою написаною власноручно відповідачем 2. Перереєстрація автомобіля на імя позивача своєчасно проведена не була. З 01.10.2012 року позивач та відповідач 1 розпочали спільне проживання однією сімєю у житловому будинку по вул.Молодіжна, 30 в с.Слобода Шоломківська Овруцького району Житомирської області, який на праві власності належить матері позивача [PERSON]. Проживаючи спільно, відповідач 1 з дозволу позивача почав користуватись спірним автомобілем. У травні 2015 року відповідач 2 стала категорично вимагати зняти з обліку зареєстрований на неї автомобіль, який вона 27.09.2012 року продала позивачу. 06.05.2015 року позивач та відповідач 1, приїхавши на зустріч з відповідачем 2, пішли до Центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування Овруцького та Народицького районів (третя особа у справі), де відповідач 2 зняла з обліку спірний автомобіль. У звязку з тим, що позивач не мала при собі паспорта, автомобіль був зареєстрований на відповідача 1, який пообіцяв найближчим часом переоформити автомобіль на позивача. На даний час відносини між позивачем та відповідачем 1 зіпсувались і сторони припини спільне проживання. Відповідач 1 почав заперечувати право позивача на автомобіль. Оскільки насправді угода купівлі-продажу спірного автомобіля відбулась між відповідачем 2 та позивачем, і остання є його покупцем за власні кошти, позивач вважає, що реєстрація в органах ДАІ цього автомобіля повинна бути проведена на неї, так як реєструючи спірний транспортний засіб у Центрі надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування Овруцького та Народицького районів, сторони не повідомили про цю обставину працівників центру і їм нічого про це не було відомо. Відтак, позивач вважає, що правочин купівлі-продажу автомобіля є удаваним, а тому на підставі ст.235 ЦК України просить позов задоволити. Ухвалою суду від 02.10.2015 року було частково задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову та накладено арешт на автомобіль марки RENAULT MASTER, державний номер [NUMBER], 2000 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) VF1FDAED520717451, який 06.05.2015 року зареєстрований на [PERSON] (вул.Білківська, 39, с.Білка Овруцького району Житомирської області, ІПН [NUMBER]) у Центрі надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування Овруцького та Народицького районів, підпорядкованого УДАІ УМВС України в Житомирській області, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХХ940877. Третя особа подала заяву про розгляд справи за відсутності її представника. В судовому засіданні позивач та її представник вимоги та доводи позовної заяви підтримали, просили позов задоволити повністю, з мотивів у ньому наведених, а також пояснили, що спірний автомобіль був придбаний позивачем за кошти її матері [PERSON], яка попередньо домовилась про його купівлю із сином відповідача 2 [PERSON] та дала гроші на його придбання своїй дочці, тобто позивачу у справі; передача грошей за автомобіль від позивача до відповідача 2 [PERSON] відбулась в присутності тітки позивача [PERSON]; автомобіль з домогосподарства відповідача 2 відразу після його придбання у вересні 2012 року забирали позивач та відповідач 1 разом; при цьому автомобіль завжди знаходився за місцем спільного проживання позивача та відповідача 1 у домогосподарстві [PERSON]; хоча позивач і має посвідчення на право керування транспортними засобами, протягом трьох років з жовтня 2012 року по даний час автомобілем користувався відповідач 1; перереєстрація спірного транспортного засобу в органах ДАІ на відповідача 1 відбулась із добровільної згоди позивача; на даний час спірний автомобіль знаходиться в пошкодженому стані внаслідок ДТП у гаражі відповідача 1; останній відмовляється його повернути позивачу та перереєструвати на неї. В судовому засіданні відповідач 1 та його представник проти вимог та доводів позовної заяви заперечили, просили у задоволенні позову відмовити за безпідставністю та скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 02.10.2015 року, пояснили, що спірний автомобіль був придбаний за кошти відповідача 1, які той позичив у знайомого [PERSON], що стверджується розпискою від 25.09.2012 року, та згодом повернув їх, що також стверджується розпискою від 03.10.2014 році; з метою повернення коштів за придбаний автомобіль відповідач 1 відпрацьовував та неодноразово брав кредити у Кредитній спілці «Оберіг», які на даний час повністю погасив, що стверджується копіями договорів споживчого кредиту та листом КС «Оберіг» від 31.08.2015 року про відсутність у [PERSON] заборгованості по кредитних договорах на загальну суму 46000 грн.; відповідач 1 не заперечує обставини того, що кошти за спірний автомобіль дійсно передала відповідачу 2 позивач, однак стверджує, що ці кошти належали йому і були передані позивачем відповідачу 2 в рахунок купівлі автомобіля саме на його прохання; з того моменту, коли авто було забране відповідачем 1 разом з позивачем з території господарства відповідача 2, він (відповідач 1) весь час протягом більш як трьох років безперервно і безперешкодно ним користується; до моменту перереєстрації автомобіля керував ним на підставі довіреності; перереєстрацію спірного автомобіля в органах ДАІ 06.05.2015 року на відповідача 1, як на нового власника, вважають правомірною, оскільки придбав його саме він, а тому просять у задоволенні позову відмовити повністю. В судовому засіданні 29.10.2015 року та 30.11.2015 року відповідач 2 проти позову не заперечила, пояснила, що продажем спірного автомобіля займався її син [PERSON]; гроші за продане авто в сумі 6300 доларів США у в неї вдома їй передала у вересні 2012 року позивач у присутності [PERSON], про що відповідач 2 власноручно написала розписку; машина була знята нею з обліку в ДАІ у травні 2015 року та перереєстрована на відповідача 1. Через канцелярію суду 08.12.2015 року від відповідача 2 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій вона також повідомила, що позов визнає в повному обсязі. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що гроші за спірний автомобіль у її присутності дійсно були передані позивачем [PERSON] відповідачу 2 [PERSON]. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що відповідач 2 є його матірю; у вересні 2012 року до нього завернулась мати позивача [PERSON] та повідомила, що хоче купити для своєї дочки автомобіль; гроші за спірне авто були передані його матері [PERSON] в сумі 6300 доларів США, при цьому він не був присутній; машину з його гаражу забирали позивач та відповідач 1 разом у його присутності; за кермом спірного автомобіля виїхав відповідач 1, а позивача свідок відвіз додому на своєму автомобілі. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є матірю позивача [PERSON]; десь приблизно 25.09.2015 року вона особисто домовилась з [PERSON] про купівлю машини за 6300 доларів США; для цієї мети передала дочці [PERSON] 5000 доларів США купюрами номіналом по 100 доларів та решту суми у гривнах, свідків при цьому не було; при передачі грошей продавцеві присутня не була; куплену машину в її домогосподарство пригнав відповідач 1 [PERSON]; до купівлі автомобіля позивач та відповідач 1 зустрічались, а після придбання машини з жовтня 2012 року почали спільно проживати у неї в домогосподарстві; після перереєстрації автомобіля на відповідача 1 останній припинив спільне проживання з її дочкою позивачем десь з липня-серпня 2015 року та забрав автомобіль; дочка самостійно на спірній машині не їздила, за кермом завжди їздив відповідач 1, як у своїх справах, так і у справах свідка та позивача; машина використовувалась в інтересах сімї. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є сусідом [PERSON] та її дочки позивача [PERSON]; відповідач 1 [PERSON] зустрічався із позивачем [PERSON]; однак жити разом вони почали з жовтня 2012 року, коли купили машину, яка постійно стояла біля подвіря [PERSON]; не проживають разом приблизно з липня-серпня 2015 року. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є сільським головою с.Слобода Шоломківська Овруцького району Житомирської області; позивач [PERSON] і її мати [PERSON] є його односельчанками та зареєстровані на території сільської ради; відповідач 1 [PERSON] на території сільради проживав з жовтня 2012 року без реєстрації, з серпня 2015 року не проживає; на прохання позивача, на підставі свідчень двох свідків [PERSON] та [PERSON], він, як сільський голова, підписав та видав довідку виконкому Шоломківської сільської ради Овруцького району Житомирської області від 13.08.2015 року № 1933 про проживання в житловому будинку по вул.Молоджіна, 30 в с.Слобода Шоломківська, який належить на праві приватної власності [PERSON], [PERSON] без реєстрації разом із співмешканкою [PERSON] з жовтня 2012 року по даний час; також пояснив, що по селу ходять слухи, що [PERSON] купила автомобіль новому зятю. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається із копії заяви № 63024919 від 06.05.2015 року, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХХ940877 та листа Центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування Овруцького та Народицького районів, підпорядкованого УДАІ УМВС України в Житомирській області, від 04.08.2015 року № 294, автомобіль марки RENAULT MASTER, реєстраційний номер [NUMBER], 2000 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) VF1FDAED520717451, 06.05.2015 року був перереєстрований на нового власника [PERSON] відповідача 1 у справі на підставі довідки рахунку № ААЕ035846 від 05.05.2015 року. Позивач на підставі ст.235 ЦК України просить визнати договір купівлі-продажу автомобіля марки RENAULT MASTER, державний номер [NUMBER], 2000 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) VF1FDAED520717451, укладений 06.05.2015 року, недійсним в частині покупця, визнати покупцем цього автомобіля позивача; визнати за позивачем право власності на автомобіль марки RENAULT MASTER, державний номер [NUMBER], 2000 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) VF1FDAED520717451, який зареєстрований 06.05.2015 року на відповідача 1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХХ940877. У відповідності до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як випливає із змісту норм глави 54 ЦК України, договір купівлі-продажу є реальним договором і вважається укладеним не з моменту передачі грошей, а з моменту передачі речі. Моментом передачі речі транспортного засобу є його державна реєстрація (перереєстрація) в органах ДАІ. Так, згідно з пунктами 1,2,3,6 Правил державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388 (із змінами та доповненнями, у редакції чинній, як на момент передачі грошей за придбаний автомобіль у вересні 2012 року, так і на момент здійснення його перереєстрації у травні 2015 року), державна реєстрація автомобілів є обов'язковою для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх і здійснюється органами Державтоінспекції МВС. Пунктом 7 цих Правил передбачено, що власники транспортних засобів мають зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання. Відповідно до п.8 Правил, реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, оцінку його вартості, яка провадиться спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку у визначеному законодавством порядку. Правомірність придбання транспортних засобів, складових частин, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами-виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами, укладеними на товарних біржах. Для реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім названих документів, додається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Відчуження, передача власником придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах ДАІ, не проводиться. Тобто у даному випадку договір купівлі-продажу спірного автомобіля, між відповідачами 1,2 є укладеним саме 06.05.2015 року з моменту державної перереєстрації транспортного засобу на нового власника відповідача 1. Як визнали сторони в судовому засіданні, до моменту перереєстрації автомобіля, ним користувався відповідач 1 на підставі довіреності відповідача 2 на право керування транспортним засобом. Цієї довіреності у письмовій формі суду не надано. При цьому суд звертає увагу сторін на те, що за положеннями ст.ст.238, 244 ЦК України довіреність не є правовим оформленням переходу права власності. Видачу довіреності без укладення договору купівлі-продажу не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності на автомобіль. Відтак, наявність у особи довіреності на право керування транспортним засобом не є підставою набуття права власності на цей транспортний засіб. Як видно з наявної у матеріалах справи копії полісу № АВ/9551123 від 26.09.2012 року обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії якого з 27.09.2012 року по 26.09.2013 року, договір страхування від 26.09.2013 року щодо забезпеченого спірного транспортного засобу був укладений з ПАТ «Страхова компанія «Оранта» саме відповідачем 1 [PERSON]. Тобто відповідач 1 користувався спірним автомобілем ще з вересня 2012 року. Факту передачі грошей в сумі 6300 доларів США відповідачу 2 у вересні 2012 року в рахунок оплати за спірний автомобіль (розписка від 27.09.2012 року) саме позивачем сторони, в тому числі відповідач 1, не заперечують. Сторони сперечаються щодо походження цих коштів. Позивач стверджує, що гроші для купівлі машини їй дала мати. Натомість відповідач 1 стверджує, що гроші для купівлі авто дав позивачу він, позичивши їх напередодні у знайомого [PERSON] в сумі 6000 доларів США (розписка від 25.09.2012 року) та згодом повернувши (розписка від 03.10.2014 року), оскільки для цього відпрацьовував та протягом грудня 2012 року жовтня 2014 року брав у Кредитній спілці «Оберіг» декілька споживчих кредитів на загальну суму 46000 грн., за якими повністю розрахувався (лист КС «Оберіг» від 31.08.2015 року № 1157). Сторонам в судовому засіданні відповідно до вимог ст.10 ЦПК України було розяснено судом їх процесуальні права та обовязки, попереджено про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, зокрема розяснено право заявити клопотання про виклик в судове засідання та допит свідка [PERSON]. Однак, ніхто із сторін, та їх представників не виявив наміру заявити та не заявив такого клопотання. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом (ст.ст.215-236 ЦК України) та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Визнання договору купівлі-продажу недійсним з підстав, що насправді покупцем є інша особа (ст.235 ЦК України), можливо за умови, що фактично майно було придбано за її кошти і для неї особисто. Із наданих в судовому засіданні пояснень сторін, показів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] судом встановлено, що з жовтня 2012 року по серпень 2015 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах. Для забезпечення потреб сімї було придбано автомобіль марки RENAULT MASTER, державний номер [NUMBER], 2000 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) VF1FDAED520717451. Право власності зареєстровано за відповідачем 1. Факт використання автомобіля в інтересах сімї сторони в судовому засіданні не заперечували та він підтверджується показами свідка [PERSON]. Згідно з вимогами п.3 ст.218 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Тому в суду немає підстав в якості доказу існування домовленості між позивачем і її матірю [PERSON] щодо придбання за кошти останньої спірного автомобіля для потреб позивача приймати до уваги покази свідків, оскільки договору, за яким позивачу її матір передала гроші на купівлю транспортного засобу, у письмовій формі у даному випадку вчинено не було. Згідно з главою 68 ЦК України договір доручення, в тому числі щодо вчинення дій по купівлі транспортного засобу, також має бути вчинений у письмовій формі, чого також не було. При цьому беззаперечних доказів, які б свідчили, що кредити, отримані відповідачем 1 протягом грудня 2012 року жовтня 2014 року на підставі укладених з Кредитною спілкою «Оберіг» договорів споживчого кредиту, використані ним саме на придбання автомобіля, ним не надано. Проте оскільки у період з жовтня 2012 року по серпень 2015 року позивач та відповідач 1 спільно проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, це не виключає використання ними вказаних кредитних коштів на потреби сімї, в тому числі для повернення коштів, використаних для оплати автомобіля. Таким чином, суд вважає, що спірний автомобіль був придбаний не для позивача особисто, а для задоволення потреб сімї, автомобіль безпосередньо використовував відповідач, а тому правові підстави вважати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля в частині покупця відсутні. Визнання позову відповідачем 2 суперечить закону. З огляду на викладене, підстав для задоволення позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу автомобіля, укладеного 06.05.2015 року, недійсним в частині покупця, визнання позивача покупцем автомобіля та визнання за нею право власності на автомобіль немає. Тому

Outcome: dismissed