Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувшись до суду з даним позовом, просив стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та ПАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега» на його користь 5387 гривень 69 коп. витрат понесених на придбання ліків та 20000 гривень за заподіяну моральну шкоду. Уточнивши свої вимоги під час судового розгляду, позивач просить стягнути із відповідача [PERSON] на його (позивача) користь 20467 гривень 51 коп. витрат понесених на придбання ліків та 20000 гривень за заподіяну моральну шкоду. Вимоги про відшкодування шкоди до другого відповідача ПАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега» позивач не ставить. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 22 жовтня 2010 року близько 23.00 години він йшов по тротуару вул. Бальзака, 1-3, і потім переходив дорогу на протилежний бік. В цей момент сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої водієм [PERSON] який керував автомобілем марки «Шкода», було скоєно на нього наїзд, що підтверджується постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 30 жовтня 2010 року. Подробиць аварії він не пам'ятає, прийшов до свідомості лише в лікарні. В результаті наїзду автомобіля під керуванням відповідача [PERSON] він отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритої травми живота, грудної клітки, відкритий перелом кісток правої гомілки, пошкодження лівого колінного суглобу та численні забої і садна тулуба, обличчя і кінцівок, що підтверджується копією епікризу № 2784 від 10.11.2010 року, виданого Київською міською клінічною лікарнею швидкої медичної допомоги. Позивач зазначає, що від отриманих травм він стаціонарно лікувався: з 23.10.2010 року по 10.11.2010 року в Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги, що підтверджується копією Епікризу № 2784 від 10.11.2010 року; з 10.11.2010 року по 02.12.2010 року, з 18.01.2011 року по 26.01.2011 року, та з 17.01.2012 по 24.01.2012 в Київській обласній клінічній лікарні, що підтверджується копіями виписок із медичної картки № 105050/1906 від 02.12.2010 року, № 303377/142 від 26.01.2011 року та № 308702/124 від 24.01.2012 року. На придбання ліків він витратив 20467 гривень 51 коп., що підтверджується інформацією Київської обласної клінічної лікарні та довідками про вартість ліків та медичних препаратів наданих ТОВ «Шанс ЛТД», ТОВ «Інмайтерс», ТОВ «Екомед», ФОП [PERSON] Після закінчення лікування в умовах стаціонару йому 16.02.2012 року Миронівська міжрайонна МСЕК тимчасово встановила другу групу інвалідності з 01.03.2012 року до 01.03 2013 року, що підтверджується копією довідки серії КИО-1 № 346575 від 16.02.2012 року. Також позивач в своєму позові вказує, що йому завдано моральну шкоду внаслідок каліцтва, яке виникло в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, яким керував відповідач. Моральна шкода полягає в тому, що він в результаті наїзду автомобілем зазнав сильного фізичного болю, який не залишав його більше трьох місяців, і через нанесені йому травми був змушений періодично звертатися за медичною допомогою для проведення операцій з відновлення травмованих ніг. Через нанесені травми він не може продовжувати своє активне дозвілля (грати в футбол), що завдає йому сильних душевних страждань. Також він втратив роботу і був змушений в такому тяжкому стані шукати кошти на лікування, просити матеріальної допомоги в сторонніх осіб, що принижувало його гідність. Протягом двох років через інвалідність не міг знайти роботу зі спеціально облаштованими умовами відповідно до висновку МСЕК, що значно вплинуло на його матеріальний стан, через що він змушений був обмежити витрати на самозабезпечення, втратив стосунки з друзями. З урахуванням зазначених обставин він оцінює моральну шкоду в розмірі 20000 гривень. В судовому засіданні позивач та його представник посилаючись на положення ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1168, 1187, 1195 ЦК України, уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, обгрунтовуючи свої вимоги вищевикладеними фактами та доказами. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив суду, що 22.10.2010 року близько 23.00 години в м. Києві по вул. Бальзака сталася дорожньо-транспортна пригода за участю його автомобіля марки «Шкода» д.н.