Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою 23.07.2020 року, в якій просила суд визнати [PERSON] такою, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що вона на праві приватної власності є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . В квартирі значиться зареєстрованим її місце проживання, а також [PERSON] , яка є двоюрідною сестрою позивача. При цьому, [PERSON] хоча зареєстрована, однак вже багато років не проживає у вказаній квартирі, особистих речей та майна в квартирі теж не має. Їй важко сплачувати комунальні послуги, вона не може отримувати субсидію. Крім того, у квартирі зареєстрований та проживає [PERSON] , у відношенні якого відповідач позбавлена батьківських прав та не може проживати разом з дитиною. Їй невідомо де знаходиться відповідач по справі, тому за захистом своїх прав та інтересів позивач звернулась до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, пред`явлені вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання, до суду не з`явилась без повідомлення причин поважності неприбуття, відзив на позовну заяву не подала. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача її неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача проти заочного розгляду справи. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків. [PERSON] на праві приватної власності належить житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується реєстраційним посвідченням Криворізького БТІ (а.с.9). Право власності на квартиру за позивачем зареєстроване КП «Криворізьке БТІ» ДОР в реєстровій книзі №41 сторінка №414, запис №13310. Як вказувала позивач, що підтверджується довідкою Відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Саксаганської районної у місті ради №01.16-13/2-1658, в зазначеному житловому приміщенні значиться зареєстрованою [PERSON] (а.с. 16). Як, вказувала позивач вона проживає у спірній квартирі з неповнолітнім [PERSON] , яка є його опікуном до повноліття (а.с. 5), а відповідач [PERSON] , є її двоюрідною сестрою та позбавлена батьківських прав щодо неповнолітнього сина (а.с. 6) та не проживає у спірній квартирі , що підтверджуються актом з місця проживання від 21.07.2020 року, завіреним ТОВ «Житлосервіс-КР» (а.с.10). Визначаючи характер спірних правовідносин між сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між власниками житла та членом їх сім`ї (родичем двоюрідної лінії споріднення), у зв`язку з чим регулюються ст.405 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З аналізу положень ст.ст.391, 396 ЦК України слідує, що позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння, на чому також акцентує увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду кримінальних і цивільних справ в п.п.33,34 Постанови №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Згідно з ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла в силу наявності особистого сервітуту мають право користування цим житлом відповідно до закону. Натомість, як слідує з положень ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач в належному позивачам житлі не проживає понад рік, добровільно обравши собі інше постійне місце проживання, перешкод в користуванні квартирою їй ніхто не чинив, в той час як реєстрація місця проживання відповідача створює позивачу перешкоди в користуванні належною їй власністю, обмежуючи майнові права [PERSON] , яка вимушена сплачувати за відповідача додатково комунальні послуги, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явлених нею вимог негаторного позову та необхідність їх задоволення із визнанням [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України у зв`язку із тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з Відповідача на її користь судових витрат, суд

Outcome: approved