Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та повідомив, що 05.10.2018 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики грошей у формі розписки, згідно умов якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 700 доларів США як позику, строком на 10 днів, тобто до 15.10.2018 року, при цьому [PERSON] зобов`язався у разі не повернення коштів у вказаний термін сплатити йому відсотки у розмірі 10% від загальної суми позики за кожні десять днів прострочення платежу, тобто 1% за кожен прострочений день повернення коштів. У визначені строки та на день звернення до суду борг не був повернутий. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики у сумі 3748,85 доларів США, з яких: 700 доларів США - основна сума боргу, 3024 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, 24,85 доларів США - 3% проценти річних. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.01.2020 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб. Вказану ухвалу разом із копією позовної заяви з додатками, було надіслано відповідачу [PERSON] рекомендованим листом з повідомленням, однак ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду подано не було. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов частково обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що 05.10.2018 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики грошей у формі розписки, згідно умов якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 700 доларів США як позику, строком на 10 днів, тобто до 15.10.2018 року, при цьому [PERSON] зобов`язався у разі не повернення коштів у вказаний термін сплатити [PERSON] відсотки у розмірі 10% від загальної суми позики за кожні десять днів прострочення платежу, тобто 1% за кожен прострочений день повернення коштів. У визначені строки та на день розгляду справи судом борг не був повернутий. Позивачем [PERSON] на адресу відповідача [PERSON] надсилалися претензії від 23.09.2019 року, від 04.10.2019 року про погашення заборгованості за договором позики від 05.10.2018 року, які залишилися без реагування (а.с. 11-14). Ці факти встановлені судом та ніким не оспорюються. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 3748,85 доларів США, з яких: 700 доларів США - основна сума боргу, 3024 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, 24,85 доларів США - 3% проценти річних. Однак, з наданим позивачем розрахунком заборгованості суд не в повній мірі погоджується з таких підстав. Згідно положень ч.1 ст. 546 ЦК України та ст. 549 ЦК України, виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов`язання (п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України). Умовами договору позики від 05.10.2018 року передбачено, що відповідач [PERSON] зобов`язався у разі не повернення коштів у вказаний термін, сплатити позивачу [PERSON] відсотки у розмірі 10% від загальної суми позики за кожні десять днів прострочення платежу, тобто 1% за кожен прострочений день повернення коштів, що за своєю правовою природою є неустойкою (пенею) за несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання. Відповідачем [PERSON] прострочено виконання зобов`язання на 431 день (з 16.10.2018 року - наступний день за днем, передбаченим у договорі для його виконання, до 21.12.2019 року - день звернення до суду), пеня обраховується таким чином: 700 доларів США - основна сума боргу х 431 день х 1% = 3017 доларів США, а не 3024 доларів США як обраховано позивачем. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем пред`явлено до стягнення 3% річних, що становить 24,85 доларів США, та підлягають стягненню. Щодо стягнення суми боргу, пені та 3% річних в іноземній валюті без переведенням її у національну за курсом, встановленим Національним банком України, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 4 ст 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №373/2054/16-ц, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України; передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника; при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Таким чином, з огляду на викладене, позов підлягає частковому задоволенню та слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] заборгованість за Договором позики від 05.10.2018 року у розмірі 3741,85 доларів США, з яких: 700 доларів США - основна сума боргу, 3017 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, 24,85 доларів США - 3% проценти річних. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь держави 865,49 грн. судового збору, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог (позов задоволено на 99 %).

Outcome: partial