Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання правочину дійсним та визнання права власності. У своєму позові позивач зазначив, що між ним та відповідачем 16 жовтня 2013 року був укладений договір купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS] Договір був підписаний сторонами. Продавцю були передані кошти, що є повним розрахунком за будинок. Після виконання позивачем зобов'язань відповідач передала йому ключі від будинку та вселилась у спірне приміщення, проте відповідачка відмовилася засвідчити правочин у нотаріальній конторі. Тому прохає суд правочин спрямований на купівлю-продаж будинку [ADDRESS] визнати дійсним; визнати за ним право власності на будинок [ADDRESS] та зобов'язати Державну реєстрацій службу м.Дніпродзержинська провести державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, судові витрати покласти на позивача. Позивач в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги, посилався на обставини викладені у позовній заяві, прохав суд правочин спрямований на купівлю-продаж будинку [ADDRESS] визнати дійсним; визнати за ним право власності на будинок [ADDRESS] та зобов'язати Державну реєстрацій службу м.Дніпродзержинська провести державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, судові витрати покласти на позивача. Посилався на обставини викладені в позові, зазначив суду, що відповідач посвідчити договір нотаріально ухиляється. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Зазначила суду, що дійсно між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS], а саме житловий будинок, загальною площею 62,0 кв.м., житловою площею 44,6 кв.м., а також сарай літ.Б-1. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився, надав лист, у якому прохав суд розглянути справу у його відсутність. Вислухавши позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що станом на 16 жовтня 2013 року відповідачу на праві приватної власності належало домоволодіння [ADDRESS], що вбачається з договору дарування частини домоволодіння від 26 серпня 2003 року, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, згідно якого право власності зареєстровано за [PERSON] Згідно технічного паспорту на домоволодіння [ADDRESS] Дніпропетровської області власником зазначеного домоволодіння зазначена [PERSON]. Відповідно до вимог ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. В судовому засіданні встановлено, що 16 жовтня 2013 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу об'єкту нерухомого майна, а саме домоволодіння [ADDRESS], а саме житловий будинок, загальною площею 62,0 кв.м., житловою площею 44,6 кв.м., сарай Б-1, що вбачається з пояснень сторін, розпискою від 16 жовтня 2013 року про отримання відповідачем грошей. Спірне нерухоме майно, що є предметом договору купівлі-продажу оцінено сторонами в 41 000 грн., що вбачається з розписки, та зазначена вартість майна сплачена відповідачу, що також підтверджується доданою до матеріалів позову розпискою. Відповідно до ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в іншій письмовій формі. Сторони мають право обрати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Так, до вимог ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Ст. 627 ЦК України зазначає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що 16 жовтня 2013 року відповідