Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернувся до\~суду із\~позовною заявою\~до [PERSON] ,\~у якій\~просить визнати\~за ним\~право власності\~на транспортний\~засіб марки\~KIA\~CERATO,\~2008\~року випуску,\~колір чорний,\~державний номерний\~знак [NUMBER] ,\~номер шасі\~(кузова,\~рами)\~ [NUMBER] ,\~за Договором\~купівлі-продажу\~транспортного засобу\~від 17.05.2019\~року та\~зобов`язати Регіональний\~сервісний центр\~ГСЦ МВС\~в Донецькій\~області зареєструвати\~за ним\~право власності\~на вказаний\~транспортний засіб, який належав [PERSON] на праві власності. В подальшому подав уточнення до позовної заяви та просить визнати Договір купівлі-продажу транспортного засобу від 17.05.2019 року дійсним. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 17.05.2019 року він, відповідно до Договору купівлі-продажу транспортного засобу, придбав у відповідача автомобіль марки KIA CERATO, 2008 р.в, номер державної реєстрації [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . У зв`язку з відсутністю на той час коштів для нотаріального посвідчення договору, сторони домовилися нотаріально посвідчити Договір пізніше. Позивач належним чином виконав свої зобов`язання та розрахувався з відповідачем в повному обсязі, сплативши йому 140 000 (сто сорок тисяч) грн. З моменту укладення Договору купівлі-продажу, автомобіль знаходиться в користуванні та володінні позивача. Проте відповідач своїх зобов`язань за Договором не виконав та не зняв транспортний засіб з обліку в уповноважених органах МВС. А в березні 2021 року позивач дізнався, що на вищевказаний автомобіль накладено арешт як на майно відповідача згідно з Постановою про арешт майна боржника № 60460934, виданою 22.03.2020 року Бахмутським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Таким чином, у позивача відсутня можливість зареєструвати вищевказаний транспортний засіб у передбаченому законом порядку, у зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без його участі та підтримання позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з`явився, надіслав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав, що зазначені нижче. Згідно ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.\~1\~ст.\~16\~ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, відповідно до Договору купівлі-продажу транспортного засобу від 17.05.2019 року, [PERSON] придбав у [PERSON] транспортний засіб марки KIA CERATO, 2008 року випуску, колір чорний, державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] (а.с. 9-10). За цим\~Договором позивачем\~повністю сплачена\~вартість транспортного\~засобу, відповідачем в свою чергу передано позивачу сам транспортний засіб та два комплекти ключів від нього, що підтверджується Актом приймання-передачі за Договором купівлі-продажу транспортного засобу від 17.05.2019 року та відповідною розпискою (а.с. 11, 12). Згідно положень ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. При цьому, положеннями ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Положеннями ч. 4 ст. 203, ч. 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Таким чином, загальний порядок укладення договорів учасниками цивільних відносин визначено ЦК України і до принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Згідно зі ст. 34 ЗУ «Про дорожній рух», державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим Постановою КМУ № 1388 від 07.09.1998 року, встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків. Пунктом 7 цього Порядку передбачено, що власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом 10 діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється. Згідно п. 8 цього Порядку, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність, для юридичних осіб - організаційно-розпорядчий документ про проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів та видана юридичною особою довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, зокрема, нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб. Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в уповноважених органах МВС, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою уповноваженого органу МВС про зняття транспортного засобу з обліку. Переобладнання (крім переобладнання для роботи на газових паливах), відчуження (крім транспортних засобів, які перейшли у власність спадкоємця на підставі свідоцтва про право на спадщину), передача права користування і (або) розпорядження придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у уповноважених органах МВС, не допускається. Відповідно до п. 40 вказаного Порядку, зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в сервісному центрі МВС або в центрі надання адміністративних послуг на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного або приватного виконавця або рішення суду. Таким чином, законодавством України чітко визначено процедуру державної реєстрації права власності на транспортний засіб. Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до пп. 3.1.3. Договору купівлі-продажу транспортного засобу від 17.05.2019 року, продавець (яким є відповідач) зобов`язаний зняти транспортний засіб з обліку в уповноважених органах МВС у встановленому Законом порядку (а.с. 9-10). Станом на час подання позовної заяви відповідач своїх зобов`язань за Договором не виконав. З`ясовано, що сторони домовилися нотаріально посвідчити Договір купівлі-продажу транспортного засобу пізніше, проте відповідач ухилився від нотаріального посвідчення. Встановлено, що моменту укладення Договору купівлі-продажу транспортного засобу вказаний транспортний засіб фактично знаходиться в користуванні та володінні позивача. Судом встановлено, що позивач не може в повному обсязі здійснювати свої права як власника транспортного засобу, оскільки формально власником спірного транспортного засобу є [PERSON] , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 19.05.2015 року (а.с. 13). Встановлено, що на спірний транспортний засіб накладено арешт як на майно відповідача, що вбачається з листа Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 31.10.2019 року, Постанови про відкриття виконавчого провадження № 60460934 від 31.10.2019 року, Постанови про арешт коштів боржника № 60460934 від 22.03.2020 року, Постанови про розшук майна боржника № 60460934 від 22.03.2020 року, Постанови про арешт майна боржника № 60460934 від 22.03.2020 року, виданих Бахмутським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с. 14-22). Отже, між сторонами був укладений Договір купівлі-продажу, при цьому розписка та Акт приймання-передачі підтверджують його укладення, умови договору та засвідчують факт отримання позивачем транспортного засобу, який є предметом договору. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений\~статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.ч. 1, 2, 7 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому, державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав. Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 03.06.2020 у справі № 363/4852/17. На підставі викладеного, враховуючи те, що Договір купівлі-продажу транспортного засобу був укладений та відбулося його повне виконання, але належне оформлення переходу права власності наразі неможливе, оскільки на транспортний засіб накладено арешт, суд приходить вважає за можливе визнати Договір купівлі-продажу транспортного засобу дійсним та визнати за позивачем право власності на транспортний засіб. Таким чином, у цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача зобов`язати Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Донецькій області зареєструвати за ним право власності на спірний транспортний засіб, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою КМУ № 1388 від 07.09.1998 року, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, окрім іншого, копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно ст. 1, 4 ЦПК України, ст. 15-18 ЦК України, суди не вправі перебирати на себе повноваження органів державної влади, органів місцевого самоврядування, тощо у питаннях, що належать до їхньої компетенції. Таким чином, враховуючи, що суд не повинен підміняти органи, які зобов`язані проводити реєстрацію права власності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимоги про зобов`язання зареєструвати право власності на спірний транспортний засіб. З відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним витрати зі сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial