Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, який згодом збільшив, до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики (розпискою) від 01.01.2009 р. в сумі 1 298 Євро, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 24.05.2017 р. становить 38 291,00 грн. та за договором позики (розпискою) від 04.01.2010 р. в сумі 51 775,00 грн. Загальна сума боргу по розписках становить 90 066,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 01.01.2009 р. між ним та відповідачем укладено письмовий договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу у власність грошові кошти в сумі 1 064 Євро, із терміном повернення останнім до 30.01.2010 р. Також, 04.01.2010 р. між позивачем та відповідачем укладено письмовий договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу у власність грошові кошти в сумі 22 885,00 грн., із терміном повернення останнім до 30.06.2011 р. На підтвердження факту отримання відповідачем вищевказаних сум свідчать договори позики (розписок). Позика не повернута ні до вищевказаних дат, ні станом на день звернення із позовом до суду. А тому, просить стягнути з відповідача суму боргу із урахуванням трьох процентів річних від прострочених сум та неустойку. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився з невідомої суду причини, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, яким належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] позичив [PERSON] свої власні кошти в розмірі 1 064,00 Євро, що стверджується розпискою від 01.01.2009 р. Позичені гроші відповідач зобов'язався повернути позивачеві готівкою в тій же валюті в строк до 04.01.2010 р. В зазначений термін, тобто до 04.01.2010 р. відповідач позичених коштів позивачу в добровільному порядку боргу не повертає, чим порушує його матеріальне право, а тому, відповідач зобов'язаний повністю повернути позичених 1 064,00 Євро та 3% річних в сумі 234,00 Євро, виходячи з наступного розрахунку: 1 064,00 Євро X 2 671 днів X 3% річних / 365 днів = 234 Євро. Загальна сума боргу із врахуванням 3 % річних становитиме 1 064 Євро + 234 Євро (3 % річних) = 1 298,00 Євро, що в гривневому еквіваленті станом на 24.05.2017 року (з розрахунку 1 Євро = 29,50 грн. по курсу НБУ на 24.05.2017 р.) становить 38 291 грн. Також, 04.01.2010 р. позивач [PERSON] позичив [PERSON] свої власні кошти в розмірі 22 885,00 грн., що стверджується розпискою від 04.01.2010 р. Позичені гроші [PERSON] зобов'язався повернути позивачу готівкою в строк до 30.06.2011р. В зазначений термін, тобто до 30.06.2011 р. відповідач позичених коштів в добровільному порядку боргу не повертає, чим порушує його матеріальне право, а тому, відповідач зобов'язаний повністю повернути позичені 22 885 грн. та інфляційні нарахування, які становлять 24 740,00 грн., виходячи з наступного розрахунку: Період нарахування становить з 30.06.2011р. до 22.05.2017р. Загальний відсоток інфляцій становить 209,11 %, виходячи з наступного розрахунку: (за липень - грудень 2011 р.) 98.67%; за повний 2012 р. інфляція становила 99,8%; за повний 2013 р. інфляція становила 100,5%; за повний 2014 р. інфляція становила 124,9%; за повний 2015 р. інфляція становила 143,3%; за повний 2016 р інфляція становила 112,4%; (за січень-квітень 2017р)-104,9%. Відтак, сума інфляційних нарахувань становитиме виходячи з вищенаведеного розрахунку: (22 885 грн. х 209,11%)-22 885 = 47 625,98 - 22 885,00 = 24 740 грн. Одночасно слід зауважити, що в борговому документі (розписці) сторони погодили сплату неустойки у разі невчасного повернення коштів у сумі 100 грн. 3 % річних від заборгованої суми 22 885 грн. становлять: (22 885 грн. X 3 % річних Х 2153 днів) / 365 днів = 4 050,00 грн. Таким чином, до стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] підлягає загальна сума в розмірі 22 885 грн. + 24 740 + 100 грн. + 4 050 грн. = 51 775 грн. Отже, загальна сума боргу по вищевказаних розписках становить 90 066,00 грн. Станом на день розгляду справи відповідач суми боргу позивачу не повернув. Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про обґрунтованість позовних вимог, підтвердження їх матеріалами справи, а відтак необхідність задоволення позову. При цьому, суд виходив із наступних мотивів. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статей 1046, 1048 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до статей 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи встановлені обставини справи, а саме, наявність непогашеної відповідачем заборгованості перед позивачем за договорами позики від 01.01.2009 р. та від 04.01.2010 р., суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основної суми боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми та неустойки, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. А саме, з відповідача на користь позивача слід стягнути загальну суму у розмірі 90 066,00 грн., яка складається з суми за договором позики від 01.01.2009 р. у розмірі 1064 Євро (основна сума боргу) + 234 Євро (3 % річних) = 1 298,00 Євро, що в гривневому еквіваленті станом на 24.05.2017 р. по курсу НБУ становить 38 291,00 грн., та суми за договором позики від 04.01.2010 р. у розмірі 51 775 грн., яка складається з: 22 885 грн. основна сума боргу; 24 740 грн. інфляційні витрати; 100 грн. неустойка; 4 050 грн. 3 % річних від простроченої суми боргу. Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України, так як позовні вимоги задоволені, з відповідача на користь позивача слід стягнути 640 грн. судового збору та 7 360 грн. судового збору на користь держави.

Outcome: approved