Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувшись до суду з позовною заявою, вказала, 01 листопада 2010 року вона купила у [PERSON] ларьок [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу укладений у письмовій формі. За вказаний кіоск заплатила продавцю 22000 грн. Вказана обставина підтверджується розпискою, крім цього заявою [PERSON] адресованою директору ринку, у якому [PERSON] просить припинити договір на відшкодування частини ринкових витрат у зв'язку із продажем кіоску [ADDRESS] їй. У договорі про участь у відшкодуванні ринкових витрат на ім'я [PERSON] площа, яку займав кіоск була вказана 14,1 м. Після зміни власника адміністрацією ринку була проведена інвентарізація, яка виявила, що ця площа складає не 14,1 м., а 15 м. Вказана обставина підтверджується листом адміністрації ринку. Одразу після покупки кіоску 01.11.2010 р. вона передала його у безоплатне користування (позичку) дружині свого сина відповідачеві по справі [PERSON]. Факт передачі кіоску можуть підтвердити свідки. Після отримання кіоску у користування, її сини [PERSON] і [PERSON] зробили в ньому косметичний ремонт і з 01 грудня 2010 року відповідач почала торгівлю. Починаючи з листопаду 2010 року вона за власні кошти поступово провадила перебудову кіоску. Зробила: придбана передня залізна стіна кіоску, зроблена прибудова, за рахунок чого збільшений розмір кіоску. Вказані роботи проводили її сини [PERSON] і [PERSON] і чоловік [PERSON]. Для прибудови вона придбала листи заліза, металеві квадратні труби пластикову панель, що складається із двох вікон і двері, шифер, лінолеум, дошка для підлого, брус, ДВП, гіпсокартон, електрику, електроди, цвяхи, само різи, навіси і інші розхідні матеріали. На прибудову затратила кошти у сумі 11278,25 грн. За рахунок прибудови площа кіоску збільшилася до 26 квадратних метрів. Відповідно до п. 2 , ч.2 ст. 833 Цивільного Кодексу України користувач зобов'язаний користуватися річчю особисто. В липні 2011 року їй стало відомо, що [PERSON] без її згоди продала її майно, а саме кіоск [ADDRESS] відповідачу [PERSON]. У адміністрації ринку вона дізналася, що 20.07.2011 року її невістка продала її кіоск [ADDRESS] [PERSON] . В заяві про припинення договору на відшкодування частини ринкових витрат [PERSON] вказувала розмір кіоску [ADDRESS]-16 квадратних метрів, хоча на цей час площа вказаного кіоску після перебудови вже складала 26 квадратних метрів. Дана обставина підтверджується копією договору між [PERSON] і [PERSON] з якого видно, [PERSON] надається право на розміщення торгового кіоску площею 26,0 квадратних метрів. Договір датований також 20.07.2011 р. Вона звернулася до відповідачів з проханням повернути їй її майно, але вони відмовилися це робити. Більше того, [PERSON] заявила, що [PERSON] продала їй її майно. Своїми діями відповідачі порушують її права володіння, користування, розпорядження своєю власністю. Просить суд визнати договір купівлі-продажу ларька [ADDRESS] від 20.07.2011 року між [PERSON] та [PERSON] недійсним. Припинити договір позички ларька [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON]. Витребувати ларьок на центральному ринку [ADDRESS] із незаконного володіння [PERSON] та [PERSON] і передати його [PERSON]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні додатково пояснила наступне. Кіоск вона дійсно купила у [PERSON] за 22000 грн. Гроші передала дружині [PERSON] при ньому. Розписку від імені [PERSON] писала його дружина. Взимку вона не здійснює торгівлю на ринку, тому, коли її колишня невістка [PERSON] попросилася там проводити торгівлю, вона не змогла відмовити., бо вони були однією родиною, та була дружиною сина. В адміністрації ринку вона пояснила, що дозволила здійснювати торгівлю невістці взимку. Після передачі грошей вона знов прийшла до адміністрації ринку, щоб оформити формальні питання. В листопаді з дружиною [PERSON] написали заяву в адміністрації ринку. На невістку переписала договір на відшкодування ринкових затрат. Потім вона разом з синами робила косметичний ремонт. Має чек на придбання заліза. Наприкінці листопада невістка перейшла працювати в ларьок, працювала до весни, до квітня. Вона в березні оплатила пластикову панель, два вікна і двері. Наприкінці квітня невістка розпродала свій товар. З травня вона з чоловіком та синами почали робити ремонт. Зробили дах, залізні ворота. Збільшили площу ларька. Ремонт закінчили влітку. Товар невістки залишався в її ларьку. Вона погодилася, щоб та доторгувала, але після 16 липня та повинна звільнити ларьок, бо вона сама мала намір почати торгівлю. Згодом в адміністрації ринку вона дізналася, що приходила [PERSON] і розповіла, що у неї важко захворіла мати і їй необхідно їхати її рятувати і сказала, що вона начебто дозволила продати ларьок. [PERSON] продала ларьок своїй подрузі [PERSON] Під час першого розгляду справи в суді [PERSON] вказувала, що вона свій ларьок розібрала і вивезла а вона ( [PERSON] ) на тому місці побудувала свій ларьок. На теперішній час ларьок продано [PERSON]. В бухгалтерії їй повідомили, що у них немає нічого, ніяких відомостей, що ларьок було продано [PERSON] - матері [PERSON] Про продаж ларька [PERSON] вона дізналася в суді. Її син отримував кредит під час шлюбу у 2011 році, для чого їй не пояснювали. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнає повністю, пояснила, що з 2007 року вона здійснювала торгівельну діяльність на ринку м. Ірміно з усіма податками та ринковими затратами. У вересні 2010 року вона одружилася з сином позивача - [PERSON]. На той час вона здійснювала торгівлю з лотка, а під склад орендувала ларьок. З зими 2010 року вона постійно зверталася до адміністрації ринку з заявами про встановлення торгівельного павільону. Згодом вона була вимушена сама знайти ларьок, який використовується під склад [PERSON]. Ларьок цінності не мав. Їй була потрібна лише земельна ділянка. Вона почала шукати [PERSON]. Його дружина на той час була за межами України. Про це вона розповіла своєму чоловікові, той своїй матері. Як з'ясувалося [PERSON] знала [PERSON], запропонувала свою допомогу, одразу же його знайшла. 30 жовтня вони всі прийшли до адміністрації. Вона прийшла до адміністрації ринку трохи пізніше. Там знаходилися - [PERSON], [PERSON], її свекруха. Мова йшла про земельну ділянку і то що [PERSON] добровільно відмовляється від оренди землі і передає цей земельний участок їй [PERSON] [PERSON] і [PERSON] вийшли з кабінету, а вона залишилася з [PERSON], він розпитав її що вона там збирається будувати, взяв з неї 300 грн. за переоформлення документів, виписав квитанції і сказав, щоб вона прийшла за договором через декілька днів. Коли вона зустріла [PERSON], той зняв замок з ларька і повідомив її що забере лише колоду , все інше її головний біль. Для початку було необхідно ото двинути чи убрати осіб, які знаходилися попереду ларька. Щоб збудувати стіну потрібно було домовитися з [PERSON]. Та ні на які умови не йшла. Два тижні, вона , [PERSON] та [PERSON] не могли її умовити. Потім вона домовилася з [PERSON], які перейшли на її праву сторону, з ними домовилися про сміжну стіну. Цим займалася вона а не позивач. Після того, як ряд було укомплектовано, в грудні місяці проведено нумерацію . Тому [PERSON] не могла купити [ADDRESS] ларьок на 30.10.10 р. Раніше надавався договір про частку ринкових затрат від 01.11.2010 р. позивач навмисно дописала номер і надає не весь договір, а його частину, де стоять її підписи, телефони контактні, юридична адреса і її підпис, вона чомусь скрила. Потім почалася реконструкція. В першому позові позивач вказувала, що вона нічого не знала про реконструкцію а вона безсоромна перестроїла сама без їх відома. В другому варіанті вже вказує що сама побудувала. В заяві на неї від 23.04.2013 року що [PERSON] купила ларьок такий, який він стоїть зараз, просто зробила ремонт а болгарки і автогени це видумка. Вказаний факт може підтвердити [PERSON] слідчий, до якого зверталася [PERSON] В подальшому було встановлено, зварено дві бокові стіни. Поступово убрані металеві столи, автогеном була прибрана передня стіна. . Стіни було утеплено пенопластом, обшито гіпсокартоном, зверху особисто нею було нанесено гругтовку, шпаклівку і краска. Потолок також було обшито пенопластом і ДСП. Попереду встановлено металопластиковий блок. Використовувався метал, який вже було використано. Свар очний апарат надав свекор, батько [PERSON], з яким у неї було добрі стосунки, також наймали [PERSON] за платню. Поки проходили ремонтні роботи, в листопаді 2010 року і в травні 2011 року вона там не працювала, але сплачувала як хазяйка земельної ділянки всі збори і витрати по світлу. Позивач ніякого відношення до будівництва, ремонту і оформленню ларька не мала і мати не могла. Ніяких робіт за власні кошти не про ізводила, а в позовній заяві вона вказала, використавши її пояснення в суді 18.01.2012 року. В судовому засідання, яке відбулося 18.01.2012 року позивач не змогла нічого відповісти на жодне запитання відносно ларька. Вона не знала ні площі , ні розмірів, не могла пояснити де він знаходиться. Позивач стверджувала лише одне, що вона купила ларьок площею 14,1 м.2 і при цьому надала розписку про оплату 22 000 грн. , якої не було в липні 2011 року. Коли вона сама ж написала заяву, щоб її притягнули до кримінальної відповідальності за шахрайство. Слідчому нічого не було надано. [PERSON] стверджував, що жодних розписок він не писав. Один на російській мові писати не може, другої не було в Україні на той час. А «липові» накладні про начебто куплені нею матеріали для благоустрою спірного кіоску з лютого по серпень 2012 р. Ці документи позивач не надала до суду ні в суді 18.01.2012 р. , ні в міліцію за вимогою. В суді 18.01.2012 р. позивач категорично заявила , що окрім розписки у неї нічого більше немає. Пізніше позивач запропонувала повернути їй гроші за використаний її метал зі старого ларька [PERSON] - 2000 грн., вона ці гроші віддала. Потім дізналася про борг свого чоловіка перед банком, на підприємстві на якому він працював по півроку не видавали заробітню плату. Він оформив кредитну карту з 2009 року. Борг, який утворився склав 11000 грн. Вирішили їхати на заробітки до Москви. 20 липня 2011 року вони з чоловіком продають її торговий ларьок, який знаходиться на ринку в м. Ірміно на земельній ділянці [ADDRESS] Ларьок вони продали 20.07.2011 року за 5000 грн. Її чоловік відмовився їхати на заробітки, запропонував їй самій їхати працювати. Позивачеві повідомив, що кредитні гроші вона використала на облаштування ларька. Потім чоловік і позивач стали вимагати повернути їм 25000 грн. . Вона зверталася до міліції. Позивач бажала разом з сином торгувати в ларьку без неї. Після всіх скандалів , вона була змушена звернутися до [PERSON] , щоб на правах оренди вона дозволила їй торгівлю в кіоску, щоб до неї не чіплялася позивач, щоб розібратися з товаром, і боргом. [PERSON] погодилася і вони склали договір оренди від 22.07.2011 року. Коли 20.07.2011 року [PERSON] погодилася придбати ларьок , вони звернулися до адміністрації ринку. Там запропонували написати заяву про розірвання договору про відшкодування ринкових затрат з установки кіоску пл.. 15 м.2 3 [ADDRESS], а [PERSON] про заключення договору на відшкодування частки ринкових затрат пл..26 м.2, так як реконструкція ларька продовжувалася. Коли у вересні 2011 року реконструкція ларька закінчилася, його плаща складала 29 м. 2. Це позивачеві невідомо, тому вона безпідставно вказує пл.. 26 м. 2. Стосунки з чоловіком і позивачем зовсім зіпсувалися, відбувалися скандали з бійками, вона потрапила до лікарні, отримала документи на розірвання шлюбу. Знаходячись в лікарні від [PERSON] вона дізналася, що її чоловік представляє себе як хазяїна і володільця кіоску запрошував експерта . Позивач вже зверталася до суду з аналогічним позовом 25.10.2011 року. Позивач ніяких доказів на підтвердження свого позову не надала, вказала, що окрім розписки більше нічого не має. Позивач стверджувала, що при переданні грошей 22000 [PERSON] був присутній [PERSON], але її чоловік в той час знаходився на роботі. [PERSON] каже , що там вони були лише вдвох. , без свідків. Шифер позивач для реконструкції кіоску не купувала., зато у неї вдома зьявився новий шиферний забор. Натомість у неї є документи на придбання для реконструкції кіоску з листопаду 2010 року по червень 2011 року були придбані будівельні матеріали. Договір з ПП [PERSON] на мателопластиковий блок укладала вона. Договір позички між нею та позивачем не укладався, про що свідчить відсутність укладеного в письмовому вигляді договорі. Після того, як позивач попросила залишити її позов без розгляду. [PERSON] вирішила продати кіоск, про що повідомила. Кіоск вона продала своїй матері [PERSON] 09.02.2012 року, підписали договір купівлі-продажу. Оскільки їй потрібно було виїхати, вона залишила кіоск їй до повернення. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зьявилася надала суду заперечення, в яких вказала, що позов [PERSON] вона не визнає з наступних підстав. 20 липня 2011 року [PERSON] запропонувала їй придбати у неї кіоск [ADDRESS], площею 26 кв. м. , який належав їй на праві особистої власності. Продаж кіоску була пов'язана з виїздом [PERSON] та її чоловіка [PERSON] до Москви на заробітки. Вона давно хотіла придбати ще одне торгівельне місце і тому погодилася купити у [PERSON] кіоск [ADDRESS]. Вона сплатила [PERSON] обумовлену вартість спірного кіоску, а саме 5000 грн. , про що остання надала їй розписку і в цей же день вони оформили відповідні документи в адміністрації ринку: продавець написала заяву про припинення дії договору на відшкодування частини ринкових витрат з установки торгівельного кіоску ( малої архітектурної форми), площею 15,0 кв. м. [ADDRESS], а вона заяву на укладання договору від 20 липня 2011 року на відшкодування частини ринкових витрат з установки торгівельного кіоску (малої архітектурної форми) площею 26 кв. м. [ADDRESS]. При укладанні договору купівлі-продажу кіоску [ADDRESS] продавцем та нею були дотримані всі вимоги діючого законодавства, тобто [PERSON] стала власником кіоску на законних підставах. 22.07.2011 року до неї звернулася [PERSON] , яка розповіла їй про те, що в зв'язку з продажем кіоску мати її чоловіка - [PERSON] почала руйнувати сім'ю, в сім'ї [PERSON] почалися бійки, сумісне життя йшло до розірвання стосунків між [PERSON] та [PERSON] , за неймовірного втручання позивача, їх поїздка до Москви відкладається на певний строк., [PERSON] просила [PERSON] за ради миру та спокію в сім'ї надати їй тимчасово в оренду її колишній кіоск, на що [PERSON] погодилася, хоча вже почала реконструкцію кіоску . До речі, закінчила [PERSON] добудовувати кіоск [ADDRESS] наприкінці вересня 2011 року. 22 липня 2011 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір оренди і [PERSON] продовжила працювати з дозволу [PERSON] При цьому остання залишалася власником спірного кіоску [ADDRESS], добросовісним його набувачем. Наприкінці 2011 року [PERSON] звернулася до суду з аналогічним позовом . Проте за браком доказів вона змушена була просити суд залишити свій позов без розгляду . Позивач постійно погрожувала, залякувала її, вона носить та роздає свої заяви, нервує. Тому після прийняття Стахановським судом судового рішення 03.02.2011 р. по залишення позову [PERSON] без розгляду, 09.02.2012 р. вона вирішила продати спірний кіоск, про що повідомила [PERSON], а та в свою чергу повідомила [PERSON], яка купила у неї кіоск, але площею 29 кв. м. за 10000 грн., та який з зазначеного часу належить їй на праві особистої власності. Сторони по справі мають добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки . Просить суд ухвалити рішення, яким відмовити [PERSON] у задоволені її позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу кіоску [ADDRESS], недійсним. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зхьявивлася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнає повністю. Допитані судом свідки, посянили судові настпне. Свілдок [PERSON] суду пояснила, що на ринку м. Ірміно у неї з чоловіком [PERSON] був ларьок, вони його продали [PERSON] за 22000 грн. Розписку писала вона. [PERSON] казала, що у неї немає грошей. Кіоск до теперішнього часу знаходиться на ринку, його відремонтували, переробили. Ремонтували [PERSON] , її чоловік, сини. На час продажу кіску, вона перебувала на території України. Свідок [PERSON] пояснив, що продав свій кіоск [PERSON] за 22000 грн. Гроші отримали від [PERSON]. Розписку писала його дружина, бо він не вміє писати. Ларьок як стояв, так я стоїть на ринку. Свідок [PERSON] пояснив, що 1 листопада 2010 року його мати [PERSON] купила ларьок у [PERSON]. Договір про відшкодування ринкових затрат оформили на його на той час дружину [PERSON]. Мати дозволила оформити цей договір на його дружину бо не була оформлена як підприємець. Реконструкцію, ремонт ларька робив він з другом , братом, , матір'ю, батьком, заварювали двері, купували залізо. Дружина у свого знайомого замовила пластикові вікна, гроші надала його мати. Він найняв людей вирезати непотрібну стіну, Зробили кришу, гіпсокартон, покраску . Кондиціонер в ларьку це був подарунок матері, гроші він брав зі своєї кредитної карти. 16.07.2011 року [PERSON] влаштувала скандал його матері. Потім вона продала їх кіоск [PERSON]. Разом з дружиною вони проживали з 14.10.2010 р. по 06.12.2011 р. Сімейні гроші в ремонт кіоску вони не вкладували, якось він зі своєї кредитки купивив пенопласт, потім мати гроші повернула. Свідок [PERSON] суду вказала, що зі слів [PERSON] вона знає що його мати [PERSON] купила ларьок і він його ремонтує. Бачила, що ремонт роблять два сини і чоловік [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що у [PERSON] на ринку міста не було. Чула скандал між [PERSON] і [PERSON]. [PERSON] купила кіоск у неросіянина, пустила [PERSON] торгувати в ларьок. [PERSON] ларьок не купувала, ремонт не робила. Ремонтували його сім'я [PERSON]. А господинею ларька стала [PERSON], у якої ніколи не було грошей. [PERSON] суду пояснив, що він тривалий час працює на ринку у м. Ірміно, допомогає директору. До нього в контору прийшли [PERSON], [PERSON]. Вони написали заяви. [PERSON] про розірвання договору про оренду [PERSON] написала, що купує у [PERSON] його кіоск. . Оскільки у [PERSON] не має свідоцтва на торгівлю, то попросила оформити на невістку. Її невістка написала заяву на відшкодування ринкових затрат. . Він заміряв кіоск, бачив, що ремонтували кіоск чоловік [PERSON], два їх сина. [PERSON] торгувала. Якось [PERSON] прийшла разом з [PERSON], сказала, що бажає продати кіоск, бо у неї захворіла мати. Уклали договір на ринкові витрати . Згодом прийшла [PERSON] з претензіями що кіоск належить їй. Потім прийшла [PERSON], що бажає продати кіоск іншій особі, вони відмовили, бо кіоск заарештовано, з [PERSON] на ринку не має жодних документів. Старий кіоск нікуди не вивозився, його реконструювали і відремонтували. Свідок [PERSON] суду вказав, що він робив ремонт у [PERSON]. До нього зверталася [PERSON], купувала метал а не [PERSON] Він поварив кіоск з металу. Там був один фундамент. Бачив там двох чоловіків. [PERSON] бачив рази два, вона нічого не робила, не допомагала. Був чоловік [PERSON] зі своїм зварочним апаратом. Робили дах. Каркас під кондіціонер просила зварити його [PERSON]. Варили вдвох з чоловіком [PERSON] Платила [PERSON], приносила обіди. [PERSON] шпаклевала. Свідок [PERSON] суду вказав, щодо нього зверталася [PERSON] і купувала метал. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] почала на ринку будувати собі кіоск. [PERSON] вона ніколи не бачила на ринку. [PERSON] жила з сином [PERSON]. Різниця в кіосках є. Свідок [PERSON] суду вказала, що, торгове місце, за яке сторони судяться належало Азербайджанцю. Кіоск був 6 квадратів не більше і перед ним прилавок .[PERSON] та [PERSON] все робили разом, у її чоловіка [PERSON] купувала метал, доску, працював там і чоловік [PERSON] і чоловік [PERSON], обшивали, робили дах. Свідок [PERSON] суду вказала, що [PERSON] вона знає багато років. Потім вони почали будувати спірний кіоск. [PERSON] при ремонті не бачила ніколи Свідок [PERSON] суду вказав, що знає [PERSON], не знає, купили вони кіоск чи ні. Почали будувати [PERSON] і її чоловік [PERSON]. Вони шукали зварвальника, штукатурили. Зараз тепер це зовсім інша будівля. Господарка кіоску він вважає [PERSON]. Хто купував будівельні матеріали йому не відомо. Свілок [PERSON] суду вказала, що [PERSON] купила ларьок, між ними виникли розбіжності за 40 сантиметрів. [PERSON] їй сказала, що вона туди не касається. Всі питання вона вирішувала разом з [PERSON]. [PERSON] провела повну реконструкцію кіоску. На ринку були розмови, що [PERSON] купила кіоск, як купила, не знає. У [PERSON] така можливість була. Реконструкцію проводила в 2010 році , відкрилася в 2011 році. [PERSON] заходила але участі в реконструкції не приймала. Її чоловіка та сина [PERSON] вона також не бачила. Свідок [PERSON], суду вказав, що на теперішній час він є чоловіком [PERSON]. Як будувався спірний кіоск йому не відомо. Коли проходила реконструкція кіоску він бачив там [PERSON], її колишнього чоловіка [PERSON], батька [PERSON], чоловіка зварювальника. Раніше був прилавок з підсобним приміщенням, тепер це зовсім по іншому виглядає. На будівництві [PERSON] він ніколи не бачив. Він пропонував [PERSON] 15000 грн. з метою зберегти спокій його дружини [PERSON], бо [PERSON] розповсюджувала плітки, висловлювалася нецензурно відносно його дружини, [PERSON] потрапляла до лікарні. Свідок [PERSON] суду вказав, що він покупець. У [PERSON] спочатку був лоток, вона торгувала м'ясом, потім конфетками. Потім почати будувати ларьок. Бачив [PERSON], двох чоловіків. Зараз це зовсім інше приміщення. [PERSON] і двоє чоловіків здійснювали зварювальні роботи. Вислухавши сторони, розглянувши матеріали справи, судом встановлено наступне. Предметом даної позовної заяви є визнання договору купівлі - продажу ларька [ADDRESS] від 20.07.2011 року між [PERSON] та [PERSON] недійсним. Припинення договору позички між [PERSON] та [PERSON] та витребування кіоску із незаконного володіння [PERSON] та [PERSON]. В якості підстави своїх вимог, позивач зазначала що саме вона, за власні кошти купила спірний кіоск і тимчасово дозволила своїй на той час невістці здійснювати торгівлю, оскільки не мала відповідного дозволу. Як стверджує позивач [PERSON] , вона - [PERSON] 01 листопада 2010 року купила у [PERSON] ларьок [ADDRESS]. Тимчасово передала [PERSON] у позичку, дозволивши здійснювати торгівлю , згодом її колишня невістка незаконно розпорядилася належним їй кіоском, продавши його [PERSON] Відповідно до ст.. ст.. 10,11 Цивільного процесуального Кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, суд розглядає цивільні справа не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Зазначені позивачем обставини підтверджуються розпискою ( том 1 аркуш справи 5) , яка свідчить, що [PERSON] продав ларьок [ADDRESS] [PERSON] за 22000 грн., яка проживає [ADDRESS], 01.11.2010 року. Раніше спірний кіоск належав [PERSON], що підтверджується договором на відшкодування частки ринкових витрат ( том 1 аркуш справи 8). Вказана обставина була підтверджена в судовому засіданні свідком [PERSON] та його дружино. [PERSON], яка писала вказану розписку і у присутності якої [PERSON] передала їм з чоловіком гроші. Про намір [PERSON] продати належний йому кіоск [PERSON] підтвердив і свідок [PERSON] Заявою від 01.11.2010 року адресованому директору ринку м. Ірміно, [PERSON] повідомив про припинення договору на відшкодування частини ринкових витрат відносно кіоску ( малої архітектурної форми) площею 14,1 кв. м. на території ринку [ADDRESS] з 01.11.2010 року у зв'язку з продажем кіоску [PERSON]. У договорі про участь у відшкодуванні ринкових витрат на ім'я [PERSON], площа, яку займав кіоск була вказана 14,1 м. Після зміни власника адміністрацією ринку була проведена інвентаризація,яка виявила, що ця площа складає не 14,1 м, а 15 м. , що підтверджується листом адміністрації ринку. [PERSON] надала згоду на тимчасову торгівлю в належному їй кіоску -[PERSON] на теперішній час [PERSON]. Заявою від 01.11.2010 року [PERSON] на теперішній час [PERSON] просила адміністрацію ринку м. Ірміно укласти з нею договір на відшкодування частини ринкових витрат , який було з нею укладено 01.11.2010 р. Після придбання спірного кіоску родина [PERSON], два сини, чоловік, [PERSON], яка на той час стала невісткою [PERSON] займалися перебудовою, реконструкцією, ремонтом придбаного кіоску, що підтверджують пояснення майже всіх свідків, та надані сторонами документами на придбання будівельних матеріалів. 20.07. 2011 року [PERSON] продала спірний кіоск [PERSON] з якою було укладено договір на відшкодування частини риночних витрат щодо спірного кіоску , зазначивши в розписці від 20.07.2011 року що [PERSON] отримала від [PERSON] 5000 грн. за продаж належного їй ларька [ADDRESS] на центральному ринку м. Ірміно. ( том 1 аркуш справи 88). А вже 22.07.2011 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір оренди спірного ларька ( том 1 аркуш справи 89). Як свідчить договір купівлі -продажу ларька, розписка від 09.02.2012 року [PERSON] продала кіоск [PERSON] ( том 1 аркуш справи 37,78). Відповідно до листа адміністрації ринку м. Ірміно від 11.03.2013 року адміністрація ринку в особі [PERSON] з [PERSON] на теперішній час ніяких договірних відносин не має. Від [PERSON] заяву про розірвання договору з повідомленням причини не зверталася. Як свідчили сторони по справі, допитані свідки, як стверджувала сама [PERSON] грошей [PERSON] за кіоск вона не передавала, як з ним домовлялася [PERSON] чи за гроші чи за « магарич» їй не відомо, незважаючи що кіоск вона продала [PERSON], остання [PERSON], фактично користуватися спірним кіоском продовжували не вони а [PERSON] В постанові про відмову в порушенні кримінальної справи Стахановського МВ ГУМВС України в Луганській області від 27.09.2012 року зазначено, що в ході перевірки встановлено, що приблизно 01.11.2012 року [PERSON] придбала на ринку м. Ірміно торговий ларьок [ADDRESS] за 22000 грн. , при цьому ніяких документів про купівлю не складалося. Колишня невістка [PERSON] стала торгувати в даному ларьку. 20.07.2011 року [PERSON] продала даний торговий ларьок [PERSON] Але останній стало відомо, що даний ларьок не є власністю [PERSON] і [PERSON] забрала свої гроші у [PERSON], остання оформила документи на оренду земельної ділянки, де знаходиться даний ларьок на свою матір [PERSON] . Документи права власності на даний ларьок відсутні. ( том 1 аркуш справи 123). Таким чином в судовому засіданні встановлено, що спірний кіоск у [PERSON] купила [PERSON] а не [PERSON]) , саме [PERSON] є власником кіоску [ADDRESS]. Ствердження [PERSON] про те що її свекруха вивезла свій кіоск а на його місті вона ( [PERSON]) стала будувати свій кіоск, спростовується поясненнями допитаних судом свідків, як з боку позивача так і збоку відповідача, які стверджували що кіоск, якій мав вигляд прилавку та прибудови до нього [PERSON] та члени родини [PERSON] перебудовували, ремонтували, жодний зі свідків не зазначав, що старий кіоск було вивезено а на його місті було побудовано новий. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Частина 1 ст. 215 ЦК України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення сторонами вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 статті цього Кодексу. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При укладанні договору купівлі продажу між [PERSON] та [PERSON]були порушені вимоги ст. 203 ЦК України, оскільки суперечить цивільному праву України зміст правочину суперечить моральним засадам суспільства, не відповідає вільному волевиявленю [PERSON], бо вона не мала наміру продавати спірний кіоск, не отримала від його продажу гроші. Договір купівлі-продажу від 20.07.2011 року має бути визнано недійсним. [PERSON] не мала жодних правових підстав продавати спірний кіоск [PERSON] бо вона не є власником кіоску, є неналежним продавцем , також не має права відповідно до діючого законодавства продавати, чи яким то іншим чином розпоряджатися чужим майном. В свою чергу [PERSON] не є належним продавцем, бо вважала себе власником кіску на підставі недійсного договору купівлі - продажу, тож не має права відповідно діючого законодавства продавати, чи яким то іншим чином розпоряджатися чужим майном, отже не мала правових підстав для продажу кіоску [PERSON]. Статею 387 ЦК України передбачено, що власник майна має право витребувати його від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то потрібно визнавати недійсним не всі право чини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача. Останнім набувачем є [PERSON] так як з [PERSON] на теперішній час жодних договірних відносин не має. Договірні відносини існують з [PERSON], яка не зверталася з відповідною заявою з повідомленням причини припинення договірних відносин. Відповідно до п. 3 ч. 2 статті 834 ЦК України позичкодавець має право вимагати у будь-який час повернення речі у випадку, коли користувач самочинно передав річ у користування іншій особі. Як вже було зазначено вище, предметом спору є визнання договору купівлі-продажу, витребування з незаконного володіння, сторонами не заявлялися вимоги щодо стягнення сум, тому суд не розглядав питання щодо суми витрат кожної сторони на реконструкцію спірного кіоску.

Outcome: approved