Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки інваліда з дитинства [PERSON] в розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця починаючи з 23.06.2020 - дня пред`явлення позову до суду. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони мають спільну повнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , яка є інвалідом ІІ групи з дитинства. Після розірвання шлюбу між сторонами, дочка залишилася проживати з нею. Через інвалідність дочка не може працювати та забезпечувати себе самостійно. Дочка, як інвалід ІІ групи, отримує щомісячно соціально допомогу у розмірі близько 1 638 грн. Оскільки дитина є інвалідом з дитинства, їй необхідні постійно отримувати профілактичне лікування. Відповідач матеріально не допомагає дочці. Вищевикладене стало підставою для звернення з даним позовом до суду з метою захисту її конституційних прав та конституційних прав малолітньої дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 липня 2020 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, від неї до суду надійшла заява з проханням слухати справу за її відсутності, позов підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився без повідомлення причин своєї неявки, про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином. Про поважні причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило. Від третьої особи - [PERSON] до суду надійшла заява з проханням слухати справу за її відсутності, позов підтримує у повному обсязі. З урахуванням викладеного, суд визнає неявку відповідача неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 26 березня 1999 року позивач [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] . Від даного шлюбу сторони мають повнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] /а.с.11/. На теперішній час дитина [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ № 653244 від 28 січня 2020 року дочка [PERSON] , [INFO] , визнано інвалідом з дитинства та встановлено ІІ групу інвалідності безстроково. [PERSON] , як інвалід ІІ групи, перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення та отримує щомісячно соціальну допомогу у розмірі 1 638 грн., що підтверджується довідкою від 17.06.2020 виданої начальником управління СЗН/а.с.14/. Позивач [PERSON] є пенсіонером та отримує пенсію в розмірі 1638 грн. на місяць/а.с.16/. З урахуванням п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № N 16 від 12.06.98р. «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» (Із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 3 від 15.05.2006р.), у частині, яка не суперечить Сімейному Кодексу України при вирішенні таких спорів суди повинні виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх нормального виховання. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. Важливою є непрацездатність повнолітньої дитини за станом здоров`я, тобто наявність у дитини статусу інваліда. Інвалідом визнається особа зі стійким розладом функцій організму, зумовленим захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що призводить до обмеження нормальної життєдіяльності, викликає в особи потребу в соціальній допомозі і посиленому соціальному захисті, а також виконання з боку держави відповідних заходів для забезпечення її законодавчо визначених прав (ст. 1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні»). Подібне визначення інваліда міститься і у Законі України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». При цьому не має значення, яку групу інвалідності має дитина. Батьки, за загальним правилом, мають добровільно утримувати свою непрацездатну дитину. В разі відмови батьків від надання утримання аліменти можуть бути стягнені з них рішенням суду за позовом як самої дитини, так і того з батьків, з яким проживає дитина. За змістом ст.198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Аналіз змісту ст.198 СК України дає підстави для висновку, що для виникнення обов`язку батька (матері) утримувати свою повнолітню дочку (сина) необхідні наявність трьох умов: дочка (син) є непрацездатними; дочка (син) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати дочку (сина). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Судом встановлено, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи з дитинства, інвалідність встановлена безстроково, в зв`язку з чим потребує професійної медичної допомоги, профілактичного лікування. Крім того, [PERSON] протипоказана важка фізична праця, робота з психічним навантаженням, на висоті, біля вогню, води, механізмів, що рухаються, в несприятливих метеоумовах, нічні зміни, що свідчить про наявність у неї потреби в матеріальній допомозі. У ст. 141 СК України закріплено принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Суд вважає, що зазначений принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини відноситься в повній мірі і щодо рівності обов`язку обох батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги. Суд враховує стан здоров`я дочки сторін - [PERSON] , яка є інвалідом ІІ групи з дитинства, її матеріальне становище, факт отримання нею соціальної допомоги по інвалідності, відсутність можливості її працевлаштування, матеріальне становище та умови проживання позивача, яка є пенсіонером разом з дочкою, не надання відповідачем добровільно матеріальної допомоги повнолітній дочці з інвалідністю, те, що позивач фактично витрачає більше сил та засобів для утримання дочки - інваліда з дитинства. За змістом норм ст. 200 СК України спосіб стягнення коштів на утримання повнолітніх непрацездатних дочки, сина визначається за вибором стягувача аліментів. При визначенні способу стягнення аліментів, суд погоджується з обраним позивачем способом стягнення аліментів та вважає, що він повинен бути визначений у частці від доходів відповідача за вибором позивача. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виходячи із загальних засад цивільного судочинства, принципів рівності прав і обов`язків батьків, розумності та справедливості, суд вважає необхідним визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання їхньої повнолітньої непрацездатної дочки [PERSON] , дитину з інвалідністю в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 23 червня 2020 року. Суд вважає, що визначений розмір аліментів є обґрунтованим, достатнім та таким, що відповідає потребам дочки з інвалідністю. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з цим, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. Крім того, суд роз`яснює, що у разі зміни матеріального чи сімейного стану платника аліментів одержувач аліментів, рівно як і платник аліментів вправі в порядку статті 192 СК України звернутися до суду з позовом відповідно про збільшення чи зменшення розміру аліментів.

Outcome: approved