Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,8000 га, яка знаходиться біля вказаного будинку. Позивач є єдиним спадкоємцем майна після смерті [PERSON] , а тому фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Вона зверталася до Хорошівської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, однак отримала відмову у вчиненні нотаріальних дій, так як відсутні правовстановлюючі документи, що посвідчують право власності спадкодавця на наявне у нього майно, а тому позивач вимушена звернутись до суду з даною позовною заявою. \~ \~ \~ \~Позивач просить визнати за нею, право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,8000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , як на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 18 серпня 2021 року, відкрито провадження у справі, визначено справу розглядати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, встановлено відповідачу строк для подачі відзиву. У судове засідання позивач не з`явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача, Новоборівської селищної ради, в судове засідання не з`явився,\~селищний голова подав до суду заяву про проведення судового засідання за відсутності представника селищної ради за наявними документами, зазначив що позовні вимоги визнають в повному обсязі (а.сп.63). Згідно частин 3, 4\~статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем; ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому\~статтею 206 цього Кодексу. Відповідно до частини 4\~статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно частини 3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити в підготовчому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] видане 23.03.2020 року (а.сп.11). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] видане 31.08.2015 року (а.сп.12). [PERSON] та [PERSON] , перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] видане повторно 11.08.2001 року (а.сп.13). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] видане 12.12.1985 року, [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] є батьками позивача [PERSON] , [INFO] (а.сп.18). Відповідно до копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 04.07.1997 року № 1606, до якого 03.03.2020 внесено записи «при обстеженні змін не виявлено», [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] (а.сп.19-24). Згідно копії довідки відділу ЦНАП при виконавчому органі Новоборівської селищної ради Житомирської області від 24.06.2021 року № 151/08-10, земельна ділянка, площею 0,0800 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , перебувала у користуванні [PERSON] , який помер [INFO] , ним була не приватизована, рішення щодо приватизації даної земельної ділянки відповідним органом не приймалось (а.сп.16). Копією довідки КП «ЖОМБТІ» Житомирської області від 23.06.2021 року № 245 стверджується, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи № 2143 станом на 31.12.2012 року за адресою: [ADDRESS] , право власності на нерухоме майно не зареєстровано (а.сп.15). Відповідно до копії рішення виконавчого комітету Новоборівської селищної ради Житомирської області від 13.03.2020 року № 76, змінено адресу об`єкту нерухомого майна, який належить на праві приватної власності [PERSON] , житлового будинку із [ADDRESS] на [ADDRESS] (а.сп.17). Звітом № 669/21 про оцінку майна, ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , становить: 195797 грн. (а.сп.25-53). Згідно копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії Хорошівської державної нотаріальної контори №545/02-31 від 25.06.2021 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] (а.сп.10). Статтею 15 Цивільного кодексу України\~визначено,\~що кожна\~особа має\~право на\~захист свого\~цивільного права\~у разі\~його порушення,\~невизнання або\~оспорювання.\~Кожна особа\~має право\~на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~статті 1216 ЦК України,\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно\~статті 1217 ЦК України,\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно\~статті 1218 ЦК України,\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1220\~ЦК України передбачає, що\~часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. На підставі\~статті 1225 ЦК України,\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до\~статті 1261 ЦК України,\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно частини 5\~статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.\~\~ Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (частина 2\~статті 1299 ЦК України). Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Відповідно до вимог\~статті 1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. В силу\~статті 116 ЗК України,\~громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до\~статті 125 ЗК України,\~право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (статті 126 ЗК України). Статті\~81, 131 ЗК України\~передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. В судовому засіданні встановлено, що позивач, як спадкоємець першої черги за законом постійно проживала зі своїм батьком [PERSON] та фактично прийняла спадщину після смерті останнього. Копія довідки відділу ЦНАП при виконавчому органі Новоборівської селищної ради Житомирської області від 24.06.2021 року № 151/08-10, підтверджує, що земельна ділянка, площею 0,0800 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , перебувала у користуванні [PERSON] , який помер [INFO] , ним була не приватизована, рішення щодо приватизації даної земельної ділянки відповідним органом не приймалось. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Системний аналіз наведених положень свідчить про те, що набуття права власності на певні об`єкти передбачає наявність юридичного складу, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти. За змістом статті 377 ЦК України (в редакції на час придбання позивачем житлового будинку) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Аналогічні за змістом норми щодо переходу до нового власника житлового будинку права власності на земельну ділянку закріпленні в статті 120 Земельного кодексу України (в редакції на час придбання позивачем житлового будинку). Пунктом п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004р. №7 із змінами визначено, що вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 01.01.2002р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31.12.2001р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31.12.2003р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27.04.2007р. - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. Зокрема, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, яка містить аналіз змісту норм статті 120 ЗК України, зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Як спадкоємець, що прийняв спадщину, позивач має право на оформлення спадкових прав на житловий будинок [ADDRESS] , тому позовні вимоги підлягають до частково задоволення, порушене право позивача підлягає судовому захисту. У визнанні права власності за позивачем на земельну ділянку площею 0,8000 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , слід відмовити, оскільки спадкодавець [PERSON] , який помер [INFO] , не приватизував вказану земельну ділянку, в зв`язку х чим спадкодавець [PERSON] не набув права власності на вказану вище земельну ділянку, а тому вона не увійшла до спадкової маси. З роз`яснень п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що при наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Outcome: partial