Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторінг Україна» про визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним. Позивач просить суд визнати недійсним договір споживчого кредиту № 2008330380 від 07.03.2014 року укладений між ним та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк». В обгрунтування позову вказує, що 07.03.2014 року, у вечірній час, до нього звернувся представник магазину салону вікон, який розташований в [ADDRESS], та запропонував послуги з на виготовлення та установки метало-пластикових вікон в розстрочку на два роки. Його було запевнено, що акція про надання послуг в розстрочку, тривала останній день. Саме цей факт спонукав мене погодитись на дану пропозицію та укласти договір FQ-645I від 07.03.2014 року про виготовлення ПВХ конструкцій з фізичною особою-підприємцем [PERSON], з однією умовою сплатити грошові кошти на суму 21640 грн. за надані послуги, в розстрочку, терміном на два роки. Ним укладений договір FQ-645I від 07.03.2014 року про виготовлення ПВХ конструкцій, інших договорів він в цей день не укладав, а тим більше договору про отримання споживчого кредиту, адже він є пенсіонером, і тому не маю можливості сплачувати будь-який кредит. Під час укладання вказаного договору, представнику магазину салону вікон він надав свій паспорт громадянина України та номер ідентифікаційного коду, а також власним підписом завірив копію паспорта. Крім цього, ним було передано завдаток на суму 50 грн., що підтверджується підписаною угодою про завдаток на установку метало-пластикових вікон № 235-340. Під час підписання договору FQ-645I, він належним чином з ним не був ознайомлений, так-як має вади із зором, адже являюся особою похилого віку, і саме з цих причин довірився представнику магазину салону вікон. 10.03.2014 року, з метою перевірки законності підписання договору FQ-645I, я звернувся до свого зятя [PERSON], який повідомив його, що разом з підписаним договором, у файлі знаходиться копія графіку платежів (додаток № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 2008330380 від 07.03.2014 року). Оскільки жодного договору про надання споживчого кредиту він не мав наміру укладати, то поїхав до місця розташування магазину салону вікон з метою з'ясувати походження даного договору. Як повідомили працівники магазину салону вікон, він уклав договір з відповідачем, який вже перерахував кошти на рахунок фізичної особи-підприємця [PERSON] На прохання відмовитися від замовлення, адже відповідач не міг можливості перерахувати кошти у безготівковій формі, оскільки це були святкові дні, працівники магазину не відреагували. З метою припинити протиправні дії, які містили ознаки шахрайства, він звернувся до Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві, що підтверджується протоколом прийняття усної заяви про кримінальне правопорушення від 10.03.2014 року. По факту шахрайських дій, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12014100090004983, за ч.1 ст. 190 КК України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 11.06.2014 року. 30.07.2014 року, з метою ознайомитися з Договором, він звернувся до відповідача із відповідною заявою (вх. № 001-25-4/2761). Згідно листа відповідача № 77-77-10-68-2-1/9930 від 27.08.2014 року йому було відмовлено в ознайомлені з Договором. Крім цього, 16.05.2015 року він надіслав відповідний лист на адресу третьої особи з цією самою вимогою, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового повідомлення, але жодної відповіді не отримав. Посилаючись на те що відповідний Договір він не підписував; жодного разу не звертався до будь-якого відділення банку відповідача, з метою отримати споживчий кредит; ніяких коштів, у будь-якій формі, від відповідача не отримував; будь-яку інформацію про умови кредитування відповідач йому не надав, а також той факт, що працівники магазину салону вікон, скориставшись його безпорадним станом ввели його в оману щодо обставин, які мають істотне значення, позивач вважає такий правочин недійсним, та просить задовольнити його позов. В судовому засіданні позивач позов підтримує та просить його задовольнити, вказуючи, що він вважає що укладає договір розстрочки при купівлі вікон, а не укладає договір кредиту, з співробітником банку він не спілкувався. Дізнавшись про те що він був введений в оману відразу ж відмовився від договору. Представник позивача позов підтримує, вважає що позивач був введений в оману щодо обставин, на яких він купував вікна, вважаючи що вікна купує в розстрочку. Дізнавшись про те що він введений в оману. Позивач відразу намагався скасувати вчинені дії, намагався звернутись в магазин, до банку, але у зв'язку з святковими днями останні не працювали. Посилається на те, що відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, але цього при укладанні кредитного договору дотримано не було. Представник відповідача ПАТ «ОТП Банк» та третьої особи ТОВ «ОТП Факторінг Україна» за дорученнями, [PERSON], позов не визнав. Пояснив в судовому засіданні що позивач добровільно підписував документи на отримання кредиту на купівлю та встановлення вікон, усвідомлював правові наслідки таких дій і на підписаних документах про надання кредиту є відповідний підпис позивача. Немає заборон щодо знаходження представників банку безпосередньо у магазині на підставі відповідного договору з продавцями та надавачами відповідних послуг, в тому числі і з встановлення вікон. Вважає позов безпідставним, та просить у задоволенні позову відмовити. Вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За приписами ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Способом захисту цивільних прав та інтересів відповідно до ст.16 ЦК України може бути визнання правочину недійсним. Статтею 203 ЦК України врегульовано, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до пункту 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які втановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цього Кодексу, такими вимогами, зокрема, є: -зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, також моральним засадам суспільства; -особа, яка вчиняє правочин. повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; -волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За правилами ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша интересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В судовому засіданні встановлено, що існує документ - договір споживчого кредиту № 2008330380 від 07.03.2014 року укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк»(а.с.6-7). В договорі споживчого кредиту № 2008330380 від 07.03.2014 року вказано, що від імені банку при його укладанні в ньому виступає заступник начальника управління розвитку роздрібного бізнесу [PERSON] та заступник начальника управління мережі продажів [PERSON] В судовому засіданні встановлено, що цей договір укладений поза межами установи банку без фактичної присутності вказаних в ньому осіб на місці укладання цього договору. В судовому засіданні не встановлений фактичний працівник банку який 07.03.2014 року в магазині діяв від імені банку при узгодженні умов цього кредитного договору. Посилання представника відповідача і третьої особи на те. що це не має значення оскільки потім відбулось фактичне затвердження такого договору керівництвом, та перерахування грошей 10.03.2014 р. не може прийняте судом оскільки позивач на той час вже відмовлявся від таких договірних зобов'язань, пояснюючи що був введений в оману щодо дійсних обставин та підстав отримання вікон та умов їх оплати. Позивач внаслідок свого віку, обставин та умов, при яких він спілкувався з представником продавця вікон обґрунтовано вважав що дійсними правовідносинами є п ридбання вікон у продавця в розстрочку. Підтвердженням цьому є об'ява продавця вікон про розстрочку платежу(а.с.11), угода про завдаток (а.с.12), відсутність представників банку в приміщенні магазину, знаходження поза межами банківської установи, звернення позивача до правоохоронних органів з приводу вчинених відносно нього шахрайських дій (а.с.1). Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» передбачено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту Банк зобов'язаний повідомити у письмовій формі Позичальника, зокрема, про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. Таких дій представниками банку також виконано не було. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Договір споживчого кредиту № 2008330380 від 07.03.2014 року укладений між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] є недійсним у зв'язку з відсутністю однієї з загальних вимог для чинності такого правочину передбаченої п.3 ст.203 ЦК України - відсутності вільного волевиявлення учаснику правочину позивача [PERSON] і невідповідності його внутрішній волі. На підставі викладеного,

Outcome: approved