Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до Бучацької міської ради про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 8150,62 грн. та компенсації за невикористані відпустки в сумі 55215,95 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач [PERSON] вказав, що з 27 квітня 2008 року по 30 листопада 2020 року він знаходився у трудових відносинах з Жниборідською сільською радою Бучацького району Тернопільської області, що підтверджується записами в трудовій книжці. Жниборідською сільською радою була йому нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 8150,62 грн., а також компенсація за невикористані відпустки в сумі 55215,95 грн. 30 листопада 2020 року позивач був звільнений, у зв`язку із закінченням повноважень на підставі п. п. 4 п. 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів та територіальних громад» від 16 квітня 2020 року №562-ІХ, згідно рішення Бучацької міської ради 8 скликання від 30 листопада 2020 року, однак в день звільнення позивача відповідач не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України. Рішенням Бучацької міської ради №27 від 11 грудня 2020 року Жниборідську сільську раду Бучацького району реорганізовано шляхом приєднання до Бучацької міської ради Тернопільської області. Оскільки відповідачем при звільненні позивача не було проведено розрахунок, [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 05 квітня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Бучацької міської ради про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та компенсації за невикористані відпустки. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. 21 квітня 2021 року представником відповідача - Бучацької міської ради подано відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача позов визнає частково, а саме в частині стягнення заробітної плати в розмірі 10125 грн. без утримання податків та обов`язкових платежів визнає повністю. Щодо вимоги про стягнення компенсації за невикористані відпустки вважає, що кількість невикористаних відпусток позивача становить 345 днів, а не 375 днів, як зазначено в довідці про заборгованість № 335 від 12 лютого 2021 року, виданій головним бухгалтером Жниборідської сільської ради Стрілецькою О.З., тому відповідно розмір компенсації за невикористані відпустки в грошовому еквіваленті має становити 63103,95 грн. без утримання податків та обов`язкових платежів. Просить справу слухати у відсутності представника міської ради за наявними в матеріалах справи доказами. 27 квітня 2021 року представником позивача, адвокатом Рекушем О.Р. подано відповідь на відзив, згідно якого він просить позовну заяву задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 8150,62 грн. та заборгованість по виплаті компенсації за невикористані відпустки в сумі 55215,95 грн. В судовому засіданні представник позивача, адвокат Рекуш О.Р. зазначив, що у поданій ним відповіді на відзив міститься технічна описка щодо стягнення суми компенсації за невикористані відпустки, а тому, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 8150,62 грн. та заборгованість по виплаті компенсації за невикористані відпуски в сумі 50798,67 грн. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 27 квітня 2006 року по 30 листопада 2020 року перебував у трудових відносинах з Жниборідською сільською радою Бучацького району Тернопільської області, де працював на посаді сільського голови Жниборідської сільської ради, що підтверджується записами в трудовій книжці серії [NUMBER] . 30 листопада 2020 року повноваження Жниборідського сільського голови припинено, згідно п. п. 4 п. 2 розділу II «Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад від 16 квітня 2020 року №562-ІХ, ч. 1 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», на підставі рішення Бучацької міської ради 8 скликання від 30 листопада 2020 року № 1. Рішенням Бучацької міської ради Тернопільської області восьмого скликання першої сесії другого пленарного засідання № 27 від 11 грудня 2020 року «Про реорганізацію сільських рад шляхом приєднання» Жниборідську сільську раду реорганізовано шляхом приєднання до Бучацької міської ради. Пунктом 2 вказаного рішення передбачено, що Бучацька міська рада є правонаступником всіх прав та обов`язків сільських рад Бучацького району з дня набуття повноважень Бучацькою міською радою, обраною Бучацькою об`єднаною територіальною громадою. З довідок № 335, № 336 від 12 лютого 2021 року, виданих Жниборідською сільською радою слідує, що [PERSON] з 01 листопада по 30 листопада 2020 року нарахована заробітна плата в сумі 10125 грн., та компенсація за невикористані 375 календарних днів відпустки в сумі 68591,25 грн., з утриманням прибуткового податку та військового збору заборгованість по заробітній платі становить 8150,62 грн., заборгованість по компенсації за невикористані відпустки - 55215,95 грн. Згідно поданого відзиву на позовну заяву Бучацька міська рада Тернопільської області визнає заборгованість перед позивачем по заробітній платі в розмірі 10125 грн. та частково визнає компенсацію за невикористані відпустки в розмірі 63103,95 грн., без утримання податків та обов`язкових платежів. Уточнивши позовні вимоги, представник позивача, адвокат Рекуш О.Р. просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 8150,95 грн. та компенсацію за невикористані відпустки в розмірі 50798,67 грн. До правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 43 Конституції України гарантує кожному, право заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до частин першої та другої статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (частина перша статті 21 Закону України «Про оплату праці»). Статтею 115 КЗпП визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Однак, відповідачем вказані норми права були порушені. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Стаття 116 КЗпП України зазначає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст. 83 КЗпП вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей (ст.182-1 КЗпП), тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї - лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років. Якщо працівник з не залежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст. 238 КЗпП має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. Згідно роз`яснень у пункті 25 постанови Пленуму Верхового Суду України від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» непроведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності. Тобто, проведення повного розрахунку зі звільненим працівником проводиться не на вимогу такого працівника, а закріплено законодавством. Відповідач - Бучацька міська рада не заперечує проти позовних вимог позивача про стягнення нарахованої, але не виплаченої Жниборідською сільською радою Бучацького району заробітної плати в сумі 10125 грн. та компенсації за невикористані відпустки в розмірі 63103,95 грн., без утримання податків та обов`язкових платежів. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскільки при звільненні [PERSON] з ним не було проведено повний розрахунок, тому позовні вимоги позивача про стягнення з Бучацької міської ради в його користь 8150,62 грн. заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористані відпустки в сумі 50798,67 грн. підлягають задоволенню. Згідно п.2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає до стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved