Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В позові зазначено, що позивачу [PERSON] , її чоловіку [PERSON] та доньці [PERSON] належить на праві спільної часткової власності в рівних долях по 1/3 частці квартири [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло № 145 від 06.02.2002 року. Разом з позивачем в зазначеній квартирі зареєстровані: донька позивача [PERSON] та син [PERSON] [INFO] чоловік позивачки [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. [INFO] на випадок своєї смерті [PERSON] зробив заповідальне розпорядження, згідно якого заповів [PERSON] все належне йому майно. Відповідач [PERSON] в квартирі не мешкає з 2004 року без поважних причин. Майна та особистих речей відповідача [PERSON] в квартирі не немає. Відповідач добровільно не знявся з реєстрації в спірній квартирі. Відповідач [PERSON] з осені 2003 року постійно мешкає у м.Москва, Російська Федерація, де вона обрала шлюб [INFO] і [INFO] в неї народився син, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та свідоцтва про народження дитини. Відповідач відмовляється знятись з реєстрації, мотивуючи тим, що не може приїхати до України. Фактичне не проживання відповідачів за адресою: [ADDRESS] , понад 15 років по теперішній час підтверджується Актом від 10.12.2019 року та Довідкою ТОВ «Місто для людей» від 13.12.2019 року № 19/001278 та показами свідків. Реєстрація відповідачів в зазначеному помешканні перешкоджає позивачу як власнику житла вільно володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеною квартирою, вона вимушена додатково нести витрати на її утримання та не має можливості оформити житлову субсидію на комунальні послуги. З листопада 2018 року позивачу відмовлено у наданні субсидії на житлово-комунальні послуги. Просить усунути перешкоди в користуванні власністю, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , з підстав передбачених ст. 405 ЦК України, тобто у зв`язку з відсутністю члена сім`ї власника на житловій площі понад одного року без поважних причин. Справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягає на позовних вимогах, просить їх задовольнити. Відповідачі відзиву на позов не надав. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. На підставі ст.\~280\~ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст.\~81,\~83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] та доньці [PERSON] належить на праві спільної часткової власності в рівних долях по 1/3 частці квартири [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло № 145 від 06.02.2002 року. Інші 1/3 частка вищевказаної квартири належала на праві спільної часткової власності чоловіку позивачки [PERSON] [INFO] чоловік позивачки [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. [INFO] на випадок своєї смерті [PERSON] зробив заповідальне розпорядження, згідно якого заповів [PERSON] все належне йому майно. Разом з позивачем в зазначеній квартирі зареєстровані: донька позивача [PERSON] та син [PERSON] . Відповідач [PERSON] в квартирі не мешкає з 2004 року без поважних причин. Майна та особистих речей відповідача [PERSON] в квартирі не немає. Відповідач добровільно не знявся з реєстрації в спірній квартирі. Відповідач [PERSON] з осені 2003 року постійно мешкає у м.Москва, Російська Федерація, де вона обрала шлюб [INFO] і [INFO] в неї народився син, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та свідоцтва про народження дитини. Відповідач відмовляється знятись з реєстрації, мотивуючи тим, що не може приїхати до України. Фактичне не проживання відповідачів за адресою: [ADDRESS] , понад 15 років по теперішній час підтверджується Актом від 10.12.2019 року та Довідкою ТОВ «Місто для людей» від 13.12.2019 року № 19/001278 та показами свідків. Реєстрація відповідачів в зазначеному помешканні перешкоджає позивачу як власнику житла вільно володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеною квартирою, вона вимушена додатково нести витрати на її утримання та не має можливості оформити житлову субсидію на комунальні послуги. Стаття 41 Конституції України\~передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним Стаття 47 Конституції України\~та\~ст. 9 ЖК України\~передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. За змістом\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі\~ст. 391ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1\~ст.383 ЦК України\~власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ч.1\~ст. 405 ЦК України\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно з ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~член сім`ї\~власника житла\~втрачає право\~на користування\~цим житлом\~у разі\~відсутності члена\~сім`ї\~без поважних\~причин понад\~один рік,\~якщо інше\~не встановлено\~домовленістю між\~ним та\~власником житла або законом. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] , як співвласник нерухомого майна, не може бути позбавлена права користування ним, оскільки на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання,\~тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Позивач звернувшись за захистом свого особистого майнового права та інтересу не надала доказів, які підтверджують актуальність права власності позивача на частку у зазначеній квартири, а саме Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Матеріали справи не містять інформації про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом, після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Крім того, при вирішенні питання про визнання [PERSON] втративши право користування житловою площею до участі у справі не залучені всі співвласники нерухомого майна. Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст.\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК України\~та\~ст. 405 ЦК України. Згідно до\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Європейський суд з прав людини вказував, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, від 02 грудня 2010 року). Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed