Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю та пояснила, що з 14 лютого 2004 року вона перебувала у шлюбі із відповідачем, який розірвано 06 жовтня 2010 року. За час подружнього життя, ними за спільні кошти було придбано житловий будинок, що в с. Голгоча по вул. Тарасівка, 19 Підгаєцького району Тернопільської області, загальною площею 60,3 кв.м. та житловою площею 27,5 кв.м., право власності на який, відповідно до договору купівлі-продажу від 19 вересня 2008 року, було зареєстровано за відповідачем. Після розірвання шлюбу вона з двома дітьми ще до червня 2014 року, проживали однією сімєю з відповідачем у вищевказаному будинку та вели спільне господарство, а в червні 2014 року відповідач вигнав її з дітьми з будинку, вони пішли проживати до своєї матері, що в с. Голгоча і лише тоді вона зрозуміла, що порушується її право власності, а до того була переконана, що буде жити з відповідачем і вони зможуть зберегти сімю. В звязку з цим просить визнати за нею право власності на ? ідеальну частку вказаного житлового будинку, без реального поділу, залишивши його у спільній частковій власності. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Крім цього, ним до суду подано заяву у якій просить розгляд справи провести у його відсутності, що відповідає вимогам ч.2 ст.158 ЦПК України. Представник відповідача в судовому засіданні просить позов задовольнити повністю з підстав викладених у позовній заяві. Суд, засухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи із наступних підстав. У відповідності із ч.ч.1, 2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є обєктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Положенням ч.3 ст.368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Нормою ч.1 ст.69 СК України закріплено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що 14 лютого 2004 року між [PERSON] (дошлюбне прізвище Катинська) [PERSON] та [PERSON] у Голгочанській сільській раді Підгаєцького району Тернопільської області було зареєстровано шлюб, актовий запис №4, що вбачається із рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 06 жовтня 2010 року. Від даного шлюбу у них народилось двоє дітей, а саме: -дочка [PERSON] [INFO]; -син [PERSON] [INFO], які на даний час проживають разом із позивачкою в с. Голгоча по вул. Медведєва, 4, в будинку батьків останньої, що підтверджується довідкою виданою виконкомом Голгочанської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області за №668 від 05 травня 2015 року. За час перебування у шлюбі, 19 вересня 2008 року відповідачем на підставі договору купівлі-продажу за реєстром №1358 посвідченого приватним нотаріусом Підгаєцького районного нотаріального округу [PERSON], було придбано житловий будинок, що в с. Голгоча по вул. Тарасівка, 19 Підгаєцького району Тернопільської області, внаслідок чого [PERSON] оформив на себе право власності на нього. Із довідки за №123 від 28 квітня 2015 року виданої Підгаєцьким районним бюро технічної інвентаризації та технічного паспорта на житловий будинок від 28 квітня 2015 року, що в с. Голгоча по вул. Тарасівка, 19 Підгаєцького району Тернопільської області, вбачається, що власником даного майна на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Підгаєцького районного нотаріального округу [PERSON] за реєстром №1358 від 19 вересня 2008 року, є відповідач. Із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Підгаєцьким районним бюро технічної інвентаризації від 24 вересня 2008 року, вбачається, що власником житлового будинку, що в с. Голгоча по вул. Тарасівка, 19 Підгаєцького району Тернопільської області, на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Підгаєцького районного нотаріального округу [PERSON] за реєстром №1358 від 19 вересня 2008 року, є відповідач [PERSON]. Рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 06 жовтня 2010 року, яке не оскаржувалось та набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано. Тобто, на час придбання вищевказаного спірного нерухомого майна, сторони перебували у шлюбі, а тому це майно є спільним майном подружжя та належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до п.п.15, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК), а від дня коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч.2 ст.72 СК). Вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідно грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. У відповідності із ч.2 ст.72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З довідки виданої виконкомом Голгочанської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області за №1482 від 12 серпня 2015 року, вбачається, що відповідач був співжителем позивачки з жовтня 2010 року по 08 червня 2014 року і вони проживали разом в [INFO]. Даний факт в судовому засіданні підтверджено позивачкою та визнано самим відповідачем, а тому суд, прийшов до переконання, що позивач про порушення свого права власності дізналась лише тоді коли відповідач вигнав її із дітьми з будинку, тобто в червні 2014 року і позивач зрозуміла, що подальше спільне проживання із відповідачем та збереження їхньої сімї є неможливим, а отже перебіг позовної давності у вказаних правовідносинах почався з червня 2014 року і на момент звернення позивачки із даним позовом до суду не сплив. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON], підставний, а тому підлягає до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved