Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «АТБ-маркет» про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Вказавши, що підставою для звернення до суду з позовом стала дорожньо-транспортна пригода, яка відбулась 09.07.2010 року, о 02 годині 20 хвилин в районі 301 км + 850 м автодороги «Харків-Сімферополь» на території Запорізького району Запорізької області, за участю автомобілю МАЗ-533603-240, державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] В результаті порушення вимоги п.п. 2.3. б), 10.1. Правил дорожнього руху, водій [PERSON], здійснив зіткнення з автомобілем «DAEWOO LANOS», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] На момент зіткнення, в автомобілі «DAEWOO LANOS» в якості пасажирів знаходились позивач, [PERSON], та подружжя [PERSON]. В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] та [PERSON] отримали тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили їх смерть. [PERSON] були завдані тілесні ушкодження середньої ступені тяжкості, а [PERSON] - тяжкі тілесні ушкодження. 24 грудня 2010 року вироком Запорізького районного суду Запорізької області було визнано [PERSON] винним у скоєні ДТП та злочину, передбаченому ч.3 ст. 286 КК України цивільний позов по даній кримінальній справі не був заявлений. Позивач зазначає, що він не заявляв цивільний позов по кримінальній справ у зв'язку з тим, що водій [PERSON] та представник Відповідача-1 запевнили позивача в тому, що вони у повному обсязі відшкодують йому майнову та моральну шкоду, заподіяну внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи його тяжкий фізичний та моральний стан позивач сподівався на порядність винного у ДТП водія та Відповідача-1 ТОВ «АТБ-маркет» і не наполягав на суворому вироку суду та негайному відшкодуванню йому матеріальної шкоди у повному обсязі. Також позивач вказує, що під час слідства та судового розгляду справи у суді водій [PERSON] передав його представнику [PERSON] грошові кошти в загальній сумі 2000,00 грн. в якості компенсації витрат на лікування позивача, та Відповідача-1 ТОВ «АТБ-маркет» частково відшкодував позивачу моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. При цьому Відповідача-1 ТОВ «АТБ-маркет» до моменту постановлення вироку суду наголошував, що відшкодує завдану майнову та моральну шкоду у повному, суттєво більшому розмірі. Про наміри врегулювати наслідки заподіяної ДТП шкоди свідчить наказ Відповідача-1 від 19.09.2010 року № Ю-1373 «Об установлении размера компенсации потерпевшим вследствие ДТП 09.07.2010 г.», який був наданий в матеріали кримінальної справи. Однак після оголошення вироку суду, відповідач ТОВ «АТБ-маркет» не відшкодовує майнову та моральну шкоду, тому позивач змушений був звернутися до суду з даним позовом. Під час попереднього засідання Відповідач-1, звернувся до суду з клопотанням про залучення у якості співвідповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Дніпроінмед», та залучення у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - [PERSON] Клопотання Відповідач-1 обґрунтував тим, що цивільно-правова відповідальність ТОВ «АТБ - маркет» була застрахована на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 27.04.2010 р. №2704-2010 ГО9, укладеного із Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Дніпроінмед». Судом винесена ухвала про задоволення клопотання Відповідача-1 і до справи були залученні у якості співвідповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Дніпроінмед», та залучений у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - [PERSON] 28 квітня 2014 року позивачем та його представником надано заяву про підтримку своїх позовним вимог та додаткове обґрунтування, в якій зазначив, що статтею 1195 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Враховуючи, що в наслідок ДТП позивачу були завдані тяжкі тілесні ушкодження (висновок судово-медичної експертизи № 1775 від 30.08.2010 року, зазначений у вироку суду від 24.12.2010 року) і за рекомендацією лікарів було рекомендовано санаторно-курортне лікування. Необхідність санаторно-курортного лікування зазначена у Виписці з історії хвороби № 10959 лікарем були надані рекомендації: 1) нагляд та лікування у лікаря невролога за місцем проживання; 2) вирішення питання працездатності згідно висновків ВКК; 3) санаторно-курортне лікування (Приморськ, Бердянськ). Відповідно до ст. 1202 ЦК України, стягнення додаткових витрат, передбачених частиною статті 1195 цього Кодексу, може бути здійснено наперед у межах строків, встановлених на основі висновку відповідної лікарської експертизи, а також у разі необхідності попередньої оплати послуг і майна (придбання путівки, оплата проїзду, оплата спеціальних транспортних засобів тощо). Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.92 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» додаткові витрати потерпілих на яких дія Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не поширюється підлягають стягненню з особи, відповідальної за шкоду. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 6 підтверджує вищезазначені доводи, а саме: «п. 19 д) стягнення додаткових витрат потерпілого може бути проведено й на майбутній час. При стягненні сум витрат на протезування. Придбання путівки на санітарно-курортне лікування, суд повинен зазначити в рішенні, що присуджені суми підлягають перерахуванню відповідній організації, яка має надати ці послуги потерпілому». Враховуючи, що в наслідок ДТП позивачу були завдані тяжкі тілесні ушкодження, такі як: закритий перелом лобної кістки (обох кісток) з переходом на праву орбіту, з забиттям головного мозку середньої тяжкості лобу з права, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя та здоров'я в момент заподіяння, були надані рекомендації щодо санітарно-курортного лікування у Клінічному санаторії «Бердянськ», вартість якого складає 6624 грн. Також позивач зазначає, що придбання ліків на суму 4105,40 грн., а також медичне обстеження на суму 1180,00 грн., враховуючи харчування на суму 590,85 грн., є обґрунтованими та підтверджуються наступним. У висновках з історії хвороб № 1095, № 4871/1089, № 314/67, № 2984777, епікриз 107352010 є медичні підтвердження, щодо необхідності проходження відповідних медичних обстежень (МРТ, ЄКГ та інші обстеження головного мозку), а також застосування необхідної кількості ліків. Щодо відсутності рецептів на ліки, позивач зазначає, що згідно наказу МОЗ № 360 від 19.07.2005 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 20 липня 2010 року за № 782/11062 «Про затвердження Правил виписування рецептів та вимог-замовлень на лікарські засоби і вироби медичного призначення, Порядку відпуску лікарських засобів і виробів медичного призначення з аптек та їх структурних підрозділів, Інструкції про порядок зберігання, обліку та знищення рецептурних бланків та вимог-замовлень» рецепти на лікарські засоби, які підлягають предметно-кількісному обліку в закладах охорони здоров'я, залишаються і зберігаються в аптеці. У зв'язку з ДТП з вини Відповідача-1. Позивач зазнав суттєвого ушкодження здоров'я, повинен на протязі тривалого часу перебувати під наглядом лікарів, в результаті чого постійно несе майнові витрати на лікування та поліпшення свого здоров'я. Враховуючи наведене позивач та його представник вважають, що додаткові витрати на придбання путівки на санаторно-курортне лікування та витрати пов'язані з придбанням ліків, на медичне обстеження, харчування прямо передбачені діючим законодавством України, до того ж, згідно ст. 1202 ЦК України стягнення додаткових витрат може бути здійснено наперед, тому позивач вважає, що позовні вимоги в частині витрат на придбання ліків. Медичне обстеження, харчування є законні та обґрунтовані. В своїх позовних вимогах позивач просить суд стягнути моральну шкоду в розмірі 300000, 00 грн., обґрунтовуючи наступним, так ст.ст. 23, 1167 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Статтею 1168 ЦК України передбачено відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи. Внаслідок ДТП позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя та здоров'я в момент заподіяння. Крім фізичних страждань позивач зазначає, що зазнав і моральних переживань у зв'язку з суттєвим ушкодженням здоров'я, які виражаються в постійному регулярному зверненню за медичною допомогою до лікувальних установ, що негативно відображається на трудових відносинах в колективі, а саме: під час тривалого лікування, [PERSON] був переведений з посади керівника оперативного відділу на посаду менеджера відділу ТМ, (необхідність під час робочого часу відвідувати лікарів), в постійному прийманні ліків, і як наслідок довгого тривалого лікування був змушений звільнитися з роботи. Такі обставини на думку позивача, призвели до суттєвих незгладимих моральних страждань обтяжливі переживання, уражене відчуття самолюбивості. Враховуючи, що в країні є проблеми з роботою, присутня ситуація безробіття, та після звільнення з керівної посади, у позивача змінився не лише стиль життя, але і чекання на заздалегідь заплановані цілі, цінності на майбутнє життя, змінився ввесь життєвий устрій. Також позивач зазначає, що він у повній мірі відчув стан невизначеності та шоку. Для нього це дуже важке переживання, особливо коли дорожньо-транспортна пригода та тяжкі, довготривалі наслідки лікування, які зазнав позивач сталися раптово. У позивача з'явилася постійна думка того, що враховуючи що лікування є тривалим і його необхідно підтримувати на протязі всього життя, що роботодавець змушений його перевести на більш низьку посаду станеться, і він ніколи не зможе зробити кар'єру. Тривалий період невпевненості і чекання вирішення власної долі стало причиною значного зниження задоволеності роботою і джерелом стресу. 18 червня 2012 року за клопотанням представника позивача судом постановлено ухвалу про призначення медико-соціальної експертизи, на вирішення якої поставлено питання: Чи потребував [PERSON] під час проходження стаціонарного лікування в медичних закладах посиленого харчування? Чи потребує стан здоров'я [PERSON] проходження санаторно-курортного курсу лікування. Кількість разів на рік, в яких саме умовах, в який саме період та якою тривалістю. Проведення даної експертизи доручено провести КЗ «Обласний центр медико-соціальної експертизи». 19 липня 2012 року на адресу суду від КЗ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» було надано відповідь на ухвалу суду від 18.06.2012 року, що виконати дану експертизу вони не мають змоги, у зв'язку з тим, що [PERSON] МСЕК Дніпропетровської області не оглядався. Медико-експертна справа відносно нього відсутня. Ухвалою суду від 02.11.2012 року провадження по справі зупинено на час проведення медико-соціальної експертизи за клопотанням представника позивача. 28 березня 2013 року до суду від представника позивача надійшла заява про відновлення провадження по справі. Ухвалою суду від 29.03.2013 року провадження по справі поновлено та призначено справу до розгляду. 11 червня 2013 року представником позивача надано до матеріалів справи висновок медико-соціальної експертизи від 28.11.2013 року, згідно висновку у зв'язку з тим, що [PERSON] не був визнаний інвалідом, дані питання до функцій МСЕК не відносяться. За клопотання представника позивача допитаний в судовому засіданні лікар-невропатолог [PERSON], який працює у міській поліклініці №5 м. Дніпропетровська. В судове засідання призначене на 22.05.2014 року представник позивача та позивач не з'явились, надали до суду заяву, в якій позов підтримали повністю, наполягали на його задоволенні, просили суд стягнути з відповідачів майнову та моральну шкоду. Представник відповідача-1 - ТОВ «АТБ-маркет» в судове засідання з'явився, позов не визнав, в своїх запереченнях зазначив наступне. Представник Відповідача-1 вважає, що доводи позивача, щодо стягнення витрат на санітарно-курортне лікування є необґрунтованими, у зв'язку з тим, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що є необхідність в здійсненні саме попередньої оплати придбання путівки, так як вона має бути підтверджена висновком судово-медичної експертизи. В даному випадку, позивачем не надано висновку такої експертизи із зазначенням потреби в санаторно-курортному лікуванні та його тривалості. Також представник Відповідача-1 вважає, що витрати на придбання ліків також не підлягають стягненню, у зв'язку з тим, що лікарські засоби, які вказуються у чеках, що містяться в матеріалах справи, не підлягають предметно-кількісному обліку в закладах охорони здоров'я, а тому посилання позивача на те, що рецепти на лікарські засоби залишаються і зберігаються в аптеці, не можуть заслуговувати на увагу. Отже, представник Відповідача-1 зазначає, що так як в матеріалах справи відсутні рецепти лікаря на придбання ліків, які б підтверджували необхідність саме цих ліків і в такій кількості, то позивачем не доведена необхідність цих витрат. Щодо витрат на харчування представник Відповідача-1 зазначає на підставі Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.92 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», що витрати понесені у зв'язку із посиленим харчуванням позивача, можуть бути відшкодовані винною особою лише в тому випадку, якщо є відповідний раціон, складений дієтологом чи лікарем, який лікував позивача та затверджений судово-медичною експертизою. В даному випадку, позивачем не надано відповідного раціону, затвердженого судово-медичною експертизою. Також представник Відповідача-1 заперечує проти стягнення витрат на правову допомогу, так як правова допомога була надано позивачу виключно в межах досудового слідства та в суді при розгляді кримінальної справи. Щодо стягнення моральної шкоди представник Відповідача-1 зазначив, що звичайний ритм життя позивача, дякуючи Богу, суттєво не змінився (у тому числі, у сфері здійснення трудової діяльності), більш того, незважаючи на ДТП, позивач й досі займає керівні посади, що підтверджує той факт, що завдані в результаті ДТП тілесні ушкодження не впливають на трудову діяльність позивача і не перешкоджають йому робити кар'єру. Також представник Відповідача-1 вважає, що при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди враховуються вимоги розумності та справедливості. Сам позивач у позові визнає факт отримання грошових сум від відповідача у якості компенсації моральної шкоди на суму 10000,00 грн., а також 2000,00 грн. були виплачені позивачу безпосередньо засудженим [PERSON] Крім того представник Відповідача-1 зазначає, що цивільна відповідальність ТОВ «АТБ-маркет» була застрахована на підставі Договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 27.04.2010 року № 27/04-2010 ГО/9, укладеного з ПрАТ «СК «Дніпроінмед». Відповідно до ст. 24 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», витрати потерпілого, які пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів відшкодовується страховою компанією. Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи викладене представник Відповідача-1 вважає, що відшкодування вищезазначених витрат повинно бути пред'явлено до страховика - ПрАТ «СК «Дніпроінмед», про що позивач був належним чином повідомлений 29.11.2010 року. Отже, враховуючи вищевикладене представник Відповідача-1 просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник відповідача-2 - ПрАТ «Страхова компанія «Дніпроінмед» в судове засідання призначене на 22.05.2014 року не з'явився надав суду клопотання про розгляд справи без участі представника ПрАТ «Страхова компанія «Дніпроінмед», також раніше представник відповідача-2 надав свої заперечення, в яких зазначено, що позов не визнають, вважають його необґрунтованим та безпідставним з наступних підстав. Позивач взагалі не звертався у встановленому порядку до ПРАТ «Страхова компанія «Дніпроінмед» за виплатою, ПРАТ «СК «Дніпроінмед» навіть не відмовляло позивачеві у виплаті страхового відшкодування, що не було прямою причиною звернення позивача до суду. В своїх заперечення представник відповідача-2, так як і представник відповідача-1 вважає, що вимоги позивача щодо стягнення матеріальної шкоди та моральної шкоди не підлягають стягненню, так як вони документально не підтвердженні та є необґрунтованими. Третя особа - [PERSON], в судове засідання не з'явився, пояснень або заперечень проти позову не надав, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 09.07.2010 року, приблизно о 02 годині 20 хвилин, [PERSON], керуючи автомобілем МАЗ-533603-240, д/н [NUMBER], власником якого є ТОВ «АТБ-маркет» на підставі договору оренди автотранспортного засобу № 6/98-06 від 04.10.2006 року, в районі 301 км + 850 м автодороги Харків-Сімферопіль на території Запорізького району Запорізької області, в результаті порушення правил дорожнього руху здійснив зіткнення з автомобілем ДЕО Ланос, д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] Своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги п.п. 2.3 б), 10.1 ПДР України. В результаті ДТП [PERSON] та [PERSON] отримали тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили їх смерть. [PERSON] були завдані тілесні ушкодження середньої ступені тяжкості, а пасажиру [PERSON] - тяжкі тілесні ушкодження. 24.12.2010 року, вироком Запорізького районного суду Запорізької області [PERSON] було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченому ч. 3 ст. 286 КК України. Відповідно до п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий до суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду завдану їхнім працівником від час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно з укладеним між ТОВ «АТБ-інвест» та ТОВ «АТБ-маркет» договору оренди та акту прийому-передачі майна від 04.10.2006 року, на час вчинення [PERSON] ДТП, наймачем автомобіля МАЗ-533603-240, д/н [NUMBER] було ТОВ «АТБ-маркет», з яким водій [PERSON] перебував у трудових відносинах з 2004 року і за ним на підприємстві закріплений автомобіль МАЗ-533603-240, д/н [NUMBER]. Цивільна відповідальність ТОВ «АТБ-маркет» застрахована на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 27.04.2010 року № 27/04-2010 ГО/9, укладеного із ПАТ «Страхова компанія «Дніпроінмед». На автомобіль, який був учасником ДТП було оформлено поліс № ВЕ/4050200 від 28.04.2010 року. Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правовоївідповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку, страховик, відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує у встановленому зазначеним законом порядку оцінену шкоду, яка була завдана в результаті ДТП, життю, здоров'ю, майну третьої особи, також моральну шкоду потерпілому. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Ч.1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ст. 50 ЦПК України передбачено, що свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи. Показання свідка - це одне з найважливіших джерел доказів в цивільному процесі, із якого суд одержує відомості про наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ч. 1 ст. 50 ЦПК України вказує, що свідком може бути кожна особа. Закон не встановлює жодних обмежень для особи свідка. При цьому слід враховувати норму ст. 51 ЦПК, яка передбачає перелік осіб, які не можуть бути допитані в якості свідка. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. (ст. 57 ЦПК України). В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] рекомендовано проходження призначеного лікування, а також при наявному у нього захворюванні йому рекомендовано санаторно-курортне лікування. Відповідно до ст. 1195 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Враховуючи, що в наслідок ДТП позивачу були завдані тяжкі тілесні ушкодження (висновок судово-медичної експертизи № 1775 від 30.08.2010 року, зазначений у вироку суду від 24.12.2010 року) і за рекомендацією лікарів було рекомендовано санаторно-курортне лікування. Необхідність санаторно-курортного лікування зазначена у Виписці з історії хвороби № 10959 лікарем були надані рекомендації: 1) нагляд та лікування у лікаря невролога за місцем проживання; 2) вирішення питання працездатності згідно висновків ВКК; 3) санаторно-курортне лікування (Приморськ, Бердянськ). Згідно ст. 1202 ЦК України, стягнення додаткових витрат, передбачених частиною статті 1195 цього Кодексу, може бути здійснено наперед у межах строків, встановлених на основі висновку відповідної лікарської експертизи, а також у разі необхідності попередньої оплати послуг і майна (придбання путівки, оплата проїзду, оплата спеціальних транспортних засобів тощо). Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.92 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» додаткові витрати потерпілих на яких дія Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не поширюється підлягають стягненню з особи, відповідальної за шкоду. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 6 підтверджує вищезазначені доводи, а саме: «п. 19 д) стягнення додаткових витрат потерпілого може бути проведено й на майбутній час. При стягненні сум витрат на протезування. Придбання путівки на санітарно-курортне лікування, суд повинен зазначити в рішенні, що присуджені суми підлягають перерахуванню відповідній організації, яка має надати ці послуги потерпілому». Враховуючи, що в наслідок ДТП позивачу були завдані тяжкі тілесні ушкодження, такі як: закритий перелом лобної кістки (обох кісток) з переходом на праву орбіту, з забиттям головного мозку середньої тяжкості лобу з права, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя та здоров'я в момент заподіяння, були надані рекомендації щодо санітарно-курортного лікування у Клінічному санаторії «Бердянськ», вартість якого складає 6624 грн. Також суд вважає, що придбання ліків на суму 4105,40 грн., а також медичне обстеження на суму 1180,00 грн., враховуючи харчування на суму 590,85 грн., є обґрунтованими та підтверджуються наступним. У висновках з історії хвороб № 1095, № 4871/1089, № 314/67, № 2984777, епікриз 107352010 є медичні підтвердження, щодо необхідності проходження відповідних медичних обстежень (МРТ, ЄКГ та інші обстеження головного мозку), а також застосування необхідної кількості ліків. В своїх запереченнях представник відповідача-2 вказував на те, позивач взагалі не звертався у встановленому порядку до ПрАТ «Страхова компанія «Дніпроінмед» за виплатою, ПрАТ «СК «Дніпроінмед» навіть не відмовляло позивачеві у виплаті страхового відшкодування. Позивачем надано до суду копію Вимоги-претензії адресованої ПрАТ «СК «Дніпроінмед» та направленої 19.10.2012 року, яку відповідач-2 отримав 23.10.2012 року, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе задовольнити матеріальну шкоду в розмірі 12500,25 грн., яка підтверджена належним чином оформленими та наданими до суду доказами. Щодо позовних вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу, суд погоджується з позицією представників відповідач-1 та відповідача-2. Як вбачається зі змісту договору про надання юридичних послуг від 13.07.2010 року укладеного між позивачем та ТОВ «Ваденаус», предметом вказаного договору є «защита интересов как потерпевшего по уголовному делу (ч. 3 ст. 286 УК Украины)». Так як правова допомога була надано позивачу виключно в межах досудового слідства та в суді при розгляді кримінальної справи, але у позові, позивач виступає уже не в статусі потерпілого у кримінальній справі, а як позивач в цивільній справі. Оплата послуг представника потерпілого є одним із видів судових витрат, а оскільки такі витрати були здійснені у зв'язку з кримінальною справою, то і компенсуватись вони повинні виключно в порядку визначеному КПКУ. Згідно ч. 1 ст. 93 КПКУ, судові витрати покладаються на засуджених. Крім сум, що видані і мають бути видані перекладачам, або приймаються на рахунок держави. Отже, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню. В своїх позовних вимогах позивач просить суд стягнути моральну шкоду в розмірі 300000, 00 грн.. Так, ст.ст. 23, 1167 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Статтею 1168 ЦК України передбачено відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи. Внаслідок ДТП позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя та здоров'я в момент заподіяння. Крім фізичних страждань позивач зазначив, що зазнав і моральних переживань у зв'язку з суттєвим ушкодженням здоров'я, які виражаються в постійному регулярному зверненню за медичною допомогою до лікувальних установ, що негативно відображається на трудових відносинах в колективі, а саме: під час тривалого лікування, [PERSON] був переведений з посади керівника оперативного відділу на посаду менеджера відділу ТМ, (необхідність під час робочого часу відвідувати лікарів), в постійному прийманні ліків, і як наслідок довгого тривалого лікування був змушений звільнитися з роботи. Такі обставини на думку позивача, призвели до суттєвих незгладимих моральних страждань обтяжливі переживання, уражене відчуття самолюбивості. Враховуючи, що в країні є проблеми з роботою, присутня ситуація безробіття, та після звільнення з керівної посади, у позивача змінився не лише стиль життя, але і чекання на заздалегідь заплановані цілі, цінності на майбутнє життя, змінився ввесь життєвий устрій. Також позивач зазначає, що він у повній мірі відчув стан невизначеності та шоку. Для нього це дуже важке переживання, особливо коли дорожньо-транспортна пригода та тяжкі, довготривалі наслідки лікування, які зазнав позивач сталися раптово. У позивача з'явилася постійна думка того, що враховуючи що лікування є тривалим і його необхідно підтримувати на протязі всього життя, що роботодавець змушений його перевести на більш низьку посаду станеться, і він ніколи не зможе зробити кар'єру. Тривалий період невпевненості і чекання вирішення власної долі стало причиною значного зниження задоволеності роботою і джерелом стресу. При цьому, із копії трудової книжки позивача, яка міститься в матеріалах справи, вбачається, що після ДТП, яке мало місце 09.07.2010 року, позивач 08.10.2010 року був переведений на посаду начальника відділу ТМ, потім 01.12.2010 року був переведений на посаду менеджера відділу ТМ (на вказаній посаді позивач пропрацював до 08.04.2011 року, тобто, трохи більше чотирьох місяців), і вже через чотири місяці, а саме 12.07.2011 року був прийнятий на роботу до ТОВ «Фінансова компанія - Центр фінансових рішень» на посаду заступника керівника з питань регіонального розвитку відділу продаж, а з 01.03.2013 року позивач працює на посаді заступника керівника з питань координації кредитів у ТОВ «Центр фінансових рішень». Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування моральної шкоди враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд вважає, що у зв'язку із отриманням позивачем тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя та здоров'я в момент заподіяння, а також моральних переживань у зв'язку з суттєвим ушкодженням здоров'я, які виражаються в постійному регулярному зверненню за медичною допомогою до лікувальних установ, стягнути з відповідача-1 на користь позивача суму моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн. Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. В зв'язку з чим, суд вважає за можливе стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» на користь держави судовий збір в розмірі 1243,60 грн. Керуючи ст.ст. 7, 10, 11, 59, 60, 212-215 ЦПК України, ст. 1166-1168, 1190, 1194 ЦК України, ст.ст. 9, 22, 27, 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд -

Outcome: partial