Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Солодкий кошик» про стягнення заборгованості із заробітної плати. Свої вимоги мотивувала тим, що 30 січня 2019 року її було прийнято на роботу в ТОВ «Солодкий кошик» на посаду прибиральниці. З березня 2020 року ТОВ «Солодкий кошик» припинило виплату заробітної плати. Загалом заробітну плату вона не отримувала за період з 01.03.2020 року по 17.07.2020 року. Згідно ст.8 ЗУ «Про державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 4723 гривні, з 1 вересня -5000 гривень. Отже, всього за чотири місяці та сімнадцять днів відповідач заборгував їй заробітну плату в розмірі 22 382, 91 грн., з яких підлягають утриманню податки і обов`язкові платежі, які позивач і прохала стягнути. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, звернулись до суду з заявою про розгляд справи без їх участі, на позовних вимогах наполягають, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток поштовим повідомленням з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Заяв про поважність неявки в судове засідання, відзиву, заперечень на позовну заяву не надав. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши, відповідно до ст. ст. 89, 263 ЦПК України, докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] з 30.01.2019 року згідно наказу №6 від 29.01.2019 року була прийнята на посаду прибиральниці у ТОВ «Солодкий кошик», а 26.09.2020 року звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки ( а.с.4). Згідно індивідуальної відомості Пенсійного фонду України з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про застраховану особу - [PERSON] ( форма ОК-7) вбачається, що за період з 30.01.2019 року по січень 2020 року [PERSON] нараховувалася заробітна плата та сплачувалися страхові внески. ( а.с.5). Також згідно копії відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків ( інформація надана станом на 19.10.2020 року) , наданої [PERSON] вбачається, що за період з 1-го кварталу 2019 року по 2 квартал 2020 року [PERSON] отримувала заробітну плату у ТОВ «Солодкий кошик по січень 2020 року включно. Надалі інформація про її доходи відсутня.( а.с.6). Як вказує позивач, її останнім робочим днем у ТОВ Солодкий кошик» було 17.07.2020 року, період несплати їй заробітної плати становить з 01.03.2020 року по 17.07.2020 року, тобто за чотири місяця та 17 днів з 01 березня 2020 року по 17 липня 2020 року. Згідно ст. 8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати у розмірі: з 1 січня 2020 року- 4723 гривні, з 1 вересня 2020 року - 5000 гривні. Враховуючи вищенаведене, за чотири повні місяці ( березень 2020 року, квітень 2020 року, травень 2020 року, червень 2020 року) заборгованість із заробітної плати, яку [PERSON] заборгувало ТОВ «Солодкий кошик» складає 18892 гривні, за 17 днів липня 2020 року складає 3490,91 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним повний розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до положень ст. ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Зважаючи на викладене з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в порядку ч.6 ст. 141 ЦПК України. Так, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати за один місяць. Так, відповідно до п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Оцінюючи належність, допустимість а також взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved