Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом в якому просить суд: скасувати запис №34632808, вчинений Державним реєстратором Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Литвиненко Людмилою Володимирівною про реєстрацію за АТ «Альфа-Банк» права власності на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний №1986646563101; припинити право власності АТ «Альфа-Банк» на зазначену квартиру та зобов`язати державного реєстратора внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно запис про скасування реєстрації за АТ «Альфа-Банк» права власності на зазначену квартиру. В обґрунтування вимог позивач вказала, що 18.06.2007 р. між нею та ПАТ «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є АТ «АЛЬФА-БАНК», був укладений кредитний договір № 841/27/41-17/7-020, відповідно до якого ПАТ «УКРСОЦБАНК» надав їй грошові кошти у розмірі 10000 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між нею, її сином [PERSON] та ПАТ «УКРСОЦБАНК» 18.06.2007 р. було укладено іпотечний договір № 841/27/41-18/7-028, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Поляковою М. В., реєстровий № 1990, відповідно до якого було передано в іпотеку квартиру [ADDRESS] . На початку червня 2020 року вона дізналася, що заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01.08.2017 р. у цивільній справі № 643/6885/17 позовну заяву ПАТ «УКРСОЦБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «УКРСОЦБАНК» 15 810,72 доларів США боргу та 6 265,18 грн. судових витрат, а відповідно до запису про право власності № 34632808, вчиненого Державним реєстратором Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Литвиненко Людмилою Володимирівною, проведено державну реєстрацію права власності на належну позивачу з її сином квартиру за банком на підставі іпотечного договору. 14.07.2020 р. вона, звернувшись до Центру надання адміністративних послуг, дізналася, що з 10.07.2020 р. вона та її син виписані зі спірної квартири. Зазначає, що у відповідності до ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Квартира, що є предметом іпотеки, була відчужена без згоди власників, є єдиним місцем її проживання , загальна площа такого майна не перевищує 140 кв. метрів, що суперечить приписам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Також вказує, що державний реєстратор Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Литвиненко Людмила Володимирівна мала підстави для відмови в державній реєстрації прав власності, але не виконала своє зобов`язання у вигляді прийняття рішення про відмову в державній реєстрації таких прав. на момент проведення реєстрації права власності на квартиру за банком, останнім позивачу не було надіслано будь-яких повідомлень, пов`язаних із дією та виконанням кредитного та іпотечного договорів, в тому числі письмових вимог про усунення порушень тощо. Згоди на відчуження квартири вона не надавала. Більше того, заборгованість за кредитним договором розрахована банком не правильно та виникла через зміну процентних ставок банком, про що останній мав повідомити позивача не пізніше, ніж за десять робочих днів до дати початку їх застосування, а також надати для укладення відповідну додаткову угоду, чого не зробив. Вважає, що реєстрація права власності на квартиру за банком порушує її право власності та право на житло. 18.08.2020року представником відповідача АТ «Альфа-Банк» - Голосною А.В. було подано відзив на позов, в якому остання просить у задоволенні позову відмовити повністю, з тих підстав, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки не здійснювалося, відповідач набув право власності у добровільному порядку, за згодою позивача на підставі застереження, встановленого сторонами в іпотечному договорі. Таким чином, рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно було прийняте відповідачем на підставі згоди позивача, передбаченої іпотечним договором, а тому положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не можуть бути застосовані. 08.09.2020року представник позивача [PERSON] надав до суду відповідь на відзив АТ «Альфа-Банк». Ухвалою суду від 20.07.2020 року провадження у зазначеній справі було відкрито, та справу призначено в підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 20.07.2020 року було заборонено відчуження квартири [ADDRESS] , що належить на праві власності АТ «Альфа-Банк». Ухвалою суду від 18.08.2020року було витребувано від Красноградської районної державної адміністрації Харківської області докази. Ухвалою суду від 14.09.2020року, заяву представника позивача [PERSON] - [PERSON] про забезпечення позову залишено без задоволення. Ухвалою суду від 05.10.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 09.02.2021 року клопотання представника позивача [PERSON] про поновлення строку для подання заяви про зміну предмету позову залишено без задоволення. Представник позивача Мірошник Р.С. в судовому засідання позовні вимоги підтримав, та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. Представник відповідача Акціонерного товариства «Альфа-Банк» - Кравцова С.М. в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила у його задоволенні відмовити. Відповідач Державний реєстратор Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Литвиненко Л.В., в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляду справи без її участі. Надала письмові пояснення, в яких зазначила, що державним ресторатором була проведена державна реєстрація права власності на предмет іпотеки без відчуження об`єкта нерухомого майна на підставі застереження в іпотечному договорі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановлений законом порядок. Заслухавши представника позивача, поставника відповідача АТ «Альфа Банк», дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що 18.06.2007 року між позивачем [PERSON] та ПАТ «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір № 841/27/41-17/7-020. У відповідності до укладеного кредитного договору, кредит надавався у сумі 10 000 доларів США строком до 10.06.2014 року з процентною ставкою за користування кредитом 13,00% на споживчі цілі. В забезпечення належного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, 18.06.2007 року між Банком та [PERSON] , [PERSON] укладено Іпотечний договір № 841/27/41-18/7-028, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Поляковою М. В., реєстровий № 1991, відповідно до умов якого, Банку було передано в іпотеку квартиру [ADDRESS] . Пунктом 4.1 Іпотечного договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником основного зобов`язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотепки. Так п.п.4.5.3. п.4.5 Іпотечного договору передбачено, що Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на Предмет іпотеки в один із способів, зокрема, шляхом передачі Іпотекодржателю права власності на Предмет Іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 ЗУ «Про іпотеку». Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01.08.2017 р. у цивільній справі № 643/6885/17 з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» стягнуто 15 810,72 доларів США боргу за кредитним договором та 6 265,18 грн. судових витрат. Відповідно до запису про право власності № 34632808, вчиненого Державним реєстратором Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Литвиненко Людмилою Володимирівною, проведено державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний № [NUMBER] за АТ «Альфа-Банк» на підставі іпотечного договору. З довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб вбачається, що станом на 14.07.2020року інформація про зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] відсутня. 21.10.2019 року Банк на адресу Іпотекодавців [PERSON] та [PERSON] надіслав вимогу про погашення боргу та попередив, що у разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку АТ «Альфа-Банк» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку передбаченому ст.37 ЗУ «Про іпотеку». Ці вимоги були повернуті Банку з позначкою «за закінченням встановленого строку зберігання». Згідно висновку про вартість майна від 28 жовтня 2019 року, виготовленого ТОВ «Незалежна експертна компанія» оцінювачем [PERSON] на замовлення АТ «Альфа-Банк», вартість квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що є предметом іпотеки, складає 432 000 грн. без ПДВ. 13.12.2019 року Державним реєстратором Красноградської районної державної адміністрації Харківській області Литвиненко Л.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 50207852, на підставі якого внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію приватної власності на об`єкт нерухомого майна: квартиру за адресою: [ADDRESS] , за АТ «Альфа-Банк». Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.12.2019року, підставою виникнення права власності на зазначену вище квартиру є: Іпотечний договір №841/27/41-18/7-028 від 18.06.2007. Частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Можливість і порядок звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені, у тому числі, й статтями 35-37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. За приписами частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Враховуючи, що позичальник не виконав вимог банку про усунення порушень основного зобов`язання, тому відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» та іпотечного договору у банку виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. За змістом статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Як було встановлено судом, п.п.4.5.3. п.4.5 Іпотечного договору передбачено, що Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на Предмет іпотеки в один із способів, зокрема, шляхом передачі Іпотекодржателю права власності на Предмет Іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 ЗУ «Про іпотеку». Таким чином, доводи позивача про те що вона, не надавала згоди на відчуження квартири є необґрунтованими, оскільки підписавши Іпотечний договір, сторони обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору - звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу права власності до іпотекодержателя (пункт 4.5.3 Договору іпотеки). При цьому саме по собі застереження у договорі і є відповідним договором про задоволення вимог іпотекодержателя, а тому укладення окремого договору чинним законодавством не вимагається. Зазначене мало б місце лише у разі відсутності застереження у договорі іпотеки про можливість реєстрації за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки. Посилання позивача на те, що Банком не було надіслано будь-яких повідомлень та вимог про усунення порушення в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку» , є неспроможними, оскільки в матеріалах справи маються копії вимоги та копії поштових повідомлень , які були повернуті Банку з позначкою «за закінченням встановленого строку зберігання». Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду у справі № 757/13243/17 від 29.09.2020 року належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати таке повідомлення, що було надіслано належним чином, проте не отримане іпотекодавцем внаслідок власної недбалості або ухилення від отримання. Оскільки адреса на яку було віправлено вимогу про усунення порушення є адресою реєстрації та фактичного проживання позичальника та іпотекодавця, питання пов`язані з організацією отримання кореспонденції, що надходить на таку адресу, є обов`язком [PERSON] та [PERSON] , як позичальника та іпотекодавців. Тому за вказаних обставин, немає підстав для висновку про неналежність дотримання іпотекодержателем АТ «Альфа-Банк» процедури повідомлення іпотекодавця та боржника. Оскільки іпотекодержателем дотримано порядок належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушення, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку. Іпотекодавець не спростував дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання, яке, як вже зазначалося, презюмується. Крім того, перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно з пунктами 6, 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Судом установлено, що для проведення державної реєстрації права власності за АТ «Альфа-Банк» на предмет іпотеки, банк надав Іпотечний договір, вимогу/повідомлення, яка була надіслана на адресу [PERSON] та [PERSON] та поштові повідомлення, які були повернуті Банку з позначкою «за закінченням встановленого строку зберігання». Таким чином, АТ «Альфа-Банк» на час проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки надало необхідні документи для вчинення державним реєстратором реєстраційної дії. Разом з тим, суд не може погодитися з доводами представника відповідачів щодо неможливості застосування до спірних правовідносин вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014року №1304-VII, оскільки зазначений закон передбачає мораторій на примусове звернення стягнення на нерухоме майно, а Банк здійснив стягнення на підставі іпотечного застереження, що є добровільною згодою іпотекодавця на перехід права власності на Квартиру до Банку в рахунок виконання зобов`язань за договором кредиту. 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті « підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України Про заставу та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону № 898-IV, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20) зробила висновок, що Закон України Про іпотеку прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження . Судом встановлено, що загальна площа квартири за адресою: [ADDRESS] не перевищує 140 кв.м., що підтверджується Іпотечним договором, інформацією з Державного реєстру прав на нерухоме майно; квартира використовується позивачем [PERSON] та третьою особою [PERSON] , як постійне місце проживання, у їх власності інше нерухоме житлове майно не перебуває. Ураховуючи викладене, суд погоджується з доводами позивача про те, що на дані правовідносини поширюються обмеження, установлені Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Таким чином, враховуючи відсутність згоди власників, на відчуження спірної квартири, суд дійшов висновку про скасування запису №34632808, вчиненого Державним реєстратором Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Литвиненко Людмилою Володимирівною про реєстрацію за Акціонерним товариством «Альфа-Банк» права власності на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний №1986646563101, та припинення право власності Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на квартиру [ADDRESS] . Під час розгляду справи суди мають врахувати висновок Великої Палати Верховного Суду стосовно того, що після внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належним способом захисту права є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію, яке вичерпало свою дію, а скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права (пункт 5.17 постанови від 4 вересня 2018 року у справі № 915/127/18). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 755/9555/18 (провадження № 14-536цс18). Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про зобов`язання державного реєстратора внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно запис про скасування реєстрації за АТ «Альфа-Банк» права власності на зазначену квартиру задоволенню не підлягають. Також, суд відхиляє доводи позивача про те, що заборгованість за кредитним договором розрахована банком не правильно та виникла через зміну процентних ставок банком, оскільки розмір заборгованості за основним зобов`язанням не є предметом розгляду в даній справі. Крім того, суд зазначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року в справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19) зроблено висновок, що зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи підтверджують, що спір у позивачки є саме з ТзОВ Кей-Колект з приводу порушення ним права власності позивачки на квартиру внаслідок дій ТзОВ Кей-Колект щодо реєстрації за ним такого права. Фізична особа, яка досягла повноліття, у цивільному процесі може бути стороною саме як така особа, а не як нотаріус, державний реєстратор тощо. Отже позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивачка визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/І6-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39) . У справі, що розглядається, спір виник між [PERSON] та АТ «Альфа Банк» з приводу права власності на квартиру, а тому державного реєстратор Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Литвиненко Л.В. є неналежним відповідачем, що є підставою для відмови в задоволенні позову [PERSON] до державного реєстратор Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Литвиненко Л.В. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача АТ «Альфа-Банк» на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 840,80 грн. за подачу позову та 420грн.40 коп. за подачу заяви про забезпечення позову, пропорційно до задоволених вимог у розмірі 840гн.80коп.

Outcome: partial