Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу недійсним та скасування державної реєстрації транспортного засобу. Вимоги позову обґрунтовує наступним. 20.09.2017 року старший державний виконавець Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Танащук О.М. звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з поданням про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності в межах примусового виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок повернення основного боргу з урахуванням індексу інфляції за період з листопада 2008 року по березень 2011 року 205994 гривні 64 копійки та судові витрати, а разом 207814 гривні 62 копійки. Ухвалою Деснянського районного суду від 20.07.2018 року по справі №754/12234/17 подання старшого державного виконавця Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Танащук О.М. про поділ тайна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності в межах примусового виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва про стягнення с [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок повернення основного боргу з урахуванням індексу інфляції за період з листопада 2008 року по березень 2011 року 205994 гривні 64 копійки та судові витрати, а разом 207814 гривні 62 копійки було задоволено. Визнано за боржником [PERSON] 1/2 частину транспортного засобу: VOLKSWAGEN POLO 1.4, тип кузова: хетчбек-в, номер кузова: [NUMBER] , державний номерний знак: [NUMBER] , 2003 року випуску, місце реєстрації: ВРЕР-8 УДАІ в м. Києві, дата операції 10.10.2003, який зареєстрований за [PERSON] . Визнано за боржником [PERSON] , 1/2 частину транспортного засобу: IVECO DAILY 35-10, тип ТЗ кузова: фургон, номер кузова: [NUMBER] , 2002 року випуску, державний номерний знак: [NUMBER] , білого кольору, дата реєстрації: 14.04.2015, який зареєстрований за [PERSON] . Постановою від 30.07.2013 року №39092737 було накладено арешт на все майно боржника, [PERSON] , якою було заборонено відчуження будь якого майна, що належить боржнику. В той же самий час, як вбачається із матеріалів цивільної справи №754/12234/17, 30.03.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №8044/2018/880385. Вважає, що вищевказаний договір укладено з порушенням вимог чинного законодавства України, та його укладення є лише одним із способів уникнути виконання судового рішення по іншій справі. Зазначила, що склалася ситуація, коли боржник, на майно якого в 2013 році було накладено арешт, та який усвідомлював, що транспортний засіб належить йому разом з [PERSON] на праві спільної власності, вчинив дії спрямовані на відчуження належної йому власності на користь третьої особи незважаючи на отой факт, що усе належне йому майно перебуває під арештом. Відповідач, [PERSON] , скориставшись своїм правом, подала в порядку ст. 178 ЦПК України Відзив на позовну заяву, який мотивувала наступним. Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 06 листопада 2012 року в справі №2-5642 шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. Зазначила, що вказаний факт добре відомий позивачу [PERSON] , яка з невідомих їй причин вирішила приховати вказаний факт від суду в даній справі. У тому ж таки 2012 році між нею та колишнім чоловіком було розділено майно, набуте за час шлюбу. Зокрема, колишньому чоловіку відійшла трьохкімнатна квартира у місті Києві за адресою [ADDRESS] , а їй - легковий автомобіль Volkswagen Polo 1.4, номер кузова [NUMBER] , 2003 року реєстрації. Після цього, жодних претензій щодо володіння вказаним автомобілем до неї не надходило. Зокрема, як визнає [PERSON] , вона мала претензії до її колишнього чоловіка [PERSON] ще в 2011-2013 році, коли й було, з її слів, відкрите проти нього виконавче провадження. [PERSON] як стягувач у виконавчому провадженні могла довідатись про наявне в неї як колишньої дружини [PERSON] майно, однак належних дій не вчиняла. Вказала, що згідно ст. 72 СК України і ст. 256, 257 ЦК України як у її колишнього чоловіка, так і в будь-яких інших зацікавлених осіб на його стороні, сплинули строки давності пред`явлення вимог щодо мого одноособового володіння зазначеним автомобілем. Відповідач у Відзиві, зазначає, що після того як з дати її розлучення сплинуло більше п`яти років, вона вирішила продати належний автомобіль своїй матері [PERSON] , яка фактично й користувалася зазначеним автомобілем для поїздок у село, а раніше - допомагала їй виплатити кредит у банку на вказаний автомобіль. Бажання продати зазначений автомобіль було викликано її особистими сімейними й фінансовими обставинами. Зазначає, що маючі всі законні підстави вона 30 березня 2018 року за договором купівлі-продажу №8044/2018/880385 продала вказаний автомобіль [PERSON] . Вказала, що [PERSON] у своєму позові не зазначає, до якого з визначених законом випадків недійсності правочину вона відносить вимогу про недійсність договору купівлі-продажу №8044/2018/880385 і якими доказами вона стверджує свої аргументи. Зокрема, позовна заява [PERSON] не містить навіть копії оскаржуваного нею правочину, як і доказів, що їй було відомо про виконавче провадження стосовно її колишнього чоловіка [PERSON] . Вважає позов [PERSON] у цій частині необґрунтованим. У той же час, [PERSON] не розкриває в своєму позові, згідно якого закону право оскаржувати договір купівлі-продажу №8044/2018/880385, укладений між особами, або вимагати замість [PERSON] визнання за ним додаткової частки в спільному майні подружжя. [PERSON] не має законного права оскаржити зазначений договір і вимагати реституції за наслідками судового припинення такого договору. Вказала, що у даному випадку, до моменту продажу автомобіля Volkswagen Polo 1.4, [PERSON] в натурі частка із зазначеного автомобіля не виділялася. Ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 20.07.2018 року, на яку посилається позивач, скасована постановою Київського апеляційного суду від 06.11.2018 року. Не знає, з яких підстав виникли боргові зобов`язання [PERSON] перед [PERSON] однак, стверджує що отримане [PERSON] за договором з [PERSON] не було використано на благо сім`ї. На підставі викладеного, Відповідач просить суд відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі. Не погоджуючись з Відзивом на позовну заяву, Позивач в порядку ст. 179 ЦПК України подала Відповідь на відзив, в якому зазначила,що вважає доводи Відповідача викладені у Відзиві на позов - безпідставними, мотивуючи наступним. По-перше, позивач зауважує, що оскаржуваний договір купівлі-продажу укладено з єдиною метою - уникнути звернення стягнення на частку в спірному автомобілі в рамках примусового виконання судового рішення. Зокрема, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.04.2011 року по справі №2-а-879/2011 задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та стягнуто з відповідача на користь позивача борг в сумі 205994,62 грн., а також судового збору в розмірі 1700 грн. та витрат на ІТЗ в розмірі 120 грн. З 30.07.2013 року на примусовому виконанні в ДВС Деснянського районного управління юстиції перебуває виконавче провадження №39092737 з примусового виконання виконавчого листа №2-879/11, виданого 17.04.2012 року Дарницьким районним судом м. Києва, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] в сумі 205994,62 грн., а також судового збору в розмірі 1700 грн. та витрат на ІТЗ в розмірі 120 грн. Крім того, 30.07.2013 року постановою державного виконавця по по ВП №39092737 на все майно, що належить боржнику ( [PERSON] ) було накладено арешт та заборонено здійснювати його відчуження, про що внесено відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна. При цьому відповідачі [PERSON] та [PERSON] були обізнані про наявність виконавчого провадження, за яким боржником виступав [PERSON] , та про арешт належного йому на праві власності майна, адже вказані особи були присутні 01.04.2014 року при проведенні державним виконавцем Деснянського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ і м. Києві Варавою Р.С. опису майна, що належить боржнику. Зазначає, що в ході проведення виконавчих дій по ВП державним виконавцем встановлено, що крім права власності на 1/5 частку квартири, боржник не має іншого нерухомого майна, не перебуває на пенсійному обліку; не має відкритих рахунків у фінансових установах; транспортні засоби за боржником не зареєстровані. І лише 05.09.2017 року державному виконавцю та позивачу стало відомо про те, що за колишньою дружиною боржника - [PERSON] - зареєстрований транспортний засіб: автомобіль VOLKSWAGEN POLO 1.4, тип кузова: хетчбек-в, номер кузова: [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , 2003 року випуску. Державним виконавцем було встановлено (і дана обставина не заперечується відповідачем по справі [PERSON] ) автомобіль VOLKSWAGEN POLO 1.4, днз [NUMBER], 2003 року випуску, було набуто в період шлюбу з [PERSON] та є спільною сумісною власністю подружжя. При цьому посилання відповідача [PERSON] у відзиві на те, що шлюб з [PERSON] було припинено у 2012 році, жодного юридичного значення не має, адже згідно ч.1 статті 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно набуте за час шлюбу. У зв`язку з виявленням майна, що належало боржнику, 20.09.2017 року старший державний виконавець Деснянського РВ ДВС у м. Київ ГТУЮ у м. Києві Танащук О.М. звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з поданням про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності в межах примусового виконання рішення суду по виконавчому провадженню №39092737. У подані державний виконавець, зокрема просив в порядку поділу майна подружжя визнати за боржником [PERSON] право власності на Ѕ частину транспортного засобу: VOLKSWAGEN POLO 1.4, днз. [NUMBER], 2003 року випуску, який зареєстрований за [PERSON] До участі в даній справі була залучена [PERSON] , як співвласник транспортного засобу, що підлягав поділу. Про існування спору по справі, предметом якого був поділ автомобіля відповідач [PERSON] була обізнана як мінімум 29.03.2018 року (за день до укладення оскаржуваного договору купівлі-продажу), що підтверджується її особистим підписом на повідомленні про вручення поштового відправлення. Проте в період розгляду судом подання державного виконавця, відповідач [PERSON] уклала зі своєю матір`ю - [PERSON] договір купівлі-продажу зазначеного вище автомобіля. При цьому позивач вважає, що укладений між відповідачами [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу автомобіля є фіктивним правочином, укладеним без наміру фактичного переходу права власності на транспортний засіб до іншої особи. Зокрема, сторони оскаржуваного договору - [PERSON] та [PERSON] є близькими особами (дочка та мати), проживають за однією адресою: [ADDRESS] . До того ж [PERSON] є особою похилого віку (74 роки), а тому в силу вікових особливостей їй комфортніше бути пасажиром, ніж водієм. Також позивач припускає, що покупець транспортного засобу [PERSON] взагалі може не мати права на керування транспортним засобом. Позивач зазначає, що фактично перехід права власності на транспортний засіб від [PERSON] до [PERSON] не призвів до жодних реальних змін, адже автомобіль залишився у володінні родини, і ним, як і раніше, має можливість користуватися як мати (яка раніше, зі слів відповідача [PERSON] використовувала автомобіль для поїздок в село), так і донька. Позивач вважає, що справжньою метою укладення спірного договору була не фактична передача [PERSON] права власності на транспортний засіб, а уникнення стягнення на частку боржника у цьому майні в рамках виконавчого провадження №39092737 та введення в оману державного виконавця і позивача стосовно реального власника спірного автомобіля. До укладення вказаного договору сторін спонукала наявність на розгляді Деснянського районного суду м. Києва подання державного виконавця про визнання за боржником по ВП №39092737 ( [PERSON] ) права на частку в автомобілі, що був предметом спірного договору. При цьому ще раз звертає увагу на ту обставину, що оспорюваний договір купівлі-продажу автомобіля було укладено на наступний день після отримання [PERSON] (продавцем) повідомлення від суду про розгляд подання державного виконавця щодо поділу транспортного засобу. Крім того позивач зазначає, що зміст оскаржуваного договору суперечить вимогам статті 13 ЦК України, відповідно до якої при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій собі, а також зловживання правом в інших формах. Позивач вважає, що відповідачам по справі №754/16202/18 було достовірно відомо про арешт, накладений на майно [PERSON] та заборону його відчуження (адже як [PERSON] , так і [PERSON] були присутні у 2014 році під час проведення державним виконавцем опису майна боржника [PERSON] ). До того ж [PERSON] була обізнана про існування виконавчого провадження №39092737, навіть раніше, адже протягом певного періоду отримувала від державного виконавця всю кореспонденцію, адресовану Боржнику. Дана обставина підтверджується листом, написаним власноручно [PERSON] до начальника відділу ДВС Деснянського району м. Києва, у якому вона просила не надсилати на її адресу кореспонденцію по виконавчому провадженню, за яким боржником виступав її колишній чоловік [PERSON] [PERSON] (продавець за оскаржуваним договором купівлі-продажу автомобіля) ще з 2014 року достовірно знала про те, що на все майно, яке належить її колишньому чоловікові [PERSON] (не залежно від того, чи було воно набуте в шлюбі та зареєстровано за іншим з подружжя) накладено арешт, а отже не мала права вживати дій, спрямованих на відчуження частки боржника третім особам (не залежно від того, чи наявний запи про арешт майна у відповідних реєстрах). Проте всупереч вказаним вимогам, [PERSON] , дізнавшись про існування судового спору щодо виділення частки боржника з спільного майна подружжя, продала своїй матері ( [PERSON] ) транспортний засіб Volkswagen, (про поділ якого просив державний виконавець). Вважає оскаржуваний правочин є фіктивним та укладено з метою завдати майнової шкоди іншій особі ( [PERSON] ), а саме унеможливити задоволення її вимог за рахунок майна [PERSON] .. Крім того оскаржений договір укладено в період існування арешту, накладеного в рамках виконавчого провадження №39092737. Стосовно посилання відповідача у відзиві на те, що у 2012 році між нею та [PERSON] було проведено поділ спільного майна, то дане твердження не підтверджено жодним належним доказом. Стосовно посилання відповідача [PERSON] на те, що у позивача сплинули строки давності на пред`явлення вимог щодо одноосібного володіння автомобілем, зазначила, що предметом спору по справі є не вимоги щодо одноосібного володіння автомобілем, а вимоги щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, укладеного 30.03.2018 року. Тому строки позовної давності, визначені статтею 257 ЦК України, стосовно вказаної позовної вимоги не сплинули на час звернення [PERSON] до суду з позовом. Стосовно посилання відповідача на те, що [PERSON] не має права оскаржувати договір купівлі-продажу автомобіля, зазначає, що ч.3 статті 215 ЦК України право на оскарження правочину надано не лише одній зі сторін, а й іній заінтересованій особі. При цьому [PERSON] в даному випадку є заінтересованою особою, адже саме за рахунок частки боржника у автомобілі, що є предметом оскаржуваного договору купівлі-продажу, позивач могла б отримати задоволення своїх грошових вимог до боржника [PERSON] в рамках ВП №39092737. Посилаючись на викладені вище обставини справи, Позивач просить суд врахувати доводи та пояснення та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , ознайомившись з доводами позивача, подала заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначає, що по-перше, [PERSON] стверджує, що легковий автомобіль Volkswagen Polo 1.4, номер кузова [NUMBER] , 2003 року випуску на її погляд є спільною сумісною власністю подружжя. Наголошує, що спірний автомобіль не перебуває у спільній сумісній власності її колишнього чоловіка - [PERSON] . Вказаний факт визнає й колишній чоловік [PERSON] , з яким вона розлучена з 2012 року. Згідно рішення Деснянського районного суду міста Києва від 06 листопада 2012 року в справі №2-5642 шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. У тому ж таки 2012 році, відповідно до ч. 2 ст. 69 та ч. 1 ст. 71 СК України, вона з [PERSON] розділила майно в натурі за взаємною згодою. Передача автомобіля в її особисту власність у 2012 році з боку [PERSON] не була актом доброї волі, а була викликана тим фактом, що належна їй й [PERSON] трьохкімнатна квартира була стягнута кредиторами за борги [PERSON] як підприємця, які не мали відношення до сімейних інтересів і грошові кошти з яких не використовувались на благо сім`ї, відповідно як мала всі підстави отримати в особисту власність автомобіль, який є неподільною річчю. Вказує, що [PERSON] могла довідатися про існування на той час в її власності спірного автомобіля як мінімум з липня 2013 року, коли було відкрито ВП №39092737 проти [PERSON] , однак протягом 5 років жодних дій щодо належного на той час її автомобіля не вчиняла. По-друге, предметом позову є визнання правочину недійсним, а не стягнення грошових коштів з [PERSON] Оскаржуваний договір купівлі-продажу було вчинено у встановленій законом та спрямований на перехід права власності легкового автомобіля Volkswagen Polo 1.4. від продавця до покупця - [PERSON] , яка набула право власності за зазначеним оплатним правочином. Посилання позивача на те що, покупець автомобіля - [PERSON] є похилого віку, знаходиться у родинному зв`язку і проживає разом зі мною не може бути підставою, встановленою законом у розумінні ч. 3 ст. 215 ЦК України, для того щоб чин був недійсним. Відповідач зазначила, що твердження Позивача про те, що фактичний перехід права власності на зазначений транспортний засіб від її до [PERSON] не призвів до реальних змін, з огляду на те що автомобіль залишився у володінні родини, і її мати, як і раніше, має змогу користуватися зазначеним майном - спростовується тим фактом, що після набуття права власності [PERSON] , крім лише володіння та користування, має право розпорядження своїм майном на власний розсуд за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, наприклад, заповісти його або використовувати вказане майно виключно у власних інтересах. Посилаючись на викладене, відповідач [PERSON] просить суд врахувати доводи викладені у запереченні та відмовити в задоволені позову [PERSON] у повному обсязі. Сторона позивача в судове засідання не з`явилася, позивач надала до суду заяву, в якій просить слухати справу без її участі та позов підтримує в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які про дату, час і місце слухання справи повідомлені належним чином у відповідності зі ст.130 ЦПК України, в судове засідання не з`явилися без повідомлення причини неявки. [PERSON] подала Відзив на позовну заяву. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] відзив на позовну заяву не надавали. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 30 березня 2018 року в територіальному сервісному центрі МВС 8044 РСЦ МВС в м. Києві, [PERSON] ( надалі - «Продавець») з однієї сторони та [PERSON] (надалі - «Покупець») з другої сторони, уклали Договір купівлі-продажу 8044/2018/880385 транспортного засобу. Відповідно до п.1.1 Договору - на умовах даного Договору Продавець зобов`язується передати у власність Покупцеві транспортний засіб: марка VOLKSWAGEN, модель POLO, 2003 року випуску, колір СІРИЙ, номер кузова (шасі, рама) [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію - [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , зареєстрований за Продавцем 10.10.2003 року підрозділом МВС ТСЦ 8044. Відповідно до п.1.1 Договору - Продавець гарантує, що майно, яке є предметом продажу за даним договором, належить йому на праві власності, не обтяжене арештом, у розшуку, заставі не перебуває. Не являється предметом спору у суді. 30 березня 2018 року в ТСЦ 8044 РСЦ МВС в м. Києві автомобіль VOLKSWAGEN POLO, 2003 року випуску, номерні знаки [NUMBER] , на підставі Договору купівлі-продажу 8044/2018/880385 транспортного засобу від 30.03.2018 року, укладеному в ТСЦ, було перереєстровано на ім`я [PERSON] . Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні у Деснянському районному відділі Державної виконавчої служби у м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві знаходиться виконавче провадження ВП № 390922737 з примусового виконання виконавчого листа № 2-879/11, виданого 17 квітня 2012 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок повернення основного боргу з урахуванням індексу інфляції за період з листопада 2008 року по березень 2011 року включно 205 994 грн. 62 коп., судові витрати у збору в сумі 1 700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в її розмірі 120 грн., а всього 207 814 грн. 62 коп. 30 липня 2013 року державним виконавцем Філатовою Ольгою Сергіївною Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 39092737 Крім того, 30 липня 2013 року державним виконавцем Філатовою Ольгою Сергіївною органу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції при примусовому виконані виконавчого листа №2-879/11, виданого 17.04.2012 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок повернення основного боргу з урахуванням індексу інфляції за період з листопада 2008 року по березень 2011 року включно 205994 грн.62 коп., судові витрати у виді судового збору в сумі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120 грн., а всього 207814 грн. 62 коп., винесено постанову про накладення арешту на все майно, що належить боржнику [PERSON] у межах суми стягнення 207814,62 грн. та заборони здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику [PERSON] лише в межах суми боргу. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20 липня 2018 року визнано за боржником [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , Ѕ частину транспортного засобу: VOLKSWAGEN POLO 1.4, тип кузова: хетчбек-в, номер кузова: [NUMBER] , державний номерний знак: [NUMBER] , 2003 року випуску, місце реєстрації: ВРЕР-8 УДАІ в м. Києві, дата операції 10.10.2003, який зареєстрований за [PERSON] (адреса власника: [ADDRESS] ). Визнано за боржником [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , частину транспортного засобу: IVECO DAILY 35-10, тип ТЗ кузова: фургон, номер кузова: [NUMBER] , 2002 року випуску, державний номерний знак: [NUMBER] , білого кольору, дата реєстрації: 14.04.2015, який зареєстрований за [PERSON] (адреса власника - [ADDRESS] ). Постановою Київського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 20 липня 2018 року в частині визнання за боржником [PERSON] , Ѕ частини транспортного засобу VOLKSWAGEN POLO 1.4, тип кузова: хетчбек-в, номер кузова: [NUMBER] , державний номерний знак: [NUMBER] , 2003 року випуску, місце реєстрації: ВРЕР-8 УДАІ в м. Києві, дата операції 10 жовтня 2003 року (адреса власника: [ADDRESS] ) скасовано. У задоволенні подання старшого державного виконавця Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Головного територіального управління юстиції у місті Києві Танащук Олесі Миколаївни про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності в межах примусового виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок повернення основного боргу з урахуванням індексу інфляції за період з листопада 2008 року по березень 2011 року 205 994 гривні 64 копійки в частині визнання за боржником [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , Ѕ частини транспортного засобу: VOLKSWAGEN POLO 1.4, тип кузова: хетчбек-в, номер кузова: [NUMBER] , державний номерний знак: [NUMBER] , 2003 року випуску, місце реєстрації: ВРЕР-8 УДАІ в м. Києві, дата операції 10 жовтня 2003 року (адреса власника: [ADDRESS] ) відмовлено. В іншій частині - ухвалу залишено без змін.

Outcome: approved