Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в Київський районний суд м. Полтави з позовом до відповідача [PERSON] про усунення від спадкування посилаючись на те, що згідно свідоцтва про право власності, квартира [ADDRESS] належить позивачу, її сину [PERSON] та матері [PERSON] [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді 1/3 частини вищезазначеної квартири. Спадкоємцями першої черги є сторони по справі, звернулись в установлений строк щодо прийняття спадщини та кожній з них видано свідоцтва про право на спадщину по 1/6 частині на кв. [ADDRESS] . Останні роки, мати сторін через похилий вік та онкологічне захворювання була у безпорадному стані, не могла самостійно забезпечувати умови свого життя, у зв`язку з чим потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування. Лише позивач піклувалась про неї, матеріально забезпечувала, купувала ліки, продукти харчування, одяг. Відповідач знаючи про тяжкий стан матері самоусунулась від будь-якого догляду за матір`ю, не реагувала на неодноразові прохання позивача в допомозі по догляду та лікуванню матері. Позивач є особою з інвалідністю 2 групи, має незначний розмір пенсії, проте всі витрати по догляду за матір`ю та її похованням несла сама. За таких обставин необхідно усунути відповідача від права спадкування. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 21 січня 2020року відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 07 лютого 2020 року закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги пославшись на викладені в позовній заяві обставини та пояснила, що проживала постійно з матір`ю. 20 березня 2019 року матері стало погано та вона через декілька днів була госпіталізована до лікарні, в реанімаційне відділення. За час, що мати була вдома, позивач доглядала за нею. До цього часу від матері будь-яких скарг на здоров`я не було, вона самостійно ходила. Відповідач надавала незначну допомогу в похованні, купувала деякі ліки. Просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнали. Представник відповідача пояснила, що мати сторін [PERSON] проживала разом з позивачем, здійснювала оплату комунальних послуг за квартиру. Остання не перебувала у безпорадному стані, самостійно пересувалась та не скаржилась на стан здоров`я, вела звичайний спосіб життя та не потребувала догляду. За час перебування останньої у лікарні, сторони почергово доглядали її, відповідач придбавала всі необхідні ліки, проте чеки не зберегла. Зі слів позивача ніякої матеріальної допомоги не було потрібно. Відповідач здійснювала витрати на поховання. Вважає позовні вимоги безпідставними та просила відмовити у їх задоволенні. Третя особа приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Святецька І.В. в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність. Суд, заслухавши сторони, свідків, дослідивши докази по справі, дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, яке видане Управлінням житлово-комунального господарства 28 листопада 2007 року, на праві приватної, спільної, часткової власності квартира [ADDRESS] належить [PERSON] - 1/3 частина, [PERSON] - 1/3 частина, [PERSON] - 1/3 частина. Відповідно до свідоцтв про права на спадщину від 02 грудня 2019 року та від 15 грудня 2019 року, які видані приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу, спадкоємцями майна [PERSON] , яка померла [INFO] є на Ѕ частину дочка [PERSON] та на Ѕ частину дочка [PERSON] . Спадщина, на яку видано свідоцтва ,складається з 1/3 частини квартири [ADDRESS] ( а.с. 8,11). Таким чином кожна із сторін успадкувала по 1/6 частині зазначеної квартири. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 статті 1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Нормою ч.5 ст. 1224 ЦК України встановлено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту частини п`ятої статті 1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих судам у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК ( 435-15 ). Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Отже, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2019 року по справі № 766/810/17, провадження № 61-37615св18 (ЄДРСРУ № 80783119), від 11 лютого 2019 року по справі № 756/11676/16-ц, провадження № 61-34600св18 (ЄДРСРУ № 79806136) та ін. Як вбачається з довідки виданої Комунальним підприємством «3-я міська клінічна лікарня Полтавської міської ради) № 1626/01.6 від 02.12.2019 року, [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні медичного закладу з 24 по 31 березня 2019 року. Хвора перебувала на частковому забезпечення лікарні та отримувала за рахунок лікарні ряд препаратів. У лікуванні також використовувались лікарські препарати і засоби медичного призначення, придбані за власний рахунок. Отже, [PERSON] перебувала у лікарні з 24 по 31 березня 2019 року, знаходилась у реанімаційному відділенні , що підтвердила в судовому засіданні позивач. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суду пояснили, що обставини за яких [PERSON] просила допомоги у своєї дочки - відповідача [PERSON] їм невідомі та вони не були свідками таких подій. Також їм не відомо, щоб такої допомоги просила позивач у відповідача для утримання матері. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суду пояснили, що знали матір сторін, яка самостійно пересувалась, була завжди в гарному настрої, не скаржилась на здоров`я та ніколи не говорила, що їй необхідна будь-яка допомога. Їм не відомі обставини, щоб [PERSON] просила допомоги у [PERSON] . Також позивач у судовому засіданні, у своїх поясненнях по суті позовних вимог вказала, що [PERSON] не скаржилась на своє здоров`я, самостійно себе обслуговувала, не потребувала сторонньої допомоги. ЇЇ стан змінився напередодні госпіталізації до лікарні. В лікарні остання перебувала у реанімаційному відділенні та [INFO] померла. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись з даним позовом, позивачем не надано належних та достовірних доказів про те, що за час життя мати сторін [PERSON] через свій вік чи хворобу перебувала у тяжкому стані, а відповідач ухилялась від надання допомоги матері . Довідка щодо перебування [PERSON] з 2006 року на «Д» обліку в Полтавському обласному клінічному протитуберкульозному диспансері Полтавської обласної ради» не свідчить щодо перебування останньої в тяжкому стані , оскільки вона перебувала на такому обліку як контактна особа з хворими на туберкульоз (а.с. 98). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Позивач при зверненні до суду звільнена від сплати судових витрат, тому враховуючи вимоги статті 141 ЦПК України, суд вважає за можливе віднести судові витрати за рахунок держави.

Outcome: dismissed