Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду і свої вимоги мотивує тим, що він працював в ГУ НП в Сумській області начальником центру обслуговування підрозділів. Наказом від 14.02.2017 року № 67/ос його було звільнено з підприємства у звязку із скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Посилається на те, що його звільнення проведено з порушенням трудового законодавства: без запропонування вакантних посад, що є порушенням 49-2 КЗпП України та без згоди первинної профспілкової організації, членом якої він є, без дотримання вимог\~ст. 42 КЗпП України, а тому просить суд визнати незаконним та скасувати наказ про його звільнення, поновити його на роботі начальника центру обслуговування підрозділів підпорядкованого [PERSON] управлінню. Національної поліції в Сумській області та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала з підстав зазначених у позові та просить його задоволити повністю та допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі [PERSON] на посаді начальника центру обслуговування підрозділів підпорядкованого [PERSON] управління Національної поліції в Сумській областіта стягнення середнього заробітку за 1 (один місяць). Представник відповідача [PERSON] управління Національної поліції в Сумській області - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала повністю та посилається на те, що звільнення позивача було проведено у відповідності з вимогами трудового законодавства. Позивачу було направлено повідомлення про звільнення з переліком посад рекомендованим листом, згода профспілкової організації отримана в процесі судового розгляду справи. Просить в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного: Судом при розгляді справи встановлено, що вказану вище посаду позивач [PERSON] займав за вільним наймом з 07.11.2015 року відповідно до Наказу від 07.11.2015 року «По особовому складу». Загальний стаж роботи в органах внутрішніх справ позивача складає понад 23 роки. Згідно Наказу ГУ НП в Сумській області «Про організаційні зміни в ГУ НП в Сумській області внесені зміни до штатного розпису ГУ НП в Сумській області». На виконання вимог наказу 06.12.2016 року позивач був попереджений про майбутнє звільнення. Попередження про звільнення було надано позивачу без запропонування іншої роботи, що є грубим порушенням ст.49 КЗпП враховуючи той факт, що посади у центрі обслуговування підрозділів, де працював позивач було не тільки не скорочено, а збільшено. Той факт, що посада яку займав позивач до введення в дію нового штатного розпису стала атестована, не може бути підставою для звільнення, оскільки фактично посада не скорочувалась. Не заслуговують на увагу надані відповідачем документи щодо надсилання поштою рекомендованого листа з повторним попередженням про звільнення та запропонуванням посад, враховуючи той факт, що лист відправлений не за місцем реєстрації та мешкання позивача, що унеможливило ознайомлення позивача із запропонованими посадами, фактично роботодавцем не запропоновано позивачу іншої роботи. З матеріалів справи вбачається, що позивач знаходився на лікарняному з 29.11.2016 року фактично по день звільнення. За таких умов позивачу мали запропонувати посади 06 грудня в день коли особа була ознайомлена з попередженням про подальше звільнення, або вже після виходу з лікарняного. Всупереч вимогам особа була звільнена згідно Наказу №67 о/с від 14.02.2017 року з посади начальника центру обслуговування підрозділів, підпорядкованого [PERSON] управління Національної поліції в Сумській області, з 15 лютого 2017 року. Позивач [PERSON] є членом профспілкової організації УМВС України в Сумській області. Відповідно до п.9.7 та 9.8 Колективного договору звільнення працівників відбувається виключно за попередньою згодою профспілкового комітету а також за умови погодження профспілковим комітетом Наказу про таке звільнення. Вказані норми чітко закріплені вимогами ст.43 КЗпП, така згода була отримана під час розгляду справи в суді. Конституція України\~гарантує право кожного громадянина на працю, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, гарантує рівні можливості у виборі роду трудової діяльності та захист від незаконного звільнення. Згідно з п.1\~ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. За приписами\~ст.49-2 КЗпП України\~одночасно з попередженням про звільнення у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. З системного аналізу вказаних положень закону вбачається,\~\~що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов»язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник є таким, що належно виконав наведені вище вимоги\~КЗпП України\~щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі №6-40цс15, яка відповідно до положень\~статті 360-7 КАС України\~є обов»язковою для всіх судів України. У строки встановлені\~КЗпП України відповідачем було попереджено позивача про зміни у штаті Центру обслуговування підрозділів УМВС України в Сумській області про скорочення займаної ним посади, та про майбутнє можливе звільнення його з займаної ним посади. Однак всупереч вимог\~ст.49-2 КЗпП України\~\~відповідачем не було запропоновано\~\~позивачу переведення, в межах однорідних професій і посад, на інші вакантні посади, тим більше що така саме посада начальника центру взагалі не скорочувалась. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що звільнення позивача було проведено з порушенням трудового законодавства, а тому його вимоги про поновлення на роботі є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до положень\~статті 235 Кодексу законів про працю України\~в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. На користь позивача також підлягає стягненню з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 15143,04 грн.. Згідно довідки про заробітну плату, середньоденний заробіток позивача складає 473,22 грн. розрахунок: (473,22 ? 32 роб. дні). Також на підстав ст.367 ЦПК України суд вважає за необхідне рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах місячного платежу допустити до негайного виконання. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави витрати по сплаті судового збору в сумі 1280 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved