Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 09.11.2016 року було відкрито провадження за вищевказаною позовною заявою. Представником позивача було подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, за якою вона просить суд: встановити місце проживання неповнолітньої [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON]. За ухвалою від 20.03.2017 року судом було прийнято до розгляду заяву представника позивача про збільшення позовних вимог, а за ухвалою від 19.10.2017 року позовну вимогу про [PERSON] до [PERSON] про встановлення місця проживання неповнолітньої [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON] було залишено без розгляду за заявою представника позивача. В обґрунтування позову позивач зазначив наступне. 06 грудня 2005 року він уклав шлюб із [PERSON], що зареєстровано виконкомом Тарнівецької сільської ради Ужгородського району, про що зроблено запис за № 11. За час перебування у шлюбі у подружжя народилася донька Аніта, [INFO]. Останні декілька років їх з дружиною відносини різко погіршилися. Практично щодня виникають сварки, вони не можуть знайти спільної мови навіть у вирішенні простих побутових питань, дружина постійно свариться із його батьками. Що погано впливає на дитину, втрачена довіра, можливість вільно спілкуватися та спільно проводити час відпочинку. З огляду на викладене позивач просить суд розірвати шлюб та після розлучення встановити дружині дівоче прізвище «Матовчик». За зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] позивач просить суд: визначити місце проживання неповнолітньої [PERSON], [INFO], з матірю [PERSON]. Стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі зустрічного позову. Відмовити позивачу у встановленні їй дівочого прізвища після розлучення «Матовчик». В обґрунтування позову відповідач, позивач за зустрічним позовом зазначила наступне. Відповідач вважає, що одна не зможе забезпечити належний рівень матеріального забезпечення дитини, її батько є здоровим та працездатним, може сплачувати аліменти саме у такому розмірі, оскільки працює у ФГ «Коник» та має постійний дохід. Вважає, що саме у такий спосіб забезпечується їх рівність у обовязку щодо утримання дитини. В судовому засіданні 19.10.2017 року відповідач та її представник повністю визнала вимогу позивача про розірвання шлюбу та пояснила суду, що вони більше року не проживають спільно, не бажає примирення та просила задовольнити первісний позов в цій частині, проте заперечували проти зміни їй прізвища на дошлюбне. Зустрічний позов підтримала та просила його задовольнити у повному обсязі. Позивач, відповідач за зустрічним позовом та його представник, визнали позовну вимогу за зустрічним позовом про встановлення місця проживання дитини та зазначили, що на цей час спір між сторонами щодо місця проживання дитини відсутній, проти вимоги про стягнення аліментів заперечували, оскільки вважають,що достатнім буде стягнення аліментів на утримання дитини лише у твердій грошовій сумі у розмірі 1\~000,00 грн. При цьому вони підтвердили, що позивач, відповідач за зустрічним позовом дійсно працює разом із жінкою у ФГ «Коник», отримує дуже велику заробітну плату у розмірі понад 10\~000,00 грн., проте має на утриманні престарілих батьків, тому не може сплачувати аліменти саме у такому розмірі, як просить відповідач, позивач за зустрічним позовом, проте жодних доказів у підтвердження обставин на які вони посилалися суду не надали. Представник Служби у справах дітей Ужгородської районної державної адміністрації, у судове засідання не прибув, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, оскільки відповідний висновок ними суду був наданий. Заслухавши сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Як вбачається з наданих позивачем доказів, 06.12.2005 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований виконкомом Тарновецької сільської ради Ужгородського району, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 11 та видано свідоцтво серії І-ФМ № 005691. Від даного шлюбу у подружжя народилася донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим виконкомом Тарновецької сільської ради Ужгородського району серії І-ФМ № 023909. Останні декілька років їх з дружиною відносини різко погіршилися. Практично щодня виникають сварки, вони не можуть знайти спільної мови навіть у вирішенні простих побутових питань, дружина постійно свариться із його батьками. Що погано впливає на дитину, втрачена довіра, можливість вільно спілкуватися та спільно проводити час відпочинку. Відповідач визнала позов в цій частині повністю. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін та інтересам їх дитини, відтак позов цій частині підлягає задоволенню. Що ж стосується прізвища дружини суд зазначає наступне. Як зазначено у ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач наполягала на залишенні їй саме шлюбного прізвища «Балог». З огляду на викладене та враховуючи, що вибір прізвища після розірвання шлюбу залежить лише від волі особи, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, вимога позивача в цій частині є необґрунтованою і не підлягає до задоволення. Що ж стосується зустрічного позову суд зазначає наступне. Як зазначено у ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Оскільки відповідач, позивач за зустрічним позовом, просить суд визначити місце проживання дитини саме із нею, а позивач, відповідач за зустрічним позовом, не заперечував проти цього, суд вважає що зазначена позовна вимога підлягає до задоволення. Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі зустрічного позову. Відповідач вважає, що одна не зможе забезпечити належний рівень матеріального забезпечення дитини, її батько є здоровим та працездатним, може сплачувати аліменти саме у такому розмірі, оскільки працює у ФГ «Коник» та має постійний дохід. Вважає, що саме у такий спосіб забезпечується їх рівність у обовязку щодо утримання дитини. Позивач за зустрічним позовом звернулася до суду із зустрічним позовом 05 грудня 2016 року, відтак судом застосовується до спірних правовідносин законодавство, яке діяло саме на час звернення до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України). Згідно з ч. 3\~ст. 181 СК України\~кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Частиною 1\~статті 184 СК України\~передбачено, що суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. При призначенні аліментів, відповідно до ст. 182 СК України та розяснень, що містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. № 3 суд враховує: стан здоровя та матеріальне становища дитини; стан здоровя та матеріальне становища платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21.04.1999 р. № 606-XIV\~«Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Відповідач за зустрічним позовом та його представник проти вимоги про стягнення аліментів заперечували, оскільки вважають, що достатнім буде стягнення аліментів на утримання дитини лише у твердій грошовій сумі у розмірі 1\~000,00 грн. При цьому вони підтвердили, що позивач, відповідач за зустрічним позовом дійсно працює разом із жінкою у ФГ «Коник», отримує дуже велику заробітну плату у розмірі понад 10\~000,00 грн., проте має на утриманні престарілих батьків, тому не може сплачувати аліменти саме у такому розмірі, як просить відповідач, позивач за зустрічним позовом, проте жодних доказів у підтвердження обставин на які вони посилалися суду не надали. Судом встановлено, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] працює у ФГ «Коник» і її середньомісячний дохід до виплати складає 6\~780,00 грн., при цьому будь якими доказами розмір щомісячних витрат на дитину суду не довела. З урахуванням викладеного, та того, що позивач працює і має регулярний чистий дохід у розмір 6\~780,00 грн., а відповідач також працює та має регулярний дохід, проте не надав суду жодних доказів на підтвердження свого стану здоровя та матеріального становища; наявності у нього непрацездатних батьків, та інших обставин, що мають істотне значення; добровільно готовий сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини лише у твердій грошовій сумі у розмірі 1\~000, 00 гривень, суд вважає що даний розмір аліментів не забезпечить принципу рівності батьків у виконанні обовязку щодо утримання дитини, оскільки матір у такому випадку буде витрачати значно більший розмір коштів на утримання дитини, проте заявлений нею розмір аліментів у 1/3 від заробітку відповідача приблизно буде складати 3\~500,00 грн. і буде перевищувати розмір утримання для дитини, який може забезпечити матір навіть у максимальному розмірі (6\~780,00*50% = 3\~390,00 грн.), що також буде порушувати принцип рівності сторін. Відтак суд вважає, що зазначена позовна вимога підлягає до часткового задоволення. Достатнім для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини, буде стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частки від доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 05.12.2016 року (дня подачі зустрічного позову). Витрати із сплати судового збору у відповідності до\~ст. 88 ЦПК України слід покласти на сторін відповідно до задоволених позовних вимог за первісним та зустрічним позовом.

Outcome: partial