Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів ПАТ «Полтаваагротранс», [PERSON] , в якому прохав вселити його до кімнати [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 02 липня 1996 року на підставі Ордеру № 66 виданого Профспілковим комітетом АТ «Полтаваагротранс» він, [PERSON] , та його мати [PERSON] та брат [PERSON] вселилися та зареєстрували своє місце проживання в кімнаті [ADDRESS] . На підставі Договору купівлі-продажу № 4856 від 27.11.2014 року посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гофман Е.Л. ПАТ «Полтаваагротранс» продав, а [PERSON] придбав кімнату [ADDRESS] , в якій проживали та зареєстровані по сьогоднішній день він, [PERSON] та [PERSON] . З жовтня 2015 року по серпень 2020 року в судовому порядку відбувалося оскарження Договору купівлі-продажу № 4856 від 27.11.2014 року кімнати [ADDRESS] та в цей період родину [PERSON] , яка складається з [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] силою було позбавлено можливості проживати у спірній кімнаті, шляхом примусового виселення, зокрема, шляхом від`єднання даної кімнати від електроенергії, демонтажу вхідних дверей, тощо. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтава від 06.08.2020 року по цивільній справі № 554/3215/19 було визнано Договір купівлі-продажу № 4856 від 27.11.2014 року кімнати [ADDRESS] недійсним. Внаслідок протиправних дій відповідачів його житлові права були порушені та в подальшому поновлені зазначеним рішенням суду. Станом на день подання даного позову він позбавлений можливості проживати та користуватися вказаною кімнатою, як наслідок порушуються його права останнього, що послугувало підставою для звернення до суду з даним позовом. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, останній надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі та без особистої участі позивача, позов підтримують у повному обсязі (а.с.44). Представник відповідача ПАТ «Полтаваагротранс» у судове засіданн6я не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи (а.с. 37-38, 41), про причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи (а.с.31, 43), про причину неявки суд не повідомив. Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, якщо відповідач не з`явився без поважних причин або без повідомлення причини, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З цих підстав суд, відповідно до ст.ст. ч.4 ст. 223, 280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 02 липня 1996 року Профспілковим комітетом Акціонерного товариства «Полтаваагротранс» видано Ордер № 66 на ім`я [PERSON] в складі сім`ї з трьох чоловік на право вселення в кімнату [ADDRESS] , а саме заявника [PERSON] , сина [PERSON] та сина [PERSON] (а.с.7). На підставі Договору купівлі-продажу № 4856 від 27.11.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гофман Еллою Леонідівною, ПАТ «Полтаваагротранс» продав, а [PERSON] придбав кімнату [ADDRESS] , в якій проживали та були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Факт реєстрації вказаних осіб підтверджується Довідкою від 04 лютого 2019 року виданою ТОВ «Житло інцест Полтава» (а.с.21), а також копією паспорту позивача Серії [NUMBER] виданим Октябрсьим РВ у м.Полтаві УДМС України в Полтавській області (а.с.5). Крім того, обставини проживання та реєстрації сім`ї [PERSON] у кімнаті [ADDRESS] встановлені рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 06 серпня 2020 року у справі № 554/3215/19 (а.с.11-13), а тому відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Судом також встановлено, що протягом 2018 року родину [PERSON] , яка складається з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було позбавлено можливості проживати у спірній кімнаті, шляхом примусового виселення, зокрема шляхом від`єднання даної кімнати від електроенергії, демонтажу вхідних дверей, заміни замків, що підтверджується повідомленням Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області від 25.04.2019 року № 133-К/ОП (а.с.23), а також Висновками Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області від 11.06.2018 року та 20.06.2018 року за результатами перевірки за заявами [PERSON] та [PERSON] (а.с.24-25) . Рішенням Октябрського районного суду м. Полтава від 06.08.2020 року, яке набрало законної сили 26.11.2020 року, по цивільній справі № 554/3215/19 було визнано Договір купівлі-продажу № 4856 від 27.11.2014 року кімнати [ADDRESS] , укладений між Публічним акціонерним товариством «Полтаваагротранс» та громадянином [PERSON] , який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гофман Еллою Леонідівною - недійсним (а.с.11-13). Станом на день подання даного позову [PERSON] позбавлений можливості проживати та користуватися кімнатою [ADDRESS] , оскільки до кімнати замінені вхідні двері, як наслідок порушуються права останнього Встановлено, що [PERSON] немає у власності жодного іншого житла, крім кімнати в гуртожитку, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 254128695 від 23.04.2021 року (а.с.22). Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод захищає право людини на житло. Відповідно до вимог статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі ст. ст. 128, 129 ЖК УРСР та пункту 10 розділу II Примірного положення про гуртожитки (чинного на час вселення в жиле приміщення), пункту 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР саме на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до абзацу 4 статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», дія цього Закону не поширюється на гуртожитки, що знаходяться у приватній власності, крім гуртожитків, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації)». В наслідок того, що згаданий гуртожиток перебував у відданні та власності Фонду комунального майна, який в подальшому через приватизацію перейшов до приватної форми власності, Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» поширює свою дію та врегульовує відносити мешканців гуртожитку за адресою [ADDRESS] , що підтверджується та узгоджується Постановою Касаційного цивільного суду від 05.12.2018 року по справі № 554/5304/16-ц, провадження № 61-26395 св 18. Враховуючи законність вселення та право на проживання [PERSON] в кімнаті [ADDRESS] , а також встановлення судом обставин чинення позивачу перешкод в праві постійного користування та проживанні вказаною кімнатою відповідачами, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України та стягує із відповідачів на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору у сумі 908 грн. в рівних частках, тобто по 454 грн. з кожного.

Outcome: approved