з. [NUMBER], який було застраховано в ПАТ «АСК «Омега» за договором страхування наземного транспортного засобу №016-07-1273-20 від 05.08.2010 року. Автомобілем було здійснено наїзд на пішохода [PERSON], який перебігав дорогу безпосередньо перед автомобілем. Постановою про відмову у порушенні кримінальної справи від 30.10.2010 року, яка була винесена старшим слідчим СВ Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві, встановлено, що [PERSON] порушив правила дорожнього руху України, а саме п.п. 4.14. пункти «а», «б», що знаходиться в причинному зв'язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і її наслідками. 25.06.2014 року Богуславський районний суд Київської області розглянув справу №1947/13-ц, провадження № 2/358/154/14 за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» до [PERSON], третя особа: [PERSON], про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу та ухвалив рішення, яким частково задовольнив позов. При розгляді справи судом були встановлені обставини, що порушення пішоходом [PERSON] підп. «а», «б» п.4.14 ПДР України знаходиться в причинному зв'язку з виникненням ДТП і її наслідками. Також, в рішенні суду відображені пояснення [PERSON] щодо подій ДТП, який пояснив, що 22.10.2010 року перебував в стані алкогольного сп'яніння. Вийшовши з маршрутки він побіг на протилежну частину дороги. Пішохідного переходу він не бачив, але бачив автомобіль з ввімкнутими фарами, який наближався до нього. Вважав, що цей автомобіль знаходиться дуже далеко і тому він встигне перебігти дорогу. На переконання відповідача саме через поведінку позивача [PERSON], який перебував в стані алкогольного сп'яніння, та через його неправомірні дії, які проявилися в порушенні ним Правил дорожнього руху, сталася ДТП та настали її наслідки. [PERSON] бачив автомобіль, який рухався по дорозі з ввімкнутими парами, також бачив, що пішохідний перехід відсутній і побіг на протилежну частину дороги, будучи самовпевненим, що він встигне перебігти дорогу. Проте, перед виходом на дорогу, позивач зобов'язаний був впевнитись у відсутності транспортних засобів та не вибігати на проїжджу частину. Також відповідач [PERSON] зазначив, що враховуючи стан позивача та турбуючись про його здоров'я, він як порядна людина намагався допомогти його сім'ї всім чим може, оскільки переживав за позивача. Після ДТП матері позивача - [PERSON] він передав 3000 грн., щоб допомогти відновити здоров'я її сина, про що було написано розписку. Крім цього, 28.10.2010 року позивач написав заяву, в якій визнав себе винним в ДТП, яка місце 22.10.2010 року та вказав, що немає до нього претензій морального та матеріального характеру. Представник приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» Грабовський О.О. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що в дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася за участю пішохода [PERSON] та водія автомобіля «Шкода» [PERSON], наявна вина лише пішохода, який перебуваючи в стані сильного алкогольного сп'яніння несподівано з'явився на проїзній частині дороги перед автомобілем [PERSON], унеможливлюючи відвернення зіткнення. Суд, заслухавши сторони, їх представників, та дослідивши письмові докази справи, вважає за необхідне позов задовольнити частково, виходячи із наступних підстав. В судовому засіданні встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 22 жовтня 2010 року близько 23 години 00 хвилин водій [PERSON], керуючи автомобілем «ШКОДА ОКТАВІЯ» д.н.з. [NUMBER] та рухаючись по вулиці Бальзака в м. Києві скоїв наїзд на пішохода [PERSON]. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] тримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого скалкового перелому середньої третини діалізів кісток правої гомілки, забійної рани правого вуха, садна обличчя, що підтверджується копією акту судово-медичного дослідження №2088/Е від 18.01.2011 року. За результатами проведеної перевірки по факту отримання тілесних ушкоджень гр. [PERSON] 20 січня 2011 року старшим слідчим СВ Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві Поліщуком Л.С. було винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи за фактом отримання тілесних ушкоджень [PERSON] внаслідок ДТП у зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України. Із копії постанови про відмову в порушенні кримінальної справи та копії висновку спеціаліста №188ат від 24.12.2010 року вбачається, що в даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «ШКОДА ОКТАВ1Я» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] невідповідностей вимогам пунктів 12.2 та 12.3 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору не вбачається. В даній дорожній обстановці водій [PERSON] не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода [PERSON] шляхом застосування екстреного гальмування. Крім того, слідчий прийшов до висновку, що головною причиною виникнення ДТП явились необачні дії самого пішохода [PERSON] на проїзній частині, які протирічать п. 4.14. підпункти «а», «б» Правил дорожнього руху України. На відрізку, де сталася дорожньо-транспортна пригода, пішохід [PERSON], як учасник дорожнього руху, мав перед виходом впевнитись у відсутності транспортних засобів і не вибігати на проїзну частину. Водій транспортного засобу [PERSON], при умові виконання вимог Правил дорожнього руху України, вправі був розраховувати, що пішохід, на даному відрізку місцевості буде відсутній і він без перешкод може проїхати по даному відрізку дороги. Порушення пішоходом [PERSON] вищевказаних Правил дорожнього руху України знаходиться в причинному зв'язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і її наслідками, тобто в діях водія [PERSON] відсутній склад злочину передбачений ст. 286 ч. 2 КК України. Відповідно до ч. 5 ст.1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Постанові №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» в п. 4 роз'яснив судам, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. В п. 7 вказаної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснено, що при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов'язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Положення статті 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено правила дорожнього руху. Під час перевірки по факту отримання тілесних ушкоджень гр. [PERSON], яка проводилась органом досудового розслідування, та в судовому засіданні не встановлено, що ушкодження здоров'ю [PERSON] наступило внаслідок його умислу. Позивачем в судовому засіданні доведено, що відповідач є завдавачем шкоди, а також доведено, що розмір витрат на лікування становить 20467 гривень 51 коп., що підтверджується інформацією Київської обласної клінічної лікарні за вих. №2173 від 04.11.2014 року, та довідками про вартість ліків і медичних препаратів, наданих ТОВ «Шанс ЛТД» від 24.11.2014 року, ТОВ «Інмайтерс» від 02.12.2014 року, ТОВ «Екомед» від 11.12.2014 року, ФОП [PERSON] від 08.12.2014 року. Відповідно до ч. 1 ст.1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України в разі, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого ( а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазначала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я ( п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Позивач [PERSON] в результаті наїзду на нього автомобілем під керуванням відповідача [PERSON] без сумніву зазнав сильного фізичного болю та через нанесені йому травми був змушений періодично звертатися за медичною допомогою для проведення операцій з відновлення травмованих ніг, що підтверджується медичною документацією лікувальних закладів. Також він втратив роботу і протягом двох років через інвалідність не міг знайти роботу зі спеціально облаштованими умовами відповідно до висновку МСЕК, що значно вплинуло на його матеріальний стан. Розмір моральної шкоди в сумі 20000 гривень відповідає ступеню та характеру моральних страждань, які переніс потерпілий. З урахуванням ступеня вини потерпілого [PERSON], який перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, порушив п.п. 4.14. підпункти «а», «б» Правил дорожнього руху, що привело до наїзду на нього автомобілем, яким керував відповідач [PERSON], суд вважає за необхідне визначити до відшкодування потерпілому 40% заподіяної моральної шкоди та витрат на придбання ліків. Тобто, відповідач має відшкодувати позивачу 6987 гривень витрат понесених на лікування (20467,51 грн. - 3000 грн. (добровільно відшкодованих коштів) = 17467,51 грн. х 40% : 100 = 6987 грн.) та 8000 грн. моральної шкоди ( 20000 х 40% : 100 = 8000 грн.). Судові витрати підлягають стягнення із відповідача згідно положень ст. 88 ЦПК України пропорційно до суми задоволеного позову, а саме 776 грн. 22 коп., що становить 37,03% від 2096,2 грн. ( 487,20 грн. х 2,25 год. = 1096,2 грн. (участь адвоката в судових засіданнях) + 300 грн. (підготовка позовної заяви) + 500 грн. ( підготовка запитів та збір інформації щодо вартості ліків) + 200 грн. (підготовка уточненої позовної заяви). З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: partial