Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 29.03.2017 року позивач передала [PERSON] грошові кошти в борг у розмірі 2 000 000,00 грн.,на придбання квартири за адресою [ADDRESS] , при цьому відповідач надав позивачу власноручно написану розписку. На неодноразові звернення з проханням повернути гроші, відповідач обіцяє повернути гроші найближчим часом та повідомляє про своє важке фінансове становище. В зазначений строк відповідач свої зобов`язання не виконав, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь борг в сумі 2 000 000,00 грн. та 3 %річних в розмірі 29589,00грн., відшкодувати судові витрати по справі. Ухвалою суду від 11.11.2021 року відкрито провадження у справі в загальному порядку та призначено підготовче судове засідання ( а.с.23). 13.12.2021 року у підготовчому судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. 13.12.2021 року відповідач в підготовчому судовому засіданні позов визнав повністю, про що надав суду заяву (а.с.29). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити в підготовчому засіданні. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши всі обставини, суд прийшов до наступного висновку. Так, судом встановлено, що 29.03.2017 року між сторонами був укладений договір позики на суму 2 000 000,00 грн., за умовами якого відповідач зобов`язувався повернути позивачу вказану суму боргу до 01.04.2021 року, що стверджується власноручною розпискою відповідача, оригінал якої приєднано до матеріалів справи (а.с.30) . При вирішенні даного спору суд виходив з наступного. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (ст.11 ЦК України). За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно п.2 вказаної статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Суду надана позивачем розписка в підтвердження того, що відповідач взяв у неї в борг кошти в сумі 2 000 000,00 грн. Хоча зазначена вище розписка і не є належною письмовою формою договору позики, як вважає суд, але згідно законодавства може прийматися до уваги, і приймається судом, для підтвердження укладення договору позики між сторонами. Згідно приписів ст. 1047 ЦК України розписка є одночасно документом, який підтверджує й передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики. Суд, також, виходить з того, що у наданій до суду розписці зазначені: сторони зобов`язання, грошова сума, яку заборгував відповідач, особистий підпис боржника, дата складання розписки. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов`язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 3 ст. 545 ЦК України, наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/. Так, за ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем доведено та відповідачем визнано факт укладення договору позики, факт отримання відповідачем коштів та порушення ним зобов`язання щодо їх повернення А тому проаналізувавши всі надані по справі докази, суд приходить до висновку, що між сторонами, дійсно, мав місце договір позики на суму 2 000 000,00 грн., умови якого відповідач належно не виконав. З урахуванням того, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання щодо належного виконання своїх зобов`язань по поверненню боргу в строк до 01.04.2021 року, то підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача суми боргу в розмірі - 2000000,00 грн., а також суми трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за 180 днів в розмірі 29589,00 грн. за період з 02.04.2021 року по 28.09.2021 року, які обчислюються за такою формулою: розмір заборгованості Х 3% х кількість днів прострочення / кількість днів у році (2000 000,00 грн. х 3% х 180 днів : 365 днів). Наданий позивачем розрахунок 3-х відсотків річних суд приймає як вірний. Відповідач визнав вказаний розмір відсотків Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, на підставі ст. 141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір 11350 грн. підлягє відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача. Враховуючи наведене та

Outcome: approved