Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з даним позовом до суду, який в процесі розгляду справи уточнив. Зазначив, що 20.04.2001 року помер його дідусь [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на належну йому земельну ділянку, загальною площею 4,7300 га., яка розташована на території Містківської сільської ради та грошові вклади. Дружина померлого [PERSON] у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого чоловіка, але отримала свідоцтво на спадщину лише на грошові вклади, оформити свої спадкові права на земельну ділянку за життя не встигла. 16.08.2003 року [PERSON] померла, у зв'язку з чим відкрилася спадщина у вигляді земельних ділянок на території Містківської сільської ради Сватівського району. Місцем відкриття спадщини є с. Іванівка, Сватівського району, Луганської області. За життя [PERSON], перебуваючи на лікуванні в лікарні м. Рубіжне, засвідчила 07.08.2003 року у в.о. головного лікаря лікувального закладу свій заповіт, згідно якого все належне їй майно, яке буде належати їй на день смерті, було заповідано позивачу. Заповіт не скасовано і не змінено. Таким чином [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті своєї бабусі [PERSON] Згідно рішення Сватівського районного суду Луганської області від 29.07.2016 року було встановлено факт прийняття [PERSON] спадщини після померлої 16 серпня 2003 року [PERSON] шляхом фактичного вступу у володіння та керування спадковим майном. 12 вересня 2016 року позивач звернувся до першої Сватівської державної нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак постановою нотаріуса йому було відмовлено в звязку з тим, що оригінали державних актів на право власності на земельні ділянки втрачені. Просить суд визнати за ним в порядку спадкування право власності на земельну ділянку загальною площею 4,73 га., розташовану на території Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області, яка на момент смерті належала на праві приватної власності [PERSON] та на земельну ділянку загальною площею 4,73 га., розташовану на території Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області, яку [PERSON] прийняла у спадок після смерті свого чоловіка [PERSON], але за життя не оформила спадкові права. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали заявлені вимоги, обґрунтувавши їх доводами, викладеними у позові. У подальшому просили розглядати справу за їх відсутності. Представник відповідача Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області, в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав (а.с.32). Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що подружжя [PERSON] проживали вдвох в с. Іванівка, Сватівського району. Їх донька, мати позивача, давно померла, тому їм допомагав онук [PERSON] Після смерті чоловіка [PERSON] залишилася проживати в с. Іванівка, за нею здійснював догляд [PERSON] Суд,\~\~заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи та надані докази в сукупності, прийшов до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що 20 квітня 2001 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 23.04.2001 року, серія 1-ЕД № 276624 (а.с. 6). Як вбачається з матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON], який помер 20.04.2001 року (а.с. 77-85), представник [PERSON] за довіреністю звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: Сватівський район, х. Іванівка, земельної ділянки та грошових вкладів. Згідно листа відділу Держгеокадастру у Сватівському районі Луганської області від 05.12.2016 року № 9-28-99.1-28427-16, за [PERSON] зареєстрована земельна ділянка загальною площею 4,7300 га, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області, відповідно до державного акта про право власності на земельну ділянку серії ЛГ № 072081 від 26.10.2004 року (а.с. 70, 58-59). 18.12.2001 року [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на грошові вклади (а.с. 82), на інше спадкове майно [PERSON] за життя не оформила спадкові права. Згідно заповіту, складеного [PERSON] 07 серпня 2003 року, посвідченого в.о. головного лікаря лікувального закладу м. Рубіжного, остання заповідала [PERSON], [INFO] все належне їй майно, яке буде належати їй на день смерті (а.с. 7). Заповіт зареєстровано у Спадковому реєстрі за № 8441858 та є чинним (а.с. 41). 16.08.2003 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16.08.2003 року, серія 1-ЕД № 385072 (а.с. 5). Як вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] відсутні (а.с. 40). Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності зі\~ ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповітом згідно положень ст. 1233 ЦК України є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно положень ч. 1\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно рішення Сватівського районного суду Луганської області від 29.07.2016 року було встановлено факт прийняття [PERSON] спадщини після померлої 16 серпня 2003 року [PERSON] шляхом фактичного вступу у володіння та керування спадковим майном (а.с. 15-16). У відповідності до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, в складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріусу за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно листа відділу Держгеокадастру у Сватівському районі Луганської області від 09.11.2016 року № 9-28-0.4-2635/15-16, за [PERSON] зареєстрована земельна ділянка загальною площею 4,7300 га, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області, відповідно до державного акта про право власності на земельну ділянку серії ЛГ № 072082 від 27.09.2004 року (а.с. 44, 60-61). Позивач [PERSON] звернувся до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про прийняття спадщини після смерті [PERSON], однак нотаріус Першої Сватівської держаної нотаріальної контори [PERSON] відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії в звязку з відсутністю у спадкоємця оригіналів правовстановлюючих документів, про що виніс Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 870/0232 від 12.09.2016 року (а.с.21). Згідно п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при наявності умов для отримання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У випадку відмови нотаріуса у оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до\~ст. 125 ЗК\~України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (ст. 126 ЗК України). Згідно до ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно положень п.10\~Постанови\~\~Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно\~ до\~ статті 1225 ЦК України право власності на\~ земельну\~ ділянку\~ переходить\~ до\~ спадкоємців\~ за\~ загальними правилами\~ спадкування\~ (зі\~ збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності\~ на\~ землю\~ або\~ іншим правовстановлюючим документом. Як вбачається з матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] була власником земельної ділянки загальною площею 4,73 га., розташованої на території Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області, яка на момент смерті належала на їй праві приватної власності та земельної ділянки загальною площею 4,73 га., розташованої на території Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області, яку [PERSON] прийняла у спадок після смерті свого чоловіка [PERSON], але за життя не оформила спадкові права, і зі смертю [PERSON] вказане право не припинилося, та, як наслідок, позивач не позбавлений права вимоги про визнання за ним права власності на земельні ділянки як спадкоємець за заповітом. Іншим шляхом встановити своє право спадкоємець позбавлений можливості, оскільки державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва у зв'язку з відсутністю оригіналів державних актів. Згідно\~до ч. 1 ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Таким чином, всебічно і повно з'ясувавши обставини справи, дослідивши юридичну природу виниклих правовідносин, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved