Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошових кошти в розмірі 2369533 (два мільйони триста шістдесят дев`ять тисяч п`ятсот тридцять три) грн. 04 коп., з яких 1 674 495,07 грн. сума позики; 545 434,45 грн. інфляційна складова за період з 02.11.2016 по 24.10.2019 (включно); 149 603,52 грн. 3% річних за період з 02.11.2016 по 24.10.2019 (включно). Просив покласти на Відповідача судові витрати. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.04.2020 справу передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.06.2020 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду від 14.09.2019 ухвалу Шевченківського районного суді м. Києва від 27.04.2020 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03.11.2020 у справі відкрито провадження за правилами загального позовного. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 09.11.2015 між [PERSON] та [PERSON] , був укладений договір позики грошових коштів, за умовами якого [PERSON] взяв в борг 5 490 323,25 грн., що на день отримання позики було еквівалентно сумі 209 955 Євро, строком до 01.11.2016 [PERSON] 22.04.2016 частково повернув позику у розмірі 4 321 755,00 грн., що на день повернення позики було еквівалентно сумі 150 000,00 Євро. Решту грошових коштів відповідачем не повернуто, на підставі чого позивач звернувся із відповідним позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача - адвокат Кіщук Т.В. в судовому засіданні зазначила, що відповідач визнає позовні вимоги частково, визнає суму позики у розмірі 59 955,00 Євро та 3% річних від простроченої суми заборгованості 1168568,25 грн. у розмірі 104 402,77 грн, інші позовні вимоги не визнає. Представником відповідача було надано до суду заяви по суті спору (відзив від 29.12.2020 на позовну заяву та заперечення від 02.02.2021 на відповідь на відзив) у яких зазначено, що відповідач визнає позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення неповернутої частини боргу за договором позики у розмірі 2 072 044 грн., що еквівалентні 59 955,00 Євро станом на 29 грудня 2020 року, та 3 % річних у сумі 104 402,77 грн. Відповідачем 22.04.2016 повернуто позивачу частину позики у розмірі 4 321 755,00 грн., які були еквівалентні 150 000,00 Євро станом на день повернення частини позики. Непогашена сума позики складає 1168568,25 грн., на вказану суму, відповідно до умов п.4 договору позики грошових коштів відповідач зобов`язаний сплатити позивачу 3% річних від простроченої суми. Решту позовних вимог відповідач не визнає. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 09.11.2015 між [PERSON] та [PERSON] , укладено договір позики грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Михайловою Н.О. та зареєстровано в реєстрі за №2194 (далі по тексту - Договір), за умовами якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у сумі 5 490 323,25 грн. що становить еквівалент 209 955 Євро, які до підписання договору одержані [PERSON] (пункт 1 Договору). Згідно п. 2 Договору сума позики, що повертається у гривнях, повинна бути еквівалентна сумі 209 955 Євро, зазначеної в п. 1 даного Договору. Згідно п. 3 Договору строк повернення всієї суми позики (грошових коштів): до 01.05.2016 включно. Згідно п. 4 Договору у разі якщо Позичальник своєчасно не поверне суму позики (грошових коштів) або її відповідну частину, він зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 (три) відсотки річних від простроченої суми заборгованості в гривні, яка підлягає поверненню згідно умов договору. На підтвердження факту отримання відповідачем [PERSON] грошових коштів у розмірі 5 490 323,25 грн., позивачем надана розписка останнього від 09.11.2015, згідно якої [PERSON] отримав від [PERSON] кошти у розмірі 5 490 323,25 грн. що становить еквівалент 209 955 Євро, та зобов`язується повернути в строк до 01.05.2016. 22.04.2016 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про внесення змін № 1 до Договору, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Михайловою Н.О. та зареєстровано в реєстрі за № 947 (далі по тексту - Договір про внесення змін № 1), за умовами якого вся сума позики (грошові кошти) повертається в строк до 01.11.2016 включно. Позивачем була надана відповідачу розписка від 22.04.2016 про повернення [PERSON] частини позику у розмірі 4 321 755,00 грн., що було еквівалентно 150 000,00 Євро станом на день повернення частини позики. Разом з тим, [PERSON] не повернув борг у повному обсягу в строк зазначений у Договорі про внесення змін № 1. Позивачем доведено обставини укладення договору позики та отримання відповідачем коштів, надавши суду договір позики грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Михайловою Н.О., зареєстровано в реєстрі за № 2194, та розписку [PERSON] від 09.11.2015. Дослідивши умови підписаного між [PERSON] та [PERSON] . Договору та Договору про внесення змін № 1, суд, враховуючи принцип свободи договору, встановив, що сторонами досягнуто згоди, щодо: -суми позики у розмірі 5 490 323,25 грн., що становить еквівалент 209 955 Євро (пункт 1 Договору); -порядку повернення суми позики у гривнях та, що повернута позика повинна бути еквівалентна сумі 209 955,00 Євро (пункт 2 Договору); -строку повернення суми позики до 01.11.2016 включно (пункт 1 Договору про внесення змін № 1). Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальник) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до частини 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Верховний Суд у своїй Постанові від 11 листопада 2015 року, справа № 6-1967цс15 зазначив, що відповідно до статей 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт тримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом враховано, що 22.04.2016 відповідач [PERSON] частково повернув позику у розмірі 4 321 755,00 грн., що на день повернення позики було еквівалентно сумі 150 000,00 Євро, та зазначені обставини визнаються сторонами. Також судом враховано, що відповідач визнає суму неповернутої частини боргу за Договором у розмірі 2 072 044 грн., що еквівалентні 59 955,00 Євро станом на 29.12.2020, проте розраховує суму боргу на 29.12.2020 року, а не на дату повернення боргу - 01.11.2016, як було погоджено сторонами за умовами договору (пункт 1 Договору про внесення змін № 1). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню грошова сума у розмірі 1 674 495,07 грн., що було еквівалентом 59 955,00 Євро станом на 01.11.2016 згідно з курсом Національного Банку України, який складав 2792,9198 грн. за 100 Євро. Таким чином позов підлягає задоволенню в даній частині вимог. Щодо стягнення інфляційної складової та 3% річних за період з 02.11.2016 по 24.10.2019 (включно), суд дійшов наступних висновків. Відповідно до частини 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно із частиною 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 4 Договору встановлено, що у разі якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики (грошових коштів) або її відповідну частину, він зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 (три) відсотки річних від простроченої суми заборгованості в гривні, яка підлягає поверненню згідно умов цього договору. Згідно п. 2 Договору сума позики повертається у гривнях. Строку повернення суми позики встановлений до 01.11.2016 включно (пункт 1 Договору про внесення змін № 1). Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язані встановлений строк для його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Позивач вказав, що зобов`язання з повернення суми позики повинно було бути виконане 01.11.2016 в національній валюті України гривні, та на час звернення з позовною заявою до суду існувало прострочення виконання умов договору з 02.11.2016 по 24.10.2019, у зв`язку з чим позивачем нарахована інфляційна складова та 3% річних за період прострочення. Відповідно до листа Верховного Суду України від 3 квітня 1997 року № 62-97 року індекси інфляції розраховуються Міністерством статистики України, починаючи з серпня 1991 року щомісячно і друкується в пресі, зокрема, газеті Урядовий кур`єр з 5 по 10 число наступного за звітним місяцем. Відповідач визнає та сторонами не заперечується термін прострочення виконання грошового зобов`язання з 02.11.2016 по 24.10.2019 протягом 1087 днів. Проте Відповідач частково визнає позовні вимоги в частині 3 % річних у сумі 104 402,77 грн. та не визнає вимоги в частині стягнення інфляційної складової, мотивуючи тим, що він зобов`язаний був повернути суму яка еквівалентна Євро, а суму боргу станом на 01.11.2016 зазначає у розмірі 1 168 568,25 грн. Сума основного боргу станом на 01.11.2016 відповідно до пункту 2 Договору становила 1 674 495,07 грн., яку відповідач не повернув позивачу. Отже, оскільки сума основного боргу станом на 01.11.2016 становила 1 674 495,07 грн., то інфляційна складова за період з 02.11.2016 по 24.10.2019 становить 545 434,45 грн., 3 % річних - 149 603,52 грн. Позивачем зроблений розрахунок інфляційної складової за період з 02.11.2016 по 24.10.2019, сума якої складає 545 434,45 грн. та 3% річних за період з 02.11.2016 по 24.10.2019, сума яких складає 149 603,52 грн. Надані розрахунки відповідають вимогам чинного законодавства та відносинам, що склалися між сторонами, а тому нараховані суми інфляційної складової та 3% річних підлягають стягненню з відповідача. Слід зазначити, що позивач належними та допустимими доказами обґрунтував в суді правомірність заявлених ним до відповідача вимог, в той час як відповідачем не було спростовано факти наведені позивачем, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані належним чином, заявлені відповідно до чинного законодавства та підлягають задоволенню у повному обсязі. Таким чином, позов підлягає повному задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved