Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики в сумі 17390,00 грн. та трьох відсотків річних у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання в сумі 521,70 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 27 лютого 2018 року відповідач [PERSON] взяв у позивача в позику грошові кошти в сумі 550 доларів США та 2540,00 грн., з умовою повернення до 25 квітня 2018 року, про що [PERSON] позивачу було надано письмову розписку. Однак, у домовлені терміни суму позики позивачу не повернуто, що стало підставою для звернення до суду. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час, дату і місце розгляду справи, про причини неявки суд не інформував, відзив на позов не подав. На підставі ст.280 ЦПК України судом ухвалено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Підставами для такого висновку суду є наступне. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З наданої суду розписки встановлено, що 27 лютого 2018 року [PERSON] взяв у [PERSON] у позику грошові кошти у валюті долар США в сумі 550,00 доларів США, а також у валюті українська гривня в сумі 2540,00 грн., які зобов`язувався повернути до 25 квітня 2018 року. На розписці наявний підпис позичальника [PERSON] . Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,\~ незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Так як з розписки вбачається досягнення сторонами згоди щодо істотних умов договору позики, а саме суми позики, умов надання позики, строку її повернення, що засвідчено підписом позичальника, суд прийшов до висновку про додержання позичальником [PERSON] та позичкодавцем [PERSON] вимог закону про письмову форму договору позики, отже, про дійсність договору позики. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~ відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так як строк договору позики сплинув, а [PERSON] суму позики не повернув, на що вказує наявність у [PERSON] оригіналу розписки, суд вбачає правові підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики в розмірі 550 доларів США та 2540,00 грн. Відповідно до ст.533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З огляду на зазначену норму, а також зміст розписки [PERSON] , суд прийшов до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість у іноземній валюті за договором позики у сумі, еквівалентній 550,00 доларам США за офіційним курсом НБУ на момент розгляду справи, який складає 2772,95 грн. за 100,00 доларів США. Отже, з відповідача стягненню підлягають кошти в сумі: 550 * 27,7295 + 2540,00 = 15251,23 грн. + 2540,00 грн. = 17791,23 грн. Разом з тим, позивачем [PERSON] заявлено вимогу про стягнення з [PERSON] боргу за договором позики у розмірі 17390,00 грн. Виходячи із засад диспозитивності, передбачених ст.13 ЦПК України, суд прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в межах заявлених позивачем вимог, тобто у розмірі 17390,00 грн. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З розписки позичальника [PERSON] вбачається, що інший розмір процентів у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання сторони не визначали. З огляду на викладене суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 3 % річних від простроченої суми. На час розгляду справи судом [PERSON] прострочив виконання грошового зобов`язання за період з 26 квітня 2018 року по 24 березня 2021 року, що складає 1064 дні. Отже, неустойка у виді 3 % річних, що підлягає нарахуванню відповідачу у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання по поверненню позики, складає: 17791,23грн. * 3 % * 1064 / 365 = 1555,88 грн. Разом з тим, позивачем [PERSON] заявлено вимогу про стягнення з [PERSON] 3% річних у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання по поверненню позики у розмірі 521,70 грн. Виходячи із засад диспозитивності, передбачених ст.13 ЦПК України, суд прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача вказаної вище відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики в межах заявлених позивачем вимог, тобто у розмірі 521,70 грн. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню: неповернута позика в сумі 17390,00 грн., а також три проценти річних в сумі 521,70 грн., а всього 17911,70 грн. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Судові витрати слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved