Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом та просив розірвати шлюб між ним та відповідачем - [PERSON], зареєстрований 18 березня 2017 року Баришівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 20. Позов обґрунтовано тим, що спільне життя між сторонами не склалося через різні погляди на життя, подальше майбутнє. Від шлюбу мають неповнолітню дитину. Між сторонами виникають суперечки, що негативно впливає на психологічний розвиток та світогляд дитини. Більше двох років сторони подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Примирення між сторонами неможливе і подальше збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам. В підготовче засідання позивач не з'явився. В письмовій заяві просив розгляд справи провести у його відсутність, позов підтримав та просив його задовольнити. В підготовче засідання відповідач не з'явилася. В письмовій заяві просила розгляд справи провести у її відсутність, позов визнала та просила його задовольнити. З урахуванням положень ч.3 ст. 200 та ч.4 ст. 206 ЦПК України, суд прийняв визнання позову відповідачем та вирішив розглянути справу з ухвалення рішення в підготовчому засіданні на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З свідоцтва про шлюб вбачається, що 18 березня 2017 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що складено відповідний запис за № 20. Прізвище дружини після одруження - [PERSON] (а.с.7). Копія свідоцтва про народження свідчить про те, що [INFO] року в смт. Баришівка Баришівського району Київської області народився [PERSON]. Батько дитини - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с.8). Подані позивачем докази визнаються судом достовірними, належними та допустимими, які в своїй сукупності є достатніми для встановлення обставин, що мають значення для справи. Встановлено, що сторони більше двох років вони припинили спільне подружнє життя, жодних стосунків не підтримують, через різні погляди на життя та подальше майбутнє. З цих причин виникають часті сварки, свідком яких є дитина. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи встановлені обставини, що відповідач не має заперечень проти позову та повністю визнає позовні вимоги і таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з наступного. Позивач [PERSON] разом з позовом подав суду квитанцію про сплату судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. Однак, дана сума судового збору не була зарахована до спеціального фонду державного бюджету, оскільки в квитанції невірно вказаний отримувач та його рахунок. Отже, враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, а також те, що в обгрунтуванні позову позивач не наводить жодних неправильних дій відповідача, які стали підставою для звернення до суду з вимогою про розірвання шлюбу, суд застосовує положення ч.1 ст. 142 ЦПК та ч.9 ст. 141 ЦПК у їх логічному взаємозв'язку та стягує з позивача на користь держави 50% судового збору, що підлягає сплаті при подачі позову та становить 352 грн. 40 коп. (704,80 грн. х 50%). На підставі викладеного,

Outcome: approved