Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні приватною власністю шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на проживання в квартирі і анулювання його реєстрації. В обґрунтування вимог вказав, що він є власником житла, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Він, як власник квартири, вселив та зареєстрував в ній рідного онука, як члена сімї, відповідача по справі, [PERSON]. В червні 2012 року відповідач переїхав на постійне місце проживання до своєї співмешканки в м. Дніпропетровськ. З вказаного часу відповідач лише періодично дзвонить, питається про здоровя. На прохання позивача, приїхати в місто Кривий Ріг та знятися з реєстрації, відмовляється. Поїхати до нього позивач не може, в звязку з відсутністю у нього чіткої адреси, номери мобільних телефонів відповідач постійно змінює. Весь цей час позивач сплачує комунальні послуги в повному обсязі, відповідач ніякої матеріальної допомоги на оплату вказаних послуг не надає. Пенсії позивача не вистачає. Реєстрація відповідача унеможливує оформлення субсидії. Тому за захистом порушених прав власника він змушений звернутися до суду. Позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, просила розглядати справу за його відсутності, про що подав заяву. Відповідач [PERSON] про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини не явки суду не повідомив. Представник третьої особи виконкому районної у місті ради [PERSON] просила розглядати справу за її відсутності, прийняти рішення згідно чинного законодавства, про що подала заяву. Суд вважає можливим розглянути справу заочно. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 8 ЦПК України в редакції 2005 року, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 214 ЦПК України, п. 12 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 Про судове рішення у цивільній справі, під час ухвалення рішення суд вирішує ряд питань, в тому числі і питання: які правовідносини сторін випливають із встановлених судом обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до\~ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на будівлю від 09.12.1994, [PERSON] на праві власності належить майно, що складається з трьохкімнатної квартири, загальною площею 61,2 кв.м., розташованої на другому поверсі, пятиповерхового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], копія свідоцтва міститься в матеріалах справи. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], зареєстрований у вказаній квартирі, однак не проживає в ній з червня 2012 року, що підтверджено актом від 06 жовтня 2016 року, підписаним двома свідками [PERSON], [PERSON] та посвідченим голово. ЖСК « Жовтень-4» [PERSON]. Відповідно до ст. 317 Цивільного Кодексу України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1,2 ст. 319 ЦК\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.\~\~Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Добровільно знятися з реєстраційного обліку у будинку 103, квартирі 60 по вул. Кропивницького в м. Кривому Розі, відповідач не бажає, про що свідчить той факт, що він тривалий час ніяких засобів по даному питанню не прийняли, в квартирі не мешкає. Таким чином, відповідач не тільки перешкоджає володіти та розпоряджатися квартирою, але позивач ще повинен сплачувати за них комунальні платежі. Ніякого права на дану квартиру [PERSON] не має, тому що він не є власником квартири або її частки. Згідно\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. \~\~\~\~ На підставі\~ст. 150 ЖК України, громадяни які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом при відсутності члена сім'ї без поважної причини більше одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється\~ протягом\~ семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за\~новим місцем проживання особи, рішення\~ суду яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином обов'язок по зняттю особи з реєстраційного обліку за рішенням суду виникає у третьої особи - Виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради, після набрання вказаним рішенням законної сили.\~ За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими, тому повинні бути задоволенні. На підставі викладеного і

Outcome: partial