Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у місті Димитрові Донецької області про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з нещасним випадком на виробництві. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 02.12.2002 року по 04.07.2004 року він працював у ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» прохідником підземним 5 розряду. 08.03.2003 року при виконанні трудових обов'язків з ним стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого він отримав травму: забиття, подряпини грудної клітини, лівої нижньої кінцівки, забивні рани, подряпини с/з-в/з лівого передпліччя, забій, подряпини лівого плеча. Тривалий час він знаходився на лікуванні. По даному факту на підприємстві було складено акт форми Н-1 про нещасний випадок на виробництві та акт розслідування нещасного випадку форми Н-5. 25.06.2003 року МСЕК м.Донецька встановила йому 25% стійкої втрати працездатності, рекомендовано медикаментозне лікування. Відповідачем йому виплачуються щомісячні страхові виплати. Моральна шкода в зв'язку з виробничою травмою йому не призначалася та не виплачувалася. Внаслідок травми на виробництві йому заподіяно моральну шкоду, яку він відчуває з моменту травм та продовжує відчувати до теперішнього часу, тому що перебуваючи на лікуванні, він не міг вести повноцінний спосіб життя, протягом тривалого часу відчував фізичні страждання, обумовлені важкістю травм, почуття страху, психологічний дискомфорт, порушення спокою, яке він відчуває дотепер. Втрата працездатності на 25% та безрезультатність лікування, викликають у нього додаткові переживання тому, що в ході лікування й по даний момент він випробовує негативні наслідки травми. В результаті травми був змінений його життєвий уклад, він відчуває постійно психологічний дискомфорт, став замкнутий. Просить суд стягнути з відповідача на його користь у відшкодування заподіяної моральної шкоди 100000 грн. (а.с.47). Позивач до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву з проханням справу розглянути без його участі. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, наполягав на задоволенні позову у повному обсязі, обґрунтовуючи позовні вимоги викладеними в позовній заяві обставинами. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що потерпілий [PERSON] перебуває на обліку з 25.06.2003 року, має зареєстрований випадок трудове каліцтво, що сталося 08.03.2003 року. За висновком МСЕК від 25.06.2003 р. потерпілому встановлено втрату працездатності 25%. За висновком МСЕК від 08.07.2005 р. потерпілому ступень втрати працездатності зменшено та встановлено 10%. За висновком МСЕК від 06.03.2014 р. потерпілому встановлено втрату працездатності 10% безстроково. Згідно наданих документів по справі неможливо встановити розмір і глибину моральних страждань, в чому вони полягали. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю відшкодовується на підставі ч.1 ст.1167 ЦК України особою, яка її завдала, за наявністю її вини. Проте особа звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що шкода завдана не з її вини. Ніяких доказів на підтвердження заподіяння моральної шкоди позивач не надав. Акт форми Н-1 про нещасний випадок на виробництві, акт розслідування нещасного випадку форми Н-5 та довідка МСЕК не є доказами заподіяння моральної шкоди. З Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» виключена частина 3 ст. 34 відповідно до положень Закону України від 23 лютого 2007 року №717-V «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 1 січня 2008 року. Жодних розрахунків в обґрунтування заявленої суми в 100000 тисяч гривень позивач не представив. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник третьої особи Державного підприємства Вугільна компанія «Краснолиманська» до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач працював у ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» з 02.12.2002 року по 04.07.2004 року прохідником підземним 5 розряду (а.с. 2-4). 08.03.2003 року з позивачем під час виконання ним трудових обов'язків стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого позивачу був встановлений наступний діагноз: забій, садна грудної клітини, лівої нижньої кінцівки, забивні рани, садна лівого передпліччя, що підтверджується актом № 19 від 18.03.2003 р. форми Н-1 про нещасний випадок на виробництві, актом від 18.03.2003 р. форми Н-5 розслідування нещасного випадку на виробництві, медичними документами (а.с.8-11). Позивач у зв'язку з травмою на виробництві неодноразово знаходився на лікуванні у медичних закладах (а.с. 13-24). 25.06.2003 року позивачу у зв'язку з нещасним випадком на виробництві первинно встановлено МСЕК 25% втрати професійної працездатності (а.с.12). 08.07.2005 року позивачу у зв'язку з нещасним випадком на виробництві повторно встановлено МСЕК 10% втрати професійної працездатності (а.с.56). 06.03.2014 року позивачу у зв'язку з нещасним випадком на виробництві безстроково встановлено МСЕК 10% втрати професійної працездатності (а.с.57). Згідно п.5 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до п.15 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам слід мати на увазі, що на правовідносини, які виникли до набрання чинності відповідним законодавчим актом про відшкодування моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню не поширюється, в тому числі й на ті випадки, коли позивач після набрання чинності цим актом ще зазнає моральних чи фізичних страждань від раніше вчинених неправомірних дій. Однак моральна шкода підлягає відшкодуванню, якщо неправомірні дії (бездіяльність) відповідача, що завдають позивачеві моральних або фізичних страждань, почалися до набрання законної сили актом законодавства, яким встановлена відповідальність за заподіяння такої шкоди, і продовжуються після набрання цим актом чинності. Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України, життя і здоров'я людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст.46 Конституції України право громадян на соціальний захист гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, одним із видів якого є відповідно до ч.1 ст.4 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування-страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ч.1 ст.9 Закону України «Про охорону праці», відшкодування шкоди, завданої робітнику внаслідок ушкодження його здоров'я, здійснюється Фондом у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 № 1105-ХIV (далі Закон № 1105-ХIV), що набрав чинності 01.04.2001 року. По отриманій позивачем 08.03.2003 року травмі йому вперше була встановлена втрата професійної працездатності 25.06.2003 року, тому суд керується законодавством, діючим станом на 2002-2005 роки, тобто на час виникнення спірних правовідносин, бо це регламентовано ст.5 ЦК України, згідно якої акти цивільного законодавства, до яких відноситься Закон № 1105-ХIV, регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності і, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до ст.ст.13, 21, 28 Закону № 1105-ХIV, діючих у редакції під час виникнення спірних правовідносин, при настанні страхового випадку, а саме: ушкодження здоров'я на виробництві, потерпілий - застрахована особа, має право на різні види відшкодування шкоди, у тому числі і на відшкодування моральної шкоди за наявності факту спричинення цієї шкоди потерпілому. Обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди застрахованим особам, які потерпіли на виробництві, до внесення змін до Закону № 1105-ХIV на підставі Закону України від 23.02.2007 року № 717-V, був покладений на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. У відповідності до ст.25 Закону № 1105-ХIV, фінансування страхових виплат та соціальних послуг, передбачених ст.ст.21, 28 Закону № 1105-ХIV, провадиться Фондом за рахунок його коштів. Отже, на час виникнення спірних правовідносин, який суд пов'язує з датою встановлення медико-соціальною комісією втрати позивачем професійної працездатності, діяв встановлений державою спеціальний порядок щодо відшкодування шкоди, завданої здоров'ю потерпілого умовами виробництва, - через відділення Фонду. Враховуючи надані суду докази, суд вважає, що внаслідок нещасного випадку на виробництві, який стався 08.03.2003 року із позивачем, йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнав у зв'язку з каліцтвом, внаслідок яких йому первинно було встановлено 25% втрати професійної працездатності та на даний час встановлено 10% втрати професійної працездатності безстроково, у душевних стражданнях, пов'язаних з наслідками цього каліцтва, у зміні звичного перебігу життя, зокрема необхідності тривалий час лікуватися, у безповоротності змін у стані здоров'я позивача. Однак сума, в яку позивач оцінив заподіяну моральну шкоду і яка за його оцінкою становить 100000 гривень, є завищеною і не відповідає отриманим ним моральним стражданням. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним у відшкодування позивачеві заподіяної йому моральної шкоди стягнути з відповідача на користь позивача 8000 гривень. Оскільки і позивач і відповідач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від судового збору, судовий збір компенсується за рахунок держави. На підставі ст.ст.43, 46 Конституції України, ст.153 КЗпП України, ст.9 Закону України «Про охорону праці», ст.ст.13, 21, 25, 28, 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»,

Outcome: partial