Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до суду з цим позовом, в якому вказує, що 01 серпня 2019 року позивач, [PERSON] дав в борг [PERSON] грошові кошти в сумі 2000 (дві тисячі) доларів США. Відповідач зобов`язався\~повернути кошти\~до 31\~серпня 2019\~року.\~Однак до\~теперішнього часу\~борг відповідачем\~не повернуто.\~На підтвердження\~виникнення зобов`язання\~по договору\~позики відповідачем\~надана розписка,\~в якій\~зазначається,\~що [PERSON] \~взяв у\~позивача в\~борг 2\~000\~(дві\~тисячі)\~доларів США\~із зобов`язанням\~повернути вказану\~суму до\~31\~серпня 2019\~р. Відповідач\~не виконав\~договірні зобов`язання,\~що витікають\~з договору\~позики.Неодноразові усні звернення, щодо погашення боргу, відповідач залишив поза уваги. Крім обіцянок, які він давав, сплати заборгованості не було, позика не повернута. Ухвалою Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 26.05.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження з повідомленням (без виклику) сторін. У зазначений відповідачу строк в ухвалі від 26.05.2021 року про прийняття позовної заяви відповідачем відзив на позовну заяву не було надано. За таких обставин, суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України. \~Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані у справі докази, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що розпискою від 01.08.2019 року, відповідач [PERSON] , отримав в борг гроші у [PERSON] , а саме 2000 (дві тисячі) доларів США, які зобов`язався повернути до 31.08.2019 року. На підтвердження укладення договору позики, надано копію розписки від 01.08.2019 р., в якій визначена сума позики та зобов`язання відповідача повернути грошові кошти. Позивач зазначає, що до теперішнього часу відповідачами борг не повернуто. Статтею 1046\~Цивільного кодексу\~України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Верховний Суд України в Постанові від 18 вересня 2013 року в справі №6-63цс13 дійшов висновку, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 02 липня 2014 року у справі № 6-79 цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16. Положеннями ст.\~526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, відповідачем порушено умови договору позики та не виконано зобов`язань в повному обсязі за цим договором. Згідно із ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Розпискою від 01.08.2019 року встановлено строк повернення грошових коштів (позики) до 31.08 2019 р. Однак [PERSON] , суму отриманих від позивача [PERSON] грошових коштів в повному обсязі не повернув позивачу, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення боргу у розмірі 2000 $ США. У позовній заяві , представник позивача заявив вимогу про стягнення 3% річних за період з 01.09.2019 по 15.03.2021 р. на заборгованість 92,22 доларів США, розрахунок якої навів письмово у попередньому визначені суми відсотків за користування грошовими коштами. Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно зі ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Суд встановив те, що відповідач [PERSON] не виконав умов укладеного із [PERSON] договору позики, оформленого розпискою, оскільки у визначений сторонами у договорі строк кошти не повернув, т.ч. у позивача виникло право вимагати стягнення основного боргу з урахуванням сум, визначених ч. 2 ст.625 ЦК України. Позивачем заявлено до стягнення з відповідача суми 3 % річних від гривневого еквіваленту боргу в іноземній валюті за курсом НБУ (2092,22 х 27,7305) в розмірі 58018, 31 грн. Суд щодо цих правовідносин застосовує висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у Постанові від 16.01.2019 № 464/3790/16-ц (14-465цс18), та вважає, що необхідно визначити у якій валюті має виконуватися зобов`язання, у разі якщо у позику передавалася іноземна валюта та правову природу і валюти при визначенні 3 % річних, передбачених у ч. 2 ст.625 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 16.01.2019 № 464/3790/16-ц зробила висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене\~законом\~чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому\~як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Також Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій у частині визначення 3 % річних у доларах США, оскільки\~стаття 625 ЦК України\~розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року № 6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. У частині другій ст. 625 ЦК України\~прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. «У цьому випадку Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про стягнення з відповідача заборгованості саме в іноземній валюті, тобто прострочена сума визначена у розмірі 75 000,00 доларів США, що передбачає і нарахування 3 % річних саме із 75 000,00 доларів США». Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що була висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-134цс18. Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Таким чином,\~під\~час\~розгляду справи\~суд\~дійшов\~висновку,\~що\~позивачем\~о здійснено\~розрахунок\~3\~%\~річних\~92,22\~\~з еквіваленту\~суми\~боргу\~2000\~доларів\~США\~в національній\~валюті\~58\~018,31\~грн..\~Стягнення\~з\~відповідача заборгованості\~здійснюється\~саме\~в іноземній\~валюті,\~оскільки\~прострочена\~сума визначена\~у\~розмірі\~2092,22\~доларів\~США,\~що\~передбачає\~і нарахування\~3\~%\~річних\~саме\~із 2000\~доларів\~США\~(а\~не\~їх\~гривневого еквіваленту). В свою чергу 2000 доларів США ? 3% (процентна ставка) / 100% ? 562 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 27,7305\~доларів США. Враховуючи вищезазначену позицію Верховного Суду,визначивши валюту в якій виконується зобов`язання, а саме те, що позика передавалася в іноземній валюті доларах США, та правову природу і валюти при визначенні 3 % річних, передбачених у ч.2 ст.625 ЦК України, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача 3 % річних у сумі 27,7305 доларів США. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат - 908,00 грн. на сплату судового збору, суд приходить до наступного. Згідно з частинами першою, третьою\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються \~у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на положенняст.141 ЦПК України, суд дійшов висновку, що наявні підстави для стягнення судового збору з відповідача. На підставі ст.ст. 526, 625, 1046-1050 ЦК України,

Outcome: approved