Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом та свої вимоги мотивує тим, що 13.03.2011 р. він позичив відповідачу грошові кошти на суму 30\~000 доларів США з кінцевим терміном повернення до 31 грудня 2011 року, про що було складено розписку. Крім того, 22.04.2011 року він позичив відповідачу 12\~000 доларів США, строк виконання грошового зобовязання повернення коштів за вимогою, про що також було складено розписку. З метою урегулювання спору позивачем 01.07.2015 року направлено вимогу про невідкладене повернення суми боргу в добровільному порядку, яка відповідачем залишена без уваги. Відповідач обмежився усними обіцянками та визнанням боргових зобовязань. 01.09.2016 року позивачем знову направлено відповідачу письмову вимогу, зі зворотним повідомленням про необхідність повернути отримані ним кошти в сумі 30\~000 доларів США та 12\~000 доларів США за договорами позики від 13.03.2011 року та 22.04.2011 року у строк до 01.09.2016 року. Оскільки кошти відповідачем не було повернуто, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договорами позики від 13.03.2013 р. в розмірі 30\~000 доларів США, 3% що становить за період з 01.01.2012 по01.09.2016 року суму 4\~204 доларів США, інфляційні збитки за період з 01.01.2012 01.08.2016 року в сумі 25\~800 доларів США, а також стягнути з відповідача суму боргу за договором позики від 22.04.2011 року в розмір 12\~000 тисяч доларів США; судові витрати покласти на відповідача. Відповідач повідомлявся про час і місце розгляду справи належним чином в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України, але до суду не зявився, заперечень на позов, або заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Зі згоди позивача, викладеної в письмовій заяві представника, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В звязку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 13.03.2011 року [PERSON] надав письмову боргову розписку в тому, що 13.03.2011 року він отримав від [PERSON] гроші в сумі 30 000 доларів США з кінцевим терміном повернення до 31 грудня 2011 року (а.с.7) 22.04.2011 року [PERSON] надав письмову боргову розписку в тому, що 22.04.2011 року він отримав від [PERSON] гроші в сумі 12 000 доларів США, строк виконання грошового зобовязання повернення коштів за вимогою. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Таким чином, згідно загальних умов виконання зобовязань, відповідно до ст.ст. 526, 530, 611 ЦК України, відповідач повинен виконати зобовязання належним чином та у встановлений строк, а в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних, оскільки це прямо встановлено законом. Суд вважає вірним вказаний позивачем період прострочення виконання грошового зобовязання, а саме: з 01 січня 2014 року по 09 листопада 2016 року (день звернення до суду з позовом), однак з доводами позивача про стягнення інфляційних витрат погодитися не може з таких підстав. Як передбачено нормами Закону № 1282-ХІІ, індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення ВСУ від 28 березня 2012 р. у справі 6-36736 вов 10). Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні. Як вбачається з матеріалів справи, строк прострочення повернення боргу за договором позики від 13.03.2011 року настав 01 січня 2012 року. Борг в сумі 18 260,00 грн. відповідачем в цей строк не було повернуто, і не повернуто на день подачі позову до суду. Вказаний період, починаючи з 01 січня 2014 року по день звернення до суду становить 1043 дні. 3% річних за період з 01.01.2012 по 01.08.2016 р. (1705 днів) становить 4\~204 доларів США. Відповідачем розрахунок боргу не оскаржувався. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню: борг за договорами позики від 13.03.2011 р. та від 22.04.2011 р. у розмірі 42 000 доларів США, що еквівалентно станом на 01.09.2016 р. 1 095 360 гривень, та три відсотки річних за прострочення виконання зобовязання в розмірі 4 204 долара США, що еквівалентно станом на 01.09.2016 р. 109 645 гривень, всього 1 205 005 гривень. В іншій частині позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю. Відповідно до ч.2 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 8 000 грн.

Outcome: partial