Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати та середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати при звільнені до відповідача Державного підприємства «Красноармійськвугілля» і в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що позивач перебував у трудових відносинах із відповідачем з 13.02.2009 по 31.01.2015. Позивач працював на посаді юрисконсульта, а був звільнений за угодою сторін. При звільненні з роботи 31 січня 2015 року, в порушення вимог ст.116 КЗпП, відповідач не здійснив виплат усіх сум, що належить працівнику при звільненні, а саме не нарахував та не виплатив компенсацію за затримку виплати заробітної плати за грудень 2014 року, у сумі 644,47 гривень та січень 2015 року, у сумі 1807,75 гривень. Заробітна плата позивача за грудень 2014 рік за вирахуванням податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, військового збору, становить 3174,75 гривень. Розмір компенсації за затримку заробітної плати за січень 2015 року становить 1807,75 гривень. Компенсація за затримку виплати заробітної плати за грудень 2014 року, у розмірі 644,47 гривень, та січень 2015 року, у розмірі 1807,75 гривень відноситься до складу додаткової заробітної плати. Загальний розмір заборгованості із виплати компенсації за затримку заробітної плати за грудень 2014 року та січень 2015 року складає 2452 гривні 22 копійки. Позивач зазначив, що середньоденна заробітна плата складає 197 гривень 07 копійок. На час звернення до суду позивачем, фактична затримка розрахунку, з 02.02.2015 року по 16.06.2016 року складає 16 місяців та 8 днів (6 робочих днів), середній заробіток за час затримки становить (4237 х 16) + (197,07 х 6) = 67792 + 1182,42 = 68974 гривні 42 копійки. Тому позивач просить суд, стягнути з Державного підприємства «Красноармійськвугілля» на користь позивача компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати, у сумі 2452,22 гривні, також просить суд стягнути з відповідача на його користь суму середнього заробітку за затримку заробітної плати при звільненні, до моменту ухвалення судового рішення, у сумі 68974 гривні 42 копійки, а також сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1144 гривні. Позивач неодноразово змінював свої позовні вимоги і в остаточній редакції вимог просив суд стягнути з відповідача на його користь компенсацію втрати частини заробітної плати у зв*язку з порушенням строків її виплати за грудень 2014 року в сумі 644,47 гривні, середній заробіток за затримку виплати заробітної плати при звільненні до моменту ухвалення судового рішення в сумі 76463,07 гривні та понесені ним судові витрати у розмірі 764,63 гривні. В судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, викладеними у позовній заяві. Також зазначив, що на час звільнення 31 січня 2015 року підприємство було винне йому заробітну плату за грудень 2014 року та січень 2015 року, яку було йому у повному обсязі виплачено у квітні місяці 2015 року. Про те, що йому не виплачена компенсація він дізнався з відповіді відповідача на запит адвоката [PERSON], яка надана була у січні 2016 року. Розмір компенсації він зазначив з довідки відповідача. На день звільнення він працював, у цей же день отримав трудову книжку. Представник відповідача позовні вимоги визнав частково, лише у частині компенсації, яка дійсно позивачу не була виплачена. Він має право на таку компенсацію, оскільки на час звільнення йому було заборговано заробітну плату і виплачена ця заробітна плата була з порушенням термінів її виплати. В частині стягнення середнього заробітку вимоги позову не визнав, оскільки середній заробіток особам, які у день звільнення не працювали, виплачується з дня звернення за виплатою належних працівникові сум. Позивач 31 січня 2015 року не працював, оскільки це була субота, тому не може вимагати сплати середнього заробітку за затримку розрахунку. Вислухавши сторони по справі, дослідивши надані письмові докази, суд вважає встановленими в судовому засіданні наступні обставини. Позивач [PERSON] працював в Державному підприємстві «Красноармійськвугілля» у якості юрисконсульта 1 категорії у період з 13 лютого 2009 року до 1 березня 2009 року, провідного юрисконсульта у період з 1 березня 2009 року до 3 березня 2012 року, заступника начальника юридичного відділу у період з 3 березня 2012 року до 20 травня 2014 року та провідним юрисконсультом у період з 20 травня 2014 року до 31 січня 2015 року після чого був звільнений за угодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю (а.с. 7). 26 січня 2016 року позивач звернувся до відповідача із адвокатським запитом про надання даних про невиплачені суми компенсації у зв*язку із порушенням строків їх виплати (а.с. 8). Відповідачем на звернення позивачу надано інформацію за якою визначено, що [PERSON] заробітна плата за листопад 2014 року була сплачена 22 січня 2015 року, а також у січні 2015 року була нарахована компенсація за затримку виплати заробітної плати за листопад 2014 року у розмірі 101,41 гривня. Звільненому [PERSON] 31 січня 2015 року не нарахована та не сплачена компенсація за затримку виплати заробітної плати за грудень 2014 року в розмірі 644,47 гривні та січень 2015 року в розмірі 1807,75 гривень, оскільки заробітна плата виплачена в березні та квітні 2015 року (а.с. 9). На 31 січня 2015 року заборгованість по заробітній платі [PERSON] складала: за грудень 2014 року 3174,75 гривень, яка перерахована 3 квітня 2015 року, за січень 2015 року 13612,14 гривень, яка перерахована 30 березня 2015 року в сумі 4083,14 гривень та 30 квітня 2015 року в сумі 9529 гривень (а.с. 35). Середньоденний заробіток позивача, обрахований із заробітної плати, отриманої ним за останні два місці перед звільненням, становить 197,07 гривень, середньомісячний заробіток 4237 гривень і заперечень щодо такого розміру від сторін суду не надходило (а.с. 10). За даними з рапорту № 16 на оплату по посадових окладах за січень 2015 року вбачається, що позивач [PERSON] 31 січня 2015 року перебував на роботі (а.с. 36). Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, які власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно із статтею 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов*язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов*язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно із статтею 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв*язку з порушенням строків їх виплати» та Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв*язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Частиною шість статті 95 Кодексу законів про працю України, статтями 33, 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заходами державного регулювання оплати праці є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв*язку з порушенням строків її виплати. Положенням статті 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у зв*язку із порушенням строків її виплати, що провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. За умовами статей 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв*язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року підприємства, установи, організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), а саме у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих громадянам грошових доходів, пенсії, соціальних виплат, стипендії, заробітної плати (грошового забезпечення) тощо. Отже, кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв*язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв*язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Сторонами не оспорюється у зв*язку з чим не підлягає доказуванню факт несвоєчасної виплати заробітної плати у зв*язку з чим за грудень 2014 року та січень 2015 року позивачу була нарахована компенсація втрати частини грошових доходів у зв*язку з порушенням термінів її виплати. Щодо розміру нарахованої та виплаченої компенсації спору між сторонами не виникає. Обраховується компенсація втрати частини грошових доходів у зв*язку з порушенням термінів її виплати відповідно до пункту четвертого Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв*язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 21 лютого 2001 року № 159, за яким компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов*язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Тобто позивачу [PERSON] на момент звільнення з підприємства відповідача належала нарахуванню та підлягала сплаті компенсація втрати частини грошових доходів у зв*язку з порушенням термінів її виплати за грудень 2014 року. За січень 2015 року компенсація втрати частини грошових доходів у зв*язку з порушенням термінів її виплати мала бути нарахована та виплачена у лютому 2015 року, тобто не на момент звільнення позивача, тому компенсація втрати частини грошових доходів у зв*язку з порушенням термінів її виплати за січень 2015 року не є предметом розгляду у даній справі у розумінні статті 117 Кодексу законів про працю України. Від даних вимог позивач відмовився у ході судового розгляду справи. При звільненні працівника, на підставі положень статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи, організації, здійснюється в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У випадку невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені законодавством, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Враховуючи, що позивачу [PERSON] при його звільненні за грудень 2014 року належала до виплати компенсація втрати частини грошових доходів у зв*язку з порушенням термінів її виплати і щодо розміру цих сум у сторін спору не виникає, суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за несвоєчасну виплату відповідачем розрахункових сум з часу звільнення позивача з підприємства відповідача до дня винесення судом рішення, оскільки даних, що компенсація втрати частини доходів у зв*язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати за грудень 2014 року на час розгляду справи позивачу не виплачена. Діюче трудове законодавство передбачає безальтернативний обов*язок виплати належних працівникові сум при його звільненні, це законодавство встановлює і пов*язує юридичну відповідальність за порушення даних вимог законодавства, з юридичною особою того підприємства, установи, організації, на якому працювала особа до звільнення. Середньоденний заробіток позивача, за розрахунком відповідача, заперечень проти якого позивач не висловлював, становить 197,07 гривень. Кількість робочих днів з дати звільнення позивача 31 січня 2015 року до дати судового засідання 2 серпня 2016 року становить 377 днів, у тому числі у лютому 2015 року 20 днів, у березні 2015 року 21 день, у квітні 2015 року 21 день, у травні 2015 року 19 днів, у червні 2015 року 20 днів, у липні 2015 року 23 дні, у серпні 2015 року 20 днів, у вересні 2015 року 22 дні, у жовтні 2015 року 21 день, у листопаді 2015 року 21 день, у грудні 2015 року 23 дні, у січні 2016 року 19 днів, у лютому 2016 року 21 день, у березні 2016 року 22 дні, у квітні 2016 року 21 день, у травні 2016 року 19 днів, у червні 2016 року 21 день, у липні 2016 року 21 день, у серпні 2016 року 2 дні. Підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток у сумі 74295 гривень 39 копійок з розрахунку: (377дн.х197,07)=74295,39 грн. Оскільки позивачем при зверненні до суду мав бути сплачений судовий збір у розмірі 771,07 гривня, на підставі положень статті 88 Цивільного процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати пропорційно задоволеним вимогам у сумі 749 гривень 40 копійок. На пiдставi статей 3, 11, 116, 117 Кодексу законів про працю України,

Outcome: partial