Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. У позовній заяві посилається на те, що з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак з початку 2020 року разом не проживають. Від спільного подружнього життя у них народилося двоє синів, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом із нею та перебувають на повному її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, вона самостійно забезпечує дітей продуктами харчування, одягом та іншими речами повсякденного вжитку. Відповідач відмовився добровільно надавати кошти на утримання дітей. Враховуючи наведене, а також беручи до уваги, що відповідач зобов`язаний утримувати своїх дітей, просить суд стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі, в розмірі 2000 гривень на кожну дитину, щомісячно,починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 25 березня 2021 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилася, однак від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить позов задоволити повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає повністю, не заперечує щодо задоволення позову та стягнення з нього 2000 грн. аліментів на кожну дитину. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням вищезазначеного, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та № [NUMBER] . Із матеріалів справи слідує, що діти на даний час проживають з позивачем і знаходяться на її утриманні. Вказане підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї (а.с.7). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно вимог ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, за змістом ст. 141 СК Українибатьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. У силу ч. 3 ст. 181 СК Україниза рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.184СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, відсутність інших неповнолітніх дітей чи утриманців, інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вимоги розумності та справедливості, ту обставину, що неповнолітні діти проживають окремо від батька і перебувають на утриманні матері, стан здоров`я та матеріальне становище сторін, рівний обов`язок обох батьків брати участь в утриманні дітей, а також прожитковий мінімум для дітей відповідного віку та визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття. Даний розмір є достатнім для задоволення розумних потреб дітей та буде відповідати, з врахуванням надання утримання матір`ю, прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку. В силу ч. 6 ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в сумі 908,00 грн.

Outcome: approved