Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю. Вказала, що відповідачі є власниками, кожний, у розмірі 1/3 частки домоволодіння [ADDRESS] , яке належить їм на підставі свідоцтва про право на спадщину. 09 травня 2008 року вона сплатила відповідачам грошові кошти в сумі п`ять тисяч гривень в рахунок придбання житлового будинку, проте від укладення договору купівлі-продажу відповідачі ухиляються. У вказаному житловому будинку вона проживає з серпня 2008 року та саме з цього періоду володіє ним. Просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Надала суду заяву вх. № 1032/20-Вх від 30.03.2020 року про розгляд справи в її відсутність та відсутність її представника. На задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не заперечують проти задоволення позову, про що суду надано заяви за вх. № 1028/20-Вх від 30.03.2020 року, вх. № 1029/20-Вх від 30.03.2020 року та вх. № 1030/20-Вх від 30.03.2020 року із клопотаннями справу розглянути без їхньої участі. Заявлені позовні вимоги визнають, не заперечують проти їх задоволення. Згідно з ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи розгляд здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заяви, клопотання: заява позивача про проведення судового засідання без його участі та без участі представника; заяви відповідачів про розгляд справи без їхньої участі. Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі, про що постановлено ухвалу окремим документом. Відповідно до ч.3 ст. 200, ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні. Із досліджених письмових доказів, що є у справі, судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. З копії розписки від 09 травня 2008 року встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] отримали гроші за будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , проданий [PERSON] в розмірі п`ять тисяч гривень 09 травня 2008 року. Претензій один до одного не мають (а.с.9). Із копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами встановлено, що до складу будівель та споруд по [ADDRESS] входять: житловий будинок, тамбур, сарай, гараж; літня кухня, вбиральня, погріб, колодязь, огорожа. Самочинення переобладнання та перепланування житлувого будинку відсутнє (а.с.11-13). Згідно довідки № 641 від 10.12.2018 року, виданої Новогригорівським старостинським округом Межівської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області, [PERSON] на території старостинського округу проживає і володіє будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] , з серпня 2008 року (а.с.14). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.03.2019 року, домоволодіння за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частці на підставі свідоцтва про право на спадщину ВАЕ № 447490 реєстр № 615, 04.04.2003 року, Межівська державна нотаріальна контора (а.с.15). Згідно довідки № 146 від 16.04.2019 року, виданої Новогригорівським старостинським округом Межівської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області, [PERSON] проживає на території Новогригорівського старостинського округу за адресою: [ADDRESS] і має у користуванні земельну ділянку площею 0,70 га, в т.ч. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд - 0,007 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,63 га. Заборгованість по сплаті земельного податку до місцевого бюджету відсутня (а.с.16). 05 листопада 2008 року [PERSON] був укладений договір № 2603041 з ВАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області, з якого вбачається, що послуги з постачання електричної енергії надаються споживачеві енергопостачальником за адресою: [ADDRESS] (а.с.18-21). За період здійснення ліцензійної діяльності з постачання електричної енергії АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» заборгованість у споживача [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] ) за спожиту електричну енергію за період з 05.11.2008 року по 01.01.2019 року відсутня, що підтверджується інформацією № 64356/1001 від 22.10.2019 року (а.с.22). Перевіривши матеріали справи, оцінивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. У відповідності до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. В судовому засіданні беззаперечно доведено, що позивач [PERSON] добросовісно заволоділа і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , та рахується за відповідачами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по теперішній час. Позивач фактично здійснює функції володільця, своїми правомірними діями позивач заволоділа майном і продовжує відкрито, безперервно володіти ним. Відповідачі позовні вимоги визнали у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. З аналізу вказаної норми можна зробити висновок, що набувальна давність - це спосіб набуття права власності на нерухомість, який не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а виникає із сукупності певних обставин, а саме: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю є володілець чужого майна. Також, згідно з п.п.9, 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні встановити, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Враховуючи, що позивач володіє вказаним нерухомим майном відкрито, безперервно та безперешкодно протягом більш як десять років, тому вона набуває право власності на вказаний житловий будинок та інші будівлі і господарські споруди за набувальною давністю. З урахуванням викладеного, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і має підстави для задоволення позову в повному обсязі. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З квитанції № 0.0.1607849625.1 від 07.02.2020 року вбачається, що позивачем за подання позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 840 гривень 80 копійок (а.с.1). Тож, враховуючи, що відповідачі позов визнали до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 420 гривень 40 копійок.

Outcome: approved