Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, мотивуючі заявлені вимоги тим, що 04 листопада 2009 року був зареєстрований шлюб сторін - актовий запис № 2479, Свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] , видано Лівобережним відділом реєстрації шлюбів з Державним центром розвитку сім`ї. Фактично сторони проживали як подружжя до 29 квітня 2019 року. Від цього шлюбу, [INFO] у них народився син [PERSON] , актовий запис № 2767 - Свідоцтво про народження серія [NUMBER] , видано 14 серпня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві. Спільне життя не склалося, оскільки відповідач не спроможний підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Вона знаходжуся в постійній моральній і психологічній напрузі, що негативно відобразилося на її здоров`ї та працездатності. Відповідач не бере участі матеріально в житті сім`ї, не надає матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина. Відповідач вдавався до фізичного насильства. Протиправні дії відповідача спричинили психічний зрив малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який з народження перебуває на диспансерному обліку з діагнозами: «первазивний розлад з комунікативними порушеннями»; «психоорганічний синдром з епізодичними проявами епілептизації мозку і лактозною непереносимістю», «функціональне гастроінтестинальне порушення. Лактозна недостатність (патологічна гомозигота). Непереносимість глютену», постійно перебуває під наглядом лікарів нарколога, психіатра, гастроентеролога, що призвело до вкрай негативних наслідків його здоров`я. 09 травня 2019 року, відповідач [PERSON] повідомив її по телефону, що висиляє її з дітьми з будинку, за адресою: [ADDRESS] , і щоб вони шукали собі інше житло. Протиправними діями відповідача, вчиненням постійного насильства в сім`ї, вчинення економічного насильства - позбавлення її з дітьми житла, вкрай негативно відображається на психічному здоров`ї малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Син навчається у 2-Б класі Процівської ЗОШ І ступеня, через позбавлення відповідачем житла, змушений пропускати заняття в школі. Подружні відносини між ними остаточно припинені з 29 квітня 2019 року. З цього часу спільне господарство не ведеться. Малолітній син проживає з матір`ю та повністю знаходиться на її утриманні. Також позивач зазначає, що вона тимчасово не працюю, але має нестабільні заробітки косметолога, матеріально допомагає мама, проте рівень доходу не забезпечує нормального життєвого рівня проживання, лікування, навчання, розвитку та відпочинку. Відповідач матеріальної допомоги на утримання нашого малолітнього сина не надає. Угоди про добровільну сплату аліментів між нами не досягнуто. У зв`язку з рядом захворювань малолітній [PERSON] потребує особливого харчування. У зв`язку з чим просить визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 гривень на місяць. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24 червня 2019 року відкрито провадження в справі, визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання. Представник позивача вимоги позову підтримав в повному обсязі, наголосив на тому, що до звернення позивача до суду відповідач не цікавився питання утримання сина. Представники відповідача проти задоволення позову заперечували в частині визначеного розмірі аліментів та просили задовольнити позов, визначивши розмір аліментів 1500 гривень щомісячно. Додатково представники зауважили, що середньомісячний дохід відповідача знаходиться на рівні 4000 гривень, а отже сплачувати аліменти в аналогічному розмірі відповідач не має можливості. Крім того, зауважили, що відповідач приймає активну участь в вихованні, утримання та відпочинку неповнолітнього [PERSON] . Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. Судом встановлено, що 04 листопада 2009 року був зареєстрований шлюб сторін - актовий запис № 2479, Свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] , видано Лівобережним відділом реєстрації шлюбів з Державним центром розвитку сім`ї. Від цього шлюбу, [INFO] у них народився син [PERSON] , актовий запис № 2767 - Свідоцтво про народження серія [NUMBER] , видано 14 серпня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві. На даний час малолітня дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Домовленості щодо сплати аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання малолітнього сина надає не системно. Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Відповідно до ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 ст.182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів Окрім того, суд звертає увагу на те, що законодавчо визначеним мінімальним рекомендованим розміром аліментів на одну дитину є розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Разом з тим, обставин, які б свідчили про неможливість сплачувати аліменти на утримання дітей відповідачем не доведено. Відповідач перебуває в працездатному віці, відомостей про обтяження турботами щодо утримання інших осіб не надав, являючись батьком неповнолітньої дитини зобов`язаний утримувати її до повноліття. Відповідач повинен у відповідності до вимог закону утримувати дитину, відчувати відповідальність за неї, забезпечувати її добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально. При визначенні розміру стягуваних аліментів суд виходить з прожиткового мінімуму, встановленого з 01 січня 2020 року Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня. На момент ухвалення судом рішення неповнолітньому сину, [PERSON] , виповнилось 1 рік. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» 50% прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років з 1 січня 2020 року становить 929,50 грн. Враховуючи наведене, виходячи з того, що дитина сторін проживає разом із позивачкою, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат, враховуючи вік дитини, стан її здоров`я, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 гривень щомісячно, враховуючи, що вказаний розмір аліментів не є меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та інтересам дитини, не порушить прав сторін. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженим розміром аліментів забезпечить належне утримання дитини. Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Відповідно до вимог ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Одночасно суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, а також положення ст.185 Сімейного кодексу України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Крім того, суд роз`яснює, що розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Частиною першою ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника. Законом України №1368-VIII від 17.05.2016 «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» частину першу статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» доповнено абзацом сьомим, яким зазначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема й розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Отже, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. На підставі ст.ст. 80, 84, 180,181,182,184, 191, СК України,

Outcome: partial