Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ВІНАВТОКОМ» про захист прав споживачів, визнання недійсним договору та стягнення коштів у розмірі 96 900,00 грн. мотивуючи тим, що 05 січня 2019 року між ним та ТОВ «ВІНАВТОКОМ» було укладено договір №310059 купівлі-продажу транспортного засобу. Згідно п. 2.1. зазначеного договору сторони зобов`язуються в майбутньому укласти і належним чином оформити основний договір на умовах, в порядку та строки, визначені цим договором за яким покупець зобов`язується сплатити викупну вартість та отримати від продавця ТЗ, а продавець зобов`язується придбати та передати покупцю транспортний засіб у власність. Пунктом 2.2 вказаного договору транспортний засіб, який продавець зобов`язується придбати у офіційних дилерів, або дистриб`юторів для його відчуження покупцеві за основним/договором та який є предметом основного договору, має наступні ідентифікаційні ознаки: транспортний засіб автомобіль, марка «Lada», модель Langus Cross, 2015 року випуску; знаряддя ГБО, зимова резина на л.д., МРЄО, КАСКО, інші характеристики (колір шоколад, без пробігу). Згідно з пп. а) п. 4.1.1. зазначеного договору продавець зобов`язується продати, а покупець купити ТЗ за 96 900,00 грн. з ПДВ. 05 січня 2019 року [PERSON] у повному обсязі перерахував суму у розмірі 96 900,00 грн., але зазначений автомобіль позивач не отримав. 17 січня 2019 року [PERSON] звернувся до ТОВ «ВІНАВТОКОМ» з заявою про повернення оплаченої суми у розмірі 96 900,00 грн. Відповідач заяву / претензію залишив без задоволення. Позивач, як споживач, мав намір придбати автомобіль для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, але відповідач не надав такої можливості. Ухвалою суду від 14 березня 2019 року відкрито провадження у справі, а її розгляд призначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, яким роз`яснено підстави, час та черговість подання заяв по суті справи. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Частиною четвертою вказаної статті визначено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідач не скористався своїм правом подачі відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 05 січня 2019 року між [PERSON] та ТОВ «ВІНАВТОКОМ» було укладено договір доручення № 310059, у відповідності до якого ТОВ «ВІНАВТОКОМ» зобов`язалося за плату вчинити від імені позивача та за його рахунок юридичні дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики, зазначеної в додатку № 1, № 2 до договору. Метою укладення договору було отримання позики на купівлю транспортного засобу марки «Lada Langus Cross» 2015 року випуску, вартістю 96 900,00 грн. (а.с. 7-9) Відповідно до квитанцій від 05 січня 2019 року [PERSON] , з метою виконання умов договору, сплачена грошова сума в розмірі 96 900,00 гривень на розрахунковий рахунок ТОВ «ВІНАВТОКОМ» (а.с. 12-13). Однак, відповідачем у встановлений договором строк позивачу не доставлений автомобіль. Позивачем на адресу ТОВ «ВІНАВТОКОМ» направлялася заява, в якій з неналежним виконанням умов попереднього договору просив повернути сплачені грошові кошти (а.с. 11). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1 та 2 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (ч. 2 ст. 653 ЦК України). Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У відповідності до положень ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Згідно з п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року №5 (із змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998 року № 15) «Про практику розгляду цивільних прав за позовами про захист прав споживачів», Закону України «Про захист прав споживачів» захищає права споживача, яким є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує товари для власних побутових потреб. Крім того, вказаний Закон регулює відносини, що виникають між споживачем та підприємством чи громадянином - підприємцем, які продають товари, зокрема відносини, що виникають із договорів купівлі-продажу. Відповідно до ч. 5 ст. 653 ЦК України, якщо договір розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Беручи до уваги, що порушення зі сторони відповідача є істотним, оскільки він не виконав взяті на себе зобов`язання за договорами, отримав гроші за транспортний засіб та не передав його у встановлені договором строки позивачу, крім того вже пройшов не значний час з моменту як за умовами укладеного договору ТОВ «ВІНАВТОКОМ» повинно було передати позивачу транспортний засіб, у зв`язку з чим позивач позбавлений того на, що він розраховував при укладені договору, втратив інтерес до того, щоб отримати передбачений договором транспортний засіб, тому суд вважає, що попередній договір купівлі продажу транспортного засобу від 05 січня 2019 року, укладений між позивачем та відповідачем має бути розірваний, та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти, сплачені позивачем за цим договором в сумі 96 900,00 грн. В силу ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача також належить стягнути судовий збір у розмірі 768,40 грн. на користь держави.

Outcome: approved