Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до суду із позовом до [PERSON] , Громади адвентистів сьомого дня, про визнання угоди такою, що відбулася, просить суд: визнати угоди купівлі-продажу від 25.01.2019 року, укладену між [PERSON] та [PERSON] і Громадою адвентистів сьомого дня в особі її керівника Краснянського І.С. відносно купівлі-продажу 21/100 та 32/100, а всього 53/100 частин будинковолодіння по [ADDRESS] - дійсною та визнати за [PERSON] право власності на 53/100 (21/100+32/100) частин будинковолодіння по [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно договору купівлі-продажу від 25.01.2019 року, укладеного між позивачем та [PERSON] і Громадою адвентистів сьомого дня в особі її керівника Краснянського І.С., позивач придбав, а відповідачі продали належні їм 21/100 та 32/100 частин будинковолодіння по [ADDRESS] . Стверджує, що на виконання умов договору купівлі-продажу від 25.01.2019 року, він [PERSON] оплатив всю вартість 21/100 та 32/100 частин вищевказаного будинковолодіння та жодних заперечень зі сторони відповідачів не було. У зв`язку із тим, що коли було укладено договір купівлі-продажу між сторонами, нотаріуси не працювали, вищезазначений правочин всупереч вимогам чинного законодавства не був посвідчений нотаріально. Разом з тим, відповідно до п.3.1. договору відповідачі були зобов`язані до 01.03.2019 року засвідчити його нотаріально, однак, по сьогоднішній день відповідачі ухиляються від виконання вказаних дій, а на всі звернення щодо взятих на себе зобов`язань пояснюють, що на даний момент в них немає часу та коштів на оплату послуг нотаріуса. За вказаних вище обставин він і звернувся до суду з даним позовом. 01 серпня 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду /суддя Боярський О.О./ провадження по справі було відкрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. /л.с. 27-28/ 25 вересня Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області вказана справа прийнята до провадження судді Прийомової О.Ю. та призначена до підготовчого судового розгляду на 18 листопада 2019 рік о 09.50 годину. /л.с. 34/ 18 листопада 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження було закрито та справа призначена до судового розгляду по сутті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав наведених у позові. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином ,причина неявки суду невідома. Зі згоди представника позивача, суд ухвалою від 12 березня 2020 року, на місці, перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280 - 281 ЦПК України. Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що дійсно 25.01.2019 року у простій письмовій формі між [PERSON] , Громадою адвентистів сьомого дня в особі керівника Краснянського Івана Савелійовича, з однієї сторони та [PERSON] , з іншої, був укладений договір купівлі-продажу, згідно якого подавці [PERSON] , Громада адвентистів сьомого дня в особі керівника Краснянського Івана Савелійовича продали, а покупець [PERSON] купив 21/100 та 32/100 частин домоволодіння по [ADDRESS] , загальною площею 247,3 кв.м., житловою площею 126,8 кв.м., що складається з: літ. «Ф», «Б», «Б» - житлових будинків, літ «Г», «Д», «Е», «Ж», «З» - сараїв, «И» - туалету, літ «К», «Л», «М» - сараїв, літ «Н» - душа, № № 2,3,6-10 - споруди, які належать [PERSON] згідно свідоцтва про право власності від 22.04.1999, а Громаді адвентистів сьомого дня згідно свідоцтва про право власності від 09.04.1999 року. За умовами договору, а саме у п.2.1. сторони обумовились, що [PERSON] та Громада адвентистів сьомого дня в особі керівника Краснянського І.С. зобов`язані в строк до 01.03.2019 року посвідчити дійсний договір нотаріально. В свою чергу, [PERSON] зобов`язався, згідно затвердженого кошторису, своєчасно на протязі 3 днів після укладення даного договору здійснити оплату вартості 21/100 та 32/100 частин домоволодіння в розмірі 10000 грн та 15000 грн /л.с.7-8/. З матеріалів справи вбачається, що згідно договору дарування від 24.04.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 2292, позивачу вже належить 26/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15096636. /л.с.14,15/. Також матеріали справи містять докази про належність відповідачам 21/100 та 32/100 частин домоволодіння за вищенаведеною адресою, [PERSON] /21/100 частка/ - на підставі свідоцтва про право власності від 22.04.1999 року, Громаді адвентистів сьомого дня /32/100 частки/- на підставі свідоцтва про право власності від 09.04.1999 року. /л.с.17,18/ Статтею 657 ЦК України встановлено, що Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч. 2 цієї ж статті, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно із ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. В пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК (435-15) не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. У постанові ВСУ від 17.04.2019 року по справі № 2-4783/07, провадження № 61-14587св18, суд зокрема вказав про таке: Відповідно до частин першої, четвертої статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно із частинами першою та третьою статті 206 ЦК України визначено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону. Відповідно до частини першої статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до статті 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата другою стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним, суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України. У постанові від 19 червня 2013 року в справі № 6-49цс13 зокрема зазначено: «Суд першої інстанції в порушення вищевказаних норм законодавства не з`ясував, чому саме спірний договір купівлі-продажу спірного нерухомого майна не було нотаріально посвідчено та чи дійсно [PERSON] ухилявся від нотаріального посвідчення цього договору, та чи була втрачена така можливість.» Враховуючи усе вищевикладене, а саме те, що позивачем не наведено жодного належного та допустимого доказу об`єктивних причин не посвідчення нотаріально договору купівлі-продажу нерухомого майна, не доведено ухилення сторони правочину - продавців: [PERSON] і Громади адвентистів сьомого дня в собі їх керівника Краснянського І.С. від нотаріального посвідчення договору, прийнявши до уваги обов`язковість нотаріального посвідчення такого роду договорів нерухомого майна, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог. Більш того, позивачем не надано жодного належного та об`єктивного доказу повного виконання ним умов договору, а саме за умовами договору купівлі-продажу, п.2.2. позивач зобов`язався на протязі 3 днів після укладання цього договору здійснити оплату вартості 21/100 та 32/100 частин домоволодіння, проте з матеріалів справи неможливо встановити дійсність виконання [PERSON] своїх зобов`язань за договором. Статтею 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, вимоги позивача про визнання дійсним договір купівлі продажу купівлі-продажу, укладений між [PERSON] та [PERSON] та Громадою адвентистів сьомого дня в особі її керівника Краснянського І.С. 25.01.2019 року є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Вимоги позивача щодо визнання за ним право власності на 21/100 та 32/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] є похідними вимогами, які можуть бути задоволені лише в разі задоволення основної частини позову про визнання угоди дійсною, а відтак у зв`язку з недоведеністю правових підстав для визнання правочину купівлі-продажу від 25.01.2019 року дійсним, що не був посвідчений нотаріально, вимоги позивача і в цій частині є необґрунтованими.

Outcome: dismissed