Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить, визнати [PERSON], [INFO] особою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] та особою, яка підлягає зняттю з реєстрації місця проживання без його згоди в органах, які здійснюють таку реєстрацію. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримала та пояснила, що згідно договору дарування від 08.09.2004 року вона є власником житлового будинку [ADDRESS] Відповідач [PERSON] колишній її чоловік, а тому вона в 2006 році дала згоду на його реєстрацію в належному їй будинку. Протягом шлюбу та сімейного життя відповідач вів егоїстичний спосіб життя, що й призвело до залишення ним дітей та її як дружину з листопада-місяця 2014 року. З листопада-місяця 2014 року місце знаходження відповідача їй невідоме. Позивач зверталась до Каланчацького РВ УМВС України в Херсонській області про розшук [PERSON], але його місце знаходження не встановлено до цього часу. В судовому засіданні позивач [PERSON] просить задоволити заявлені позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, був належно повідомлений судовою повісткою про дату, час і місце розгляду справи, але причину неявки суду не повідомив, та не надав до суду жодних заперечень проти вимог позивача. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши доводи позивача, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Згідно ст.317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановленого строку, проводиться в судовому порядку. Згідно ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім»ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого житлового приміщення. Судом встановлено, що позивач [PERSON], згідно договору дарування від 08.09.2004 року, є власником житлового будинку [ADDRESS]. В належному позивачеві будинку, як член сім»ї з 2006 року зареєстрований відповідач [PERSON]. З листопада-місяця 2014 року відповідач в вищезазначеному будинку не проживає. Позивач має намір визнати його таким, що втратив право користування вказаним житловим будинком. Таким чином, судом встановлено, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved