Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із цими позовом та просить суд ухвалити рішення, яким визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Недригайлівської районної державної адміністрації від 29.07.2004 №348 «Про вилучення земельних ділянок громадян, наданих в постійне користування для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Гринівської сільської ради» в частині вилучення та повернення до земель запасу земельної ділянки, яка була надана [PERSON] в постійне користування для ведення особистого селянського господарства площею 0,40 га за межами населеного пункту на території Гринівської сільської ради, а також стягнути із відповідача судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що дід позивача [PERSON] за рішенням Гринівської сільської ради отримав у приватну власність земельні ділянки загальною площею 0.83 га, на частину яких, а саме для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд отримав державний акт, а земельна ділянка площею 0.40 га для ведення особистого селянського господарства (сіножаті) залишилась неоформленою. Після смерті діда його майно, у тому числі і земельну ділянку площею 0,40 га успадкувала за законом його дружина, баба позивача [PERSON] . А після смерті баби, [PERSON] спадкоємцем всього її майна за заповітом, став він, позивач у справі [PERSON] . В процесі оформлення спадщини позивач з`ясував, що земельна ділянка, площею 0.40 га, яка була передана діду [PERSON] у приватну власність на підставі заяви [PERSON] розпорядженням голови Недригайлівської державної районної адміністрації №348 від 29.07.2004 була вилучена та передана до земель запасу Гринівської сільської ради. Ознайомившись з цією заявою від імені [PERSON] , він зрозумів, що вона написана не його бабою, а іншою особою. З огляду на це, вважає, що оскільки розпорядження голови Недригайлівської РДА ґрунтується на підробній заяві, воно має бути скасоване, як таке що порушує його майнові права на земельну ділянку, яку він успадкував. Відповідач Недригайлівська районна державна адміністрація, яка під час судового розгляду була замінена правонаступником - Роменською районною державною адміністрацією, позов [PERSON] не визнала з огляду на те, що розпорядження голови Недригайлівської районної державної адміністрації від 29.07.2004 №348 прийнято на підставі чинного законодавства та в межах компетенції на підставі заяви [PERSON] та клопотання Гринівської сільської ради. Повноважень щодо перевірки достовірності даних, що вказані у клопотанні, Недригалівська РДА не мала. У судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з наведених вище підстав, також просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати . Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала, просила у задоволенні позову відмовити. Додатково пояснила, що оскільки Недригайлівська селищна рада надала [PERSON] дозвіл на розробку технічної документації на спірну земельну ділянку, у скасуванні зазначеного розпорядження голови Недригайлівської РДА відпала потреба. Представник третьої особи, Недригайлівської селищної ради, в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без їх участі. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані матеріали справи вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що [PERSON] за заповітом прийняв спадщину після смерті своєї баби [PERSON] на все належне їй майно, у тому числі і те, яке [PERSON] успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] . Зазначене підтверджується копією спадкової справи №312/2017, яка заведена після смерті [INFO] [PERSON] (а.с. 138-183), копіями свідоцтв на ім`я [PERSON] про право на спадщину за законом від 23.11.2004 № 211, з яких вбачається, що спадкоємицею майна [PERSON] , померлого [INFO] , є його дружина - [PERSON] , яка проживала разом зі своїм чоловіком, по [ADDRESS] (а.с.30) За життя [PERSON] відповідно до п. 29 рішення Гринівської сільської Ради народних депутатів 12.06.1993 «Про виділення земельних наділів громадянам сільської Ради та про дозвіл будівництва індивідуального жилого будинку і господарських будівель», у відповідності до ст. 56 ЗК виділено у власність 0,40 га на сіно (а.с.11). Відповідно до рішення виконавчого комітету Гринівської сільської Ради народних депутатів від 16.12.1993 № 36 «Про передачу земельних ділянок в приватну власність» на підставі ст. 56 ЗК України та Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», [PERSON] (згідно списку за № 90) отримав у приватну власність земельні ділянки загальною площею 0,83 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель /присадибна ділянка/, ведення особистого підсобного господарства (а.с.14-15). Рішенням Гринівської сільської ради від 01.04.1994 «Про затвердження рішень виконкому сільської Ради на приватизацію земельних ділянок громадян» затверджено рішення виконкому від 16.12.1993 № 36 «Про передачу земельних ділянок в приватну власність», на підставі ст. 56 ЗК України та Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», яким передано в приватну власність [PERSON] земельні ділянки площею 0,83 га для ведення особистого підсобного господарства та для будівництва жилого будинку та господарських будівель згідно списку під № 90 ) ( а.с.16-17) На підставі зазначеного рішення до Книги реєстрації громадян, яким безплатно передано земельні ділянки у приватну власність були внесені відповідні відомості (пункт 240) про те, що [PERSON] у власність передано 0,83 га в с. Якименки згідно рішення від 16.12.1993 № 36 (а.с.18-19). Факт передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0.40 га за рішенням Гринівської сільської ради знайшов своє відображення також у наступних досліджених документах. Так, згідно Земельної книги за 1985-1996 рр., Погосподарської книги №5 Гринівської сільської Ради народних депутатів (за 1991-1995 рр.), Земельнокадастрової книги за 1997-2000 рр. за [PERSON] та [PERSON] з 1990 по 1992 роки рахувалось 0,43 га (під будинком, господарськими спорудами та городом по [ADDRESS] ), а з 1993 по 1995 роки - 0,43 та 0,40 га (а.с.21-24). В подальшому, на підставі рішення Гринівської сільської ради 15.10.2001 про затвердження технічного звіту по інвентаризації земельних ділянок переданих в приватну власність громадянам для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, (а.с.25) [PERSON] видано державний акт на право приватної власності на землю на земельну ділянку площею 0.40 га по [ADDRESS] (з яких 0,31 га - с/г угіддя (рілля) та 0,09 га - під забудовою ( а.с.26). Щодо іншої частини земельної ділянки площею 0,40 га для особистого підсобного господарства, яка надавалась у приватну власність [PERSON] за рішеннями Гринівської сільської ради, акт на право власності на землю не видавався. [INFO] [PERSON] помер, що вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 листопада 2004 року (а.с.30), спадщину після його смерті прийняла дружина, [PERSON] . Розпорядженням Голови Недригайлівської районної державної адміністрації від 29.07.2004 року №348, земельна ділянка площею 0.40 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходилася за межами населеного на території Гринівської сільської ради була вилучена у [PERSON] та повернута до земель запасу Гринівської сільської ради. Таке розпорядження було прийняте в межах повноважень РДА на підставі клопотання Гринівської сільської ради №83 від 11.07.2004 та заяви від імені [PERSON] , яка датована 14.07.2004. З висновку експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи №1304/1305 від 30.11.2020, рукописний текст та підпис у заяві від імені [PERSON] на ім`я голови Недригайлівської районної державної адміністрації виконано не [PERSON] , а іншою особою (а.с.211-216). З наведеного можна прийти до висновку, що [PERSON] не зверталася із заявою про вилучення у неї земельної ділянки, а отже розпорядження голови Недригайлівської РДА №348 від 29.07.2004, яке ґрунтується на підробній заяві від імені [PERSON] має бути визнане незаконним. Відповідно до ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Ст. 1225 ЦК України визначає, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно з частиною 1 статті 22 ЗК України 1990 року, який діяв на час передачі земельної ділянки [PERSON] згідно рішення Гринівської сільської ради народних депутатів, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Документи, що посвідчували право на земельну ділянку були визначені статтею 23 ЗК України 1993 року. Проте, дію статті 23 було зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених статтею 1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року за № 19-52. Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Пунктом 3 Декрету було визначено, що право власності на земельну ділянку посвідчувалося самим рішенням уповноваженого органу про передачу у власність земельної ділянки. Згідно з пунктом 7 Перехідних положень ЗК України 2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Таким чином, той факт, що [PERSON] за життя не отримав державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0.40 га не свідчить, що він не набув її у власність, а тому дана земельна ділянка ввійшла до спадкової маси після його смерті. За приписами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З наведеного слід прийти до висновку, що незважаючи на те, що [PERSON] , якому була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,40 га не отримав за життя на неї державного акта на право власності на землю, він набув її у власність, отже її успадкувала його дружина, [PERSON] за законом. А після смерті [PERSON] , спадкоємцем на дану земельну ділянку є [PERSON] , який прийняв спадщину після смерті своєї баби [PERSON] за заповітом. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до порушення. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України). Підставами для визнання недійсним акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Оскільки [PERSON] за життя не зверталася із заявою про вилучення у неї земельної ділянки, розпорядження голови Недригалівської РДА №348 від 29.07.2004, в частині вилучення у неї земельної ділянки площею 0.40 га, яке ґрунтується на підробній заяві від імені [PERSON] має бути визнане незаконним, як таке що порушує майнові права її спадкоємця [PERSON] . Отже, позов [PERSON] підлягає задовленню. На підставі викладеного,

Outcome: approved