Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивач мотивує тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 27.08.1993 року. Спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, істотні розбіжності поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. У них з відповідачем зовсім різні погляди на життя. Крім того, у нього почались ускладнення зі здоров`ям, а відповідач, замість надання йому допомоги, фактично створила нову сім`ю. З урахуванням наведеного позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе і суперечить його інтересам. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить розірвати шлюб між ним та відповідачем. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 11.10.2021 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. 28.10.2021 року до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] на позовну заяву. У даному відзиві представник відповідача вказала на те, що спільне життя між сторонами не склалось в зв`язку з тим, що вони мають різні погляди на життя, вирішення сімейних проблем та різні характери. Це призвело до того, що між сторонами подружні відносини припинились приблизно з вересня 2020 року, коли вони перестали вести спільне господарство, підтримувати сімейно-шлюбні стосунки, вести спільний бюджет. З урахуванням наведеного, представник відповідача вказала, що відповідач позовну заяву підтримує та просить розірвати шлюб, оскільки збереження сім`ї буде носити формальний характер та суперечитиме їхнім інтересам. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явилась, надавши суду заяву, в якій просить розглянути справу в її відсутність. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надавши суду заяву, в якій позовні вимоги визнала та просила розглянути справу в її відсутність. Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши зібрані в справі письмові докази, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги про розірвання шлюбу з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 27.08.1993 року у Ватутінському відділі ЗАГС м.Києва, актовий запис № 1265. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Також, в судовому засіданні встановлено, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем по справі припинені, спільне господарство не ведеться, відновлення подружніх відносин та збереження сім`ї неможливе. Згідно із ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ч. 5 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Аналогічна позиція викладена і в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», де зазначено що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умов, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року), кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Приймаючи до уваги заяви сторін та те, що має місце припинення подружніх стосунків, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин, суд вважає, що шлюб між сторонами існує формально, вони не підтримують сімейні стосунки, сім`я сторін розпалась остаточно і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Враховуючи, що відповідач позов визнала і таке визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб, тому на підставі ч. 4 ст. 206 ЦПК України позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved