Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувшись до суду з даним позовом, просить суд визнати за ним право на земельну частку (пай) в землях, що перебували в колективній власності колишнього КСП «ім. 1-го Травня» с. Саварка Богуславського району Київської області в середньому розмірі частки (паю) по даному господарству 2,5 умовних кадастрових гектара за рахунок вільних земель запасу на території Саварської сільської ради Богуславського району Київської області, посилаючись на те, що він 06 травня 1991 року був прийнятий в члени колгоспу «ім. 1-го Травня» с. Саварка та працював в цьому колгоспі, а потім в правонаступника - КСП «ім. 1-го Травня» до 25 квітня 1997 року, що підтверджується трудовою книжкою серії [NUMBER] від 05.01.1991 року. 20 грудня 1996 року КСП «ім. 1-го Травня» було видано державний акт на право колективної власності на землю. На час видачі державного акту на право колективної власності на землю КСП «ім. 1-го Травня» за ним зберігалося членство в даному КСП, але його помилково не включили до списків членів КСП, які мали право на земельну частку (пай) та не видали відповідний сертифікат. Посилаючись на Указ Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року та ст. 6 примірного Статуту колгоспу, позивач просить задовольнити його вимоги та визнати за ним право на земельну частку (пай) в бувшому КСП «ім. 1-го Травня» с. Саварка Богуславського району Київської області. Представник позивача [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі та без участі позивача, а також зазначив, що позов підтримує в повному обсязі. Відповідач Богуславська районна державна адміністрація Київської області свого представника в судове засідання не направила, але надіслала заяву, в якій просить розглядати справу без представника, а також зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Саварська сільська рада Богуславського району Київської області свого представника в судове засідання не направила, але надіслала заяву, в якій просить суд розглядати справу без її представника, а також зазначила, що позов не підтримує, оскільки можливості виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) в межах і за межами населених пунктів на території Саварської сільської ради не має. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] 06 травня 1991 року був прийнятий в члени колгоспу «ім. 1-го Травня» с. Саварка та працював в цьому колгоспі, а потім в правонаступника - КСП «ім. 1-го Травня» до 25 квітня 1997 року, що підтверджується трудовою книжкою серії [NUMBER] від 05.01.1991 року. Згідно інформації Відділу у Богуславському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 02.03.2018 року Державний акт на право колективної власності на землю КСП «ім. 1-го Травня» був виданий 20 грудня 1996 року. Відповідно до ст. 6 примірного Статуту колгоспу членство в колгоспі зберігалося за особами, які тимчасово вибули з колгоспу у випадках проходження дійсної строкової військової служби. Відповідно до ст. 22 Земельного кодексу України в редакції від 13 березня 1992 року, який діяв на час розпаювання земель колективної власності, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі на місцевості і одержання документа, що посвідчує це право. Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року визначено коло осіб, які мають право на земельний пай, а саме «право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства відповідно до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю». Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Згідно роз'яснень викладених в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Оскільки позивач [PERSON] на час одержання колективним сільськогосподарським підприємством « ім. 1-го Травня» с. Саварка Богуславського району Київської області державного акта на право колективної власності на землю станом на 20 грудня 1996 року був членом даного КСП, то він мав право на земельний пай і на його ім'я помилково не видали сертифікат на право на земельну частку (пай) при розпаюванні землі. Загальновідомим є факт, що колишні члени КСП «ім. 1-го Травня» вже отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) та в послідуючому державні акти на земельну частку (пай). Із інформації Відділу у Богуславському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 02.03.2018 року вбачається, що розмір земельної частки (паю) на одну особу КСП «ім. 1-го Травня» складає 2,5 в умовних кадастрових гектарах. Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) відповідно до ч. 1 ст. 2 вищевказаного Закону є документом, що посвідчує право на земельну частку (пай). Згідно ч. 2 ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав ( п. а ч. 3 ст. 152 ЗК України). Оскільки право позивача на земельну частку (пай) в землях колективної власності колишнього КСП «ім. 1-го Травня» було порушено, суд виходячи з принципу земельного законодавства щодо забезпечення рівності права власності на землю громадян, що визначено п. б) ч. 1 ст. 5 ЗК України, вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача шляхом визнання за ним права на земельну частку (пай) в землях колективної власності колишнього КСП «ім. 1-гшо Травня» с. Саварка Богуславського району Київської області, що буде підставою для виділення йому в натурі (на місцевості) земельної ділянки, як власнику земельної частки (паю). Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 352 гривні 40 коп. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved