Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який мотивує тим, що 06.09.2005 року між [PERSON], [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON], [PERSON] з другої сторони, був укладений договір довічного утримання (догляду), посвідчений державним нотаріусом першої Сумської державної нотаріальної контори [PERSON] Згідно з умовами договору відповідачі взяли на себе зобовязання довічно повністю утримувати [PERSON], [PERSON], забезпечувати їх доглядом, одягом, продуктами харчування, необхідною допомогою. З свого боку, позивач та його дружина [PERSON], яка померла 31.08.2006 року, передали у власність в рівних частинах кожному відповідачу квартиру [ADDRESS]. У звязку з тим, що відповідачі не виконують взяті на себе зобовязання, передбачені цим договором, взагалі відмовляючись доглядати та надавати будь-яку допомогу позивачу, просить розірвати цей договір, скасувати державну реєстрацію права власності відповідачів на квартиру та визнати за позивачем право власності на неї. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав, пояснив, що після укладення спірного договору з 2012 року не отримує будь-якої допомоги від відповідачів, які не виконують умови договору довічного утримання та відмовляються у добровільному порядку розірвати цей договір. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав, пояснив, що взяті на себе за договором довічного утримання зобовязання не виконує, оскільки не має для цього можливості у звязку із незадовільним матеріальним станом. Не заперечував проти розірвання договору. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечував, звернувся до [PERSON], [PERSON] із зустрічним позовом, пояснив, що свої зобовязання за договором вважає виконаними, а договір просив визнати припиненим, оскільки, на його думку, при укладенні договору довічного утримання він взяв на себе зобовязання щодо довічного утримання лише відносно своєї тітки [PERSON], яка померла 31.08.2006 року, і у похованні якої він приймав участь, витратив гроші на виготовлення та встановлення памятника. Тому вважає, що ? частина квартири, якою при укладенні спірного договору розпорядилася [PERSON] належить йому на законних підставах, і договір припинив свою дію у звязку із повним виконанням. Крім того, пояснив, що з 2008 р. до 2012 року включно надавав матеріальну допомогу [PERSON], але припинив ці дії, оскільки [PERSON] відмовився надати до ЖЕКу заяву про розподіл особових рахунків для подальшої оплати свої частини комунальних послуг. Вважає, що [PERSON] відмовився виконувати свою частину зобовязань за договором. Представник третьої особи, повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та свідка, суд дійшов висновку, що первісний позов обґрунтований і підлягає задоволенню, а зустрічний позов є необґрунтованим, з наступних підстав. Встановлено, що 06.09.2005 року між [PERSON], [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON], [PERSON] з другої сторони, був укладений договір довічного утримання (догляду), посвідчений державним нотаріусом першої Сумської державної нотаріальної контори [PERSON] Згідно з умовами договору відповідачі взяли на себе зобовязання довічно повністю утримувати [PERSON], [PERSON], забезпечувати їх доглядом, одягом, продуктами харчування, необхідною допомогою. Сума матеріального забезпечення встановлена сторонами в розмірі 400 грн. щомісячно та підлягає індексації в порядку, встановленому законом. Згідно з п. 8 Договору, він може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку невиконання його умов однією із сторін судом. Цей договір зберігає силу до повного виконання умов та припиняється зі смертю відчужувачів. (а.с.7). Як встановлено в судовому засіданні, після укладення спірного договору в 2005 році [PERSON], [PERSON] зареєстрували своє право власності на квартиру [ADDRESS], по ? частині за кожним співвласником, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав власності (а.с.11) та не заперечується сторонами. Згідно з технічним паспортом, [PERSON], [PERSON] належить по ? частині вказаної квартири (а.с.13-14). Позивач [PERSON] є пенсіонером за віком, і отримує пенсію у звязку з інвалідністю 22 групи внаслідок загального захворювання в розмірі 1128,68 грн., що підтверджується довідкою УПФУ в м. Сумах (а.с.15). Як вбачається з медичної документації, наданої позивачем [PERSON], він хворіє на ряд хронічних захворювань та проходив стаціонарне лікування, придбавав ліки за власні кошти, що підтверджується копіями чеків, а також купував взуття, замовляв та оплачував роботи з виготовлення та встановлення памятнику на місці поховання його дружини [PERSON], що підтверджується копіями чеків, договору та квитанцій (а.с.73-84). У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що у похованні покійної дружини позивача брала участь також мати відповідача [PERSON], зі слів якої їй відомо, що остання давала кошти на виготовлення памятнику, а також періодично сплачувала кошти позивачу. На даний час [PERSON] не надає позивачу допомоги продуктами харчування або коштами. Як вбачається з квитанцій грошових переказів, [PERSON] здійснював періодично перекази коштів позивачу [PERSON] на протязі 2008 2012 років (а.с.55-60). Ці платежі були нерегулярними, не щомісячними, в сумах від 143 грн. до 500 грн. Як пояснив в судовому засіданні відповідач [PERSON], з 2012 року він припинив надавати будь-яку допомогу позивачу. Відповідач [PERSON] пояснив, що він також протягом останніх років не надає будь-якої допомоги позивачу. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача. Статтею 756 ЦК України визначено правові наслідки розірвання договору довічного утримання. Так, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У судовому засіданні встановлено, що відповідачі за первісним позовом, які згідно з договором довічного утримання є набувачами нерухомого майна квартири [ADDRESS], не виконували з часу його підписання і до теперішнього часу взятих на себе за договором зобовязань. Суду надані докази лише часткового виконання умов договору в період з 2008 по 2012 р. відповідачем [PERSON] Таким чином, суд вважає, що ці обставини є підставою для розірвання договору та задоволення позовних вимог [PERSON] В той же час суд не може взяти до уваги доводи позивача за зустрічним позовом [PERSON] про те, що ним у повній мірі виконані умови договору, тому він повинен бути визнаний припиненим. Позивачем [PERSON] не надано доказів на підтвердження його доводів. Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача. Відчучувачами згідно з спірним договором довічного утримання є [PERSON], [PERSON], тобто його дія не припиналася після смерті одного з відчужувачів, оскільки це не передбачено умовами даного договору. З цих підстав суд відмовляє в задоволенні зустрічних позовних вимог за необґрунтованістю. Враховуючи, що позивач за первісним позовом в силу Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при подачі даного позову, на підстав ст. 88 ЦПК України, судові витрати на користь держави підлягають стягненню в дольовому порядку з відповідачів [PERSON], [PERSON] Вимоги позивача про відшкодування заподіяної моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки суду не надано докази на підтвердження зазначених вимог.

Outcome: approved