Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду вищевказаним позовом, в якому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою № 68 у будинку № 86 по вул. Військбуд у м. Запоріжжі. В обґрунтування позову зазначила, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 11.11.2005 року, належить квартира [ADDRESS]. У цій квартирі зареєстрований її онук, відповідач у справі. У 2015 році відповідач зібрав свої речі та залишив вказану квартиру. З того часу він не проживає у квартирі, його місцезнаходження їй невідомо. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з підстав, наведених у позові та додала, що [PERSON] ніколи не проживав з нею. У 2015 році за проханням матері відповідача дала згоду на реєстрацію відповідача у своїй квартирі. Реєстрація відповідача перешкоджає їй у повній мірі користуватися своїм майном та отримати субсидію. Відповідач,про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі, відзиву або будь-яких заяв до суду не подавав, а тому на підставі статей 280 282 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи без участі відповідача. За таких обставин судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 11 листопада 2005 року, належить квартира [ADDRESS] (а.с. 12). Згідно довідки департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради № 01-71/7144 від 23.08.2018 року, відповідач зареєстрований у [INFO] з 27.05.2015 року по теперішній (а.с.21). \~ \~ \~ \~ Допитана в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що позивач доводиться їй матірю, відповідач - сином. Вона зі своїм чоловіком проживає за адресою: [INFO]. З 2008 по 2015 роки син проживав разом з ними за цією адресою, а у 2015 році був зареєстрований у [INFO], що належить її матері. Однак, син у її матері ніколи не проживав, у 2015 році його призвали до Збройних Сил України, місце служби він самовільно залишив, його місцезнаходження їй невідомо, спілкується з ним лише по інтернету. Аналогічні за змістом пояснення надав свідок [PERSON] З акту обстеження квартири [ADDRESS], що [PERSON] у зазначеній квартирі не проживає, його особистих речей у квартирі немає (а.с. 9). За положеннями ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності, а у відповідності зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналізуючи наведені докази у сукупності, суд дійшов висновку про те, що відповідач втратив право користування квартирою № 68 будинку № 86 по вул. Військбуд у м. Запоріжжі, оскільки без поважних причин не проживає у ній понад один рік, тому наявні підстави для задоволення позову. Відповідно до положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved