Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовною заявою до відповідача до [PERSON], в якому просить розірвати укладений між сторонами шлюб; стягувати з відповідача на свою користь на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення кожною дитиною повноліття; а також на своє утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно, з моменту звернення в суд і до досягнення донькою [PERSON] трьох років. Позов мотивований тим, що відносини в сімї не склались, сторони припинили спільне проживання, неповнолітні діти сторін проживають з позивачем та перебувають на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дружини та доньок не надає; примирення, подальше спільне життя і збереження сімї позивач вважає неможливим і таким, що суперечить інтересам сторін, а тому має твердий намір розірвати шлюб та стягувати з відповідача на своє утримання та утримання неповнолітніх дітей аліменти. Позивач подала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, проте в частині позовних вимог про стягнення аліментів на її утримання позов залишити без розгляду, а в частині позовних вимог про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей позов задоволити, на примирення не погоджується. Ухвалою суду від 01.11.2016 року позов в частині позовних вимог про стягнення аліментів на своє утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно до досягнення трьох років донькою [PERSON], [INFO], залишено без розгляду. Відповідач подав заяву про визнання позову в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей, просить справу розглянути за його відсутності, на примирення не погоджується. Перевіривши законність визнання позову відповідачем в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей, дослідивши та оцінивши докази у справі суд дійшов наступних висновків. Згідно із свідоцтвом про шлюб серії І-ТП № 073808, 25.01.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Овруцького районного управління юстиції Житомирської області було зроблено актовий запис № 6 про реєстрацію шлюбу між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Від шлюбу сторони мають двох дітей доньку [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про народження серії І-ТП № 143710 та серії І-ТП № 225830 відповідно. Вирішуючи вимогу про розірвання шлюбу суд виходив з наступного. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, не підтримують подружніх стосунків, не погоджуються на примирення та спільно бажають розірвати шлюб, малолітні діти сторін проживають разом з матірю та перебувають на її утриманні. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що на даний час спільне проживання та підтримання подружніх стосунків сторін стало не можливим, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тобто фактично шлюбу не існує, а тому його слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне також розяснити сторонам, що згідно з абз.2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення аліментів на утримання дітей, суд виходив з наступного. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Доказів того, що відповідач добровільно виконує свій батьківський обов'язок щодо утримання неповнолітніх дітей та надання матеріальної допомоги матеріали справи не містять та відповідачем суду не надано, як і доказів того, що на його утриманні знаходяться інші діти та непрацездатні особи чи він сам є непрацездатною особою. Частина 3 ст.181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Згідно з ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на 1 дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. З огляду на викладене, врахувавши відповідно до ч.1 ст.182 СК України стан здоров'я і матеріальне становище дитини та платника аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні, а також інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає за можливе стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі визначеному в позовній заяві. Відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітніх дітей аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку щомісячно з дня предявлення позову до суду і до досягнення кожною дитиною повноліття підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення суду в справі про стягнення аліментів підлягає обовязковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Позивачем сплачено судовий збір за подання позову про розірвання шлюбу в сумі 551,20 грн. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути частину сплаченого судового збору за подання позову про розірвання шлюбу в сумі 275,60 грн. За подання позову про стягнення аліментів позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», відтак, ці судові витрати підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі. Витрати при реєстрації розірвання шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану слід покласти в рівних частках на кожну із сторін. Тому

Outcome: approved