Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом у якому вказує, що він народився 18.09.1998 року у м. Запоріжжі, його батьками є: [PERSON] і [PERSON], які у зареєстрованому шлюбі не перебували, але тривалий час з 1983 року по 1998 рік проживали однією сімєю, вели спільне господарство, мали загальний бюджет, [PERSON] визнавав його своїм сином, піклувався про нього, забезпечував матеріально. [PERSON] також вважав, що [PERSON] є його батьком піклувався про нього, після смерті здійснив поховання за власний рахунок, проживає у квартирі, яка належала [PERSON] та несе витрати на її утримання. 23.10.2013 року [PERSON] помер, і після його смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS], а тому встановлення батьківства йому необхідно для прийняття спадщини. Оскільки у свідоцтві про його народження батьком вказано [PERSON] і відсутні документи, які підтверджують його родинні стосунки з померлим, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Крім нього, [PERSON], спадкоємцем першої черги після померлого [PERSON] є донька останнього [PERSON], яка також звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. [PERSON], уточнивши 26.11.2014 року позовні вимоги, просить суд встановити, що померлий 23.10.2013 року [PERSON] є його рідним батьком, і визнати за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS] у поярок у спадкування законом. ( а.с. 68-69). Позивач та його адвокат, а потім і представник за довіреністю, у судовому засідання підтримали заявлені позовні вимоги ( в останній редакції) і просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] заявлені позовні вимоги [PERSON] не визнав, вважає, що відсутні докази, які б доводили , що [PERSON] В,М. є батьком [PERSON], і подав до суду зустрічний позов про визнання права власності у порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS] як за спадкоємцем першої черги, т.я. через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на право власності на вказане нерухоме майно приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. У судовому засіданні представник [PERSON] підтримав заявлені зустрічні позовні вимоги, і просив їх задовольнити. У задоволенні позову [PERSON] просив відмовити. [PERSON] та його представник заявлені зустрічні позовні вимоги [PERSON] не визнали у повному обсязі, і просять відмовити у їх задоволенні. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов такого висновку. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства і стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 суди, вирішуючи питання про те якою нормою закону слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Оскільки дитина [PERSON] народився 18.09.1984 року, то при вирішенні даного спору суд керується нормами КпШС України у редакції 1969 року. Судом установлено, що 18.09.1984 року народився [PERSON], у свідоцтві про його народження матірю вказана [PERSON], а батьком [PERSON] (а.с. 11). При цьому як установлено судом мати дитини ні на момент зачаття, ні на момент народження дитини, ні з ким у зареєстрованому у шлюбі не перебувала. Відомості про батька дитини записані за вказівкою матері, відповідно до ст.. 55 КпШС Української РСР ( а.с.187). Згідно ст.. 53 КпШС України при встановленні батьківства суд приймає до уваги спільне проживання і ведення спільного господарства матірю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання або утримання ними дитини, або докази, які з достовірністю доводять визнання відповідачем батьківства. На це ж саме вказується і у ч.2 п.3 вказаної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року. Позивач доводить перед судом, що його мати та [PERSON] до його зачаття та момент народження проживали однією сімєю, вели спільне господарство, спільно його виховували та утримували. З пояснень свідка [PERSON] вбачається, що з [PERSON] вони познайомилися у 1983 році, і приблизно з вересня того ж року стали спільно проживати у гуртожитку по вул.. Гончара, б. 68 у м. Запоріжжі. У звязку з тим, що вони стали проживати с [PERSON] однією родиною, її сусідка по кімнаті [PERSON] переселилася до іншої кімнати. Після народження [PERSON] вони продовжували спільно проживати з [PERSON], він піклувався про сина, матеріально його забезпечував, визнавав своїм сином. З 1998 року вони перестали проживати однією родиною та спілкуватися, через зловживання [PERSON] алкоголем, але [PERSON] продовжував спілкуватися з батьком до часу його смерті та проживав разом з ним, здійснив поховання останнього. Під час їх спільного проживання [PERSON] був засуджений за вчинення злочину і відбував покарання у місцях позбавлення волі, вона після народження сина у вересні 1984 року, виїхала до своїх батьків у Брянську область, і повернулася до м. Запоріжжя у 1986 році. Після чого знову відновили з [PERSON] стосунки і знову проживали однією сімєю. Свідок [PERSON], яка доводиться двоюрідною сестрою [PERSON], пояснила суду, що їй відомо, що [PERSON] проживав однією родиною з [PERSON] і за життя визнавав [PERSON] своїм сином. [PERSON] підтримував стосунки з [PERSON], а також з матірю останнього - [PERSON]П/ Після смерті [PERSON] вона разом з [PERSON] здійснили її поховання, так само [PERSON] здійснив поховання [PERSON] Допитана у суді свідок [PERSON] пояснила суду, що дійсно з 1979 року проживала в одній кімнату у гуртожитку по вул.. Гончара, 68 у м. Запоріжжі з [PERSON] до 1981 року, а потім переселилася до іншої кімнати, т.я. вийшла заміж. З [PERSON] підтримувала і підтримує дружні стосунки. Свідок пояснила, що дійсно [PERSON] і [PERSON] проживали однією родиною, вели спільне господарств, купували меблі, предмети побуту, харчі. Вони спільно відпочивали сімями. Аналогічні покази надали суду свыдок [PERSON] і [PERSON] Разом з тим, суд критично оцінює покази даних свідків, т.я. сідки є родичами та друзями матері позивача за первісним позовом, а отже, можуть бути опосередковано зацікавлені у результатах розгляду даної справи. Субєктивні покази свідків не підтверджуються жодними обєктивними доказами, які б узгоджувалися з їх показами. Зокрема, судом достовірно не встановлено, що мати позивача [PERSON] до його народження вела з [PERSON] спільне господарство, вони мали спільний бюджет та проживали спільно, оскільки покази свідків у цій частині різняться, або їм відомо про ці обставини з чиїхось слів. З інформації наданої на запит адвоката [PERSON] ЗКПМЕ «Запоріжелектротранс» вбачається, що [PERSON] працювала на даному підприємстві з липня 1979 року, а [PERSON] В,М. працював там же з квітня 1984 року, і за даними особистої справи був зареєстрований за адресою: [INFO]. ( а.с. 91) До інформації додано [PERSON] № 279 від 02.12.2014 ( а.с. 84) зі змісту якого вбачається, що [PERSON] проживала у гуртожитку і разом з нею без реєстрації шлюбу з 1983 року по 1993 рік проживав [PERSON], що підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] Разом з тим, суду надано відомості, що [PERSON] проживала у вказаному гуртожитку з жовтня 1987 року, [PERSON] - з вересня 1985 року, а [PERSON] - взагалі з березня 2013 року, а отже, їх свідчення не можуть бути обєктивними і доводити обставини, які мали місце у 1983 році (а.с. 119-121) Так само, судом не встановлено, що і після народження [PERSON] його мати та [PERSON] проживали однією сімєю, т.я. сама [PERSON] не може з достовірністю пояснити суду у який саме період вони проживали з померлим однією родиною. Відсутні будь-які об'єктивні докази ведення спільного господарства, придбання меблів, предметів побуту чи іншого майна. Позивач намагається довести перед судом, що [PERSON] визнавав себе його батьком, т.я. надавав матеріальну допомогу на його утримання, гуляв з ним, утримував його і приймав участь у його вихованні, але жодного належного і допустимого доказу та будь-яких інших обєктивних доказів цьому (платіжні доручення, чеки, квитанції, листівки, розписки тощо) суду не надано. Позивач надавав суду для огляду фотознімки на яких наче б то він зображений разом з батьком та бабою, іншими родичами, разом з тим, відсутні будь-які фотознімки, на яких були б зображені [PERSON] [PERSON] та [PERSON], як родина. Надані суду фотознімки спільного відпочинку позивача та [PERSON], на думку суду, не свідчать про визнання ним свого батьківства та утримання позивача, ведення спільного господарства з [PERSON] У своїх понесеннях свідок [PERSON] сама не заперечувала того факту, що ніколи і не стояло питання про оформлення батьківства [PERSON] у відношенні [PERSON] у встановленому законом порядку, т.я. вона мала статус матері одиначки, перебувала на обліку на отримання житла, а потім на обліку на поліпшення житлових умов. І питання про батьківство [PERSON] постало лише після його смерті і відкриття спадщини. Хоча за життя [PERSON] не був позбавлений права та можливості розпорядитися належним йому майном або у встановленому порядку визнати своє батьківство щодо [PERSON] Судом, крім того, установлено, що на час знайомства [PERSON]П,. і [PERSON] у 1983 році, як стверджує свідок, останній перебував у зареєстрованому шлюбі, який розірвано у лютому 1984 року ( а.с. 116), і до дня своєї смерті у зареєстрованому шлюбі більше не перебував. Крім того, судом установлено, що [PERSON] 15.06.1982 року вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя був засуджений за ч.2 ст. 81 КК України до 2 років позбавлення волі, і на підставі ст.. 25-1 КК України у ред.. 1960 року був засуджений умовно з обовязковм залученням до праці. Звільнений 22.10.1984 року із спецкомендатури Шевченківського РВВС за відбуттям строку покарання. Слід зауважити, що відповідно до присів ст.. 82-2 Кримінально-виправного кодексу Української РСР , який діяв на той період та ст.. 25-1 КК Української РСР відбування покарання умовно з обовязковим залученням до праці передбачало обмеження засуджених у вільному пересуванні, ці особи обов'язані були проживати, як правило, в спеціально призначених для них гуртожитках; перебування засудженого у вільний від роботи час поза гуртожитком допускався тільки з дозволу органу внутрішніх справ, який здійснював нагляд. А отже, сумнівними є доводи як позивача, так і покази свідків в частині, що [PERSON] і [PERSON] у період з осені 1983 року проживали однією сімєю у гуртожитку по вул.. Гончара, 68 у м. Запоріжжі, хоча суд і не виключає можливості їх періодичних зустрічей. Крім того, 26.04.1985 року зав вироком Орджнонікідзевського районного суду м.Запоріжжя [PERSON] був засуджений за ст.. 17, ч.1 ст. 81 КК Ураїни до 1 року виправних робіт, а 09.04.1986 року він знову буд засуджений за вироком Орджонікідзевського районного суду за ст.. 17, ч.2 ст. 81, ст..43 КК України до 3 років 20 днів позбавлення волі. Покарання відбував у ВК №8 Кримської області, і звільнився 25.04.1988 року умовно-достроково на невідбутий строк 13 днів (а.с.189). Вищевикладене дає суду підстави дійти висновку, що [PERSON] і [PERSON] не проживали однією сімєю, не вели спільного господарства як до народження дитини, так і після її народження. Ст.. 57 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин , які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Позивач [PERSON] і його представник вважають, що висновок судово-медичної експертизи № 585 від 07.07.20215 безперечно підтверджує батьківство [PERSON] по відношенню до [PERSON]В, Дійсно, згідно висновку експерта № 585 від 07.07.20215 ймовірність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] В,М, по відношенню до дитини [PERSON] становить 99,99% ( а.с.201-205). Свій висновок експерт [PERSON] підтвердив і у суді, будучи допитаним у якості експерта. Разом з тим, згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, в том числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст.. 212 ЦПК України, згідно якої жодний доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази у їх сукупності. Отже, хоча висновок експертизи і встановлює надзвичайно високий відсоток ймовірності батьківства [PERSON], але відсутність сукупності всіх необхідних ознак - спільного проживання, ведення спільного господарства між матірю дитини та [PERSON], до народження дитини, спільного виховання і утримання ними дитини після народження, позбавляють суд підстав визнати [PERSON] батьком дитини. Доводи [PERSON], що він піклувався про [PERSON] як про батька, здійснив його поховання, утримує спадкове житло, хоча надав лише одну квитанцію про оплату комунальних послуг на суму 273,90 грн. за період грудня 2013 року ( а.с.17), не доводять факту визнання [PERSON] свого батьківства по відношенню до нього. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] не ґрунтуються на законі, не доведені належними і допустимими доказами, і тому задоволенню не підлягають. Разом тим, відповідно до ст .1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Судом установлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], що вбачається з копії свідоцтва про її народження ( а.с. 75-78), і даний факт ніким не заперечується. У встановлений законом шестимісячний термін, що відповідає вимогам ст.1269, 1270 ЦК України [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, між тим, Постановою від 13.11.2014 року нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право власності за законом після смерті [PERSON] через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно. Судом установлено, що квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 08.11.2007 року, що підвтерджуєтсья копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ( а.с. 8,13). Оригінали вказаних документів утримує у себе [PERSON] без достатньої на те правової підстави, а тому [PERSON] позбавлена можливості їх отримати та оформити свої спадкові права у нотаріальній конторі. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги [PERSON] є законними та обгрунтованими, а отже, підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ст.88 ЦПК України стороні на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки, суд дійшов висновку про обгрнутованість і недоведеність позовних вимог [PERSON], то на її користь з [PERSON] підлягають стягненню понесені нею і документально підтверджені судові витрати на оплату судового збору у сумі 1237,72 грн. (а.с.71).

Outcome: approved