Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «ПУМБ» та свої вимоги мотивує тим, що 28 жовтня 2013 року між ним та АТ «Банк Ренесанс Капітал» був укладений кредитний договір у вигляді підписання пропозиції укласти Договір карткового рахунку та договір страхування (оферта). За умовами кредитного договору від 28 жовтня 2013 року № GP-5325449, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», позивач отримав кредит у сумі 15000 грн. на споживчі потреби зі сплатою за користування кредитом 36% річних та кінцевим строком повернення кредиту до 28 жовтня 2016 року. Крім того, умовами договору було встановлено щомісячну комісію в розмірі 791,09 грн. Позивач вважає сплату цієї комісії несправедливою умовою договору, яка суперечить статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», і просить визнати дану умову недійсною з моменту укладання договору з огляду на таке. 19 липня 2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк». Позивач заявляє, що при визначенні в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію не було зазначено, за які саме послуги цю комісію встановлено, сама сума комісії була прописана в договорі окремо від графіку платежів, а розмір шрифту договору не дозволяв навіть прочитати про умови сплати цієї комісії, а отже, позивач фактично був змушений сплачувати за послуги, що супроводжували кредит, а така умова договору не відповідає вимогам справедливості та суперечить частині першій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 28 жовтня 2013 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями\~частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Посилаючись на вказані обставини, просить суд визнати кредитний договір від 28 жовтня 2013 року №GP-5325449, укладений між [PERSON] та ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» (правонаступник АТ «Перший Український Міжнародний Банк») частково недійсним, в частині обов`язку позичальника сплачувати щомісячну комісію в розмірі 791,09 грн. з моменту укладання договору. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 12 травня 2020 року відкрито провадження по справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче провадження на 23 липня 2020 року. Згідно розпорядження Зарічного районного суду м. Суми від 02 липня 2020 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку з тим, що суддя [PERSON] звільнена у зв`язку з поданням заяви про відставку, вказана справа передана у провадження судді Сидоренко А.П. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 13 липня 2020 року справу прийнято до провадження суддею Сидоренко А.П., призначено підготовче засідання на 09 жовтня 2020 року. 09 жовтня 2020 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 03 лютого 2021 року у зв`язку з клопотанням позивача про відкладення. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 03 лютого 2021 року закрито підготовче провадження у зазначеній справі, призначено дану справу для розгляду по суті на 02 червня 2021 року. 02 червня 2021року у зв`язку із зайнятістю головуючого судді Сидоренко А.П. в розгляді цивільної справи №591/4004/19, розгляд справи відкладено до 14 вересня 2021 року. В зазначене засідання сторони не з`явилися, від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. У судове засідання представник відповідача повторно не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, заяв або клопотань про відкладання слухання справи, відзиву на позов до суду не надав, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом ч.1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків , встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог\~ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, що 28 жовтня 2013 року між АТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] укладений кредитний договір у вигляді підписання пропозиції укласти Договір карткового рахунку та договір страхування (оферта). За умовами кредитного договору від 28 жовтня 2013 року № GP-5325449, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», позивач отримав кредит у сумі 15000 грн. на споживчі потреби зі сплатою за користування кредитом 36% річних та кінцевим строком повернення кредиту до 28 жовтня 2016 року. Умовами договору було встановлено щомісячну комісію в розмірі 791,09 грн. (а.с.37-40). 19 липня 2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», що підтверджується копією статуту ( а.с.60-90). За правилами частини першої\~статті 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини першої\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то такі дії, а також супроводження кредиту не є самостійними послугами, які зумовлюють сплату позичальником коштів за це. Відповідно до\~статті 27 ЦК України\~недійсності окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Згідно роз`яснень, які були надані судам у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 01 червня 2009 року, відповідно до\~статті 215 ЦК України\~необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша\~статті 225 ЦК\~тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Стаття 18 Закону України Про захист прав споживачів містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. За змістом частини п`ятої цієї норми, у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Визначення поняття несправедливі умови договору закріплено в частині другій\~статті 18 цього Закону\~- умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу. Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті\~3, частина третя статті\~509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 частини третьої статті 18 Закону Про захист прав споживачів ); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Відповідно до\~статті 217 ЦК України\~недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. У\~рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України\~вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 вказується, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Аналогічна позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 20 червня 2019 року справа № 61-32984св18. Аналіз матеріалів справи свідчить, що за умовами кредитного договору № GP 5325449 від 28 жовтня 2013 року, укладеного між банком та [PERSON] сторони обумовили, що за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує комісію щомісячно в розмірі 791, 09 грн. Однак, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику, що є незаконним, та фактично нараховував комісію за ту саму послугу, за яку відповідач повинен сплатити згідно з договором відсотки. Зазначене узгоджується з усталеною судовою практикою Верховного Суду та викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 серпня 2019 року, справа № 595/290/17, провадження № 61-29972св18; Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року, справа № 311/682/16-ц, провадження № 61-24756св18; від 02 жовтня 2019 року, справа № 760/20414/14-ц, провадження № 61-31205св18. З огляду на вищевикладені обставини суд приходить до висновку стосовно незаконності встановлення у кредитному договорі щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості, а саме послуг, які супроводжують кредит, під назвою комісія, тому наявні правові підстави для визнання недійсними умови кредитного договору в частині встановлення обов`язку оплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту. Умови кредитного договору, якими встановлено обов`язок позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту, є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків. У зв`язку з наведеним, вимоги позову про визнання кредитного договору № GP 5325449 від 28 жовтня 2013 року недійсним в частині обв`язку позичальника сплачувати щомісячну комісію в розмірі 791, 09 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У відповідності до\~ст. 141 ЦПК України\~ судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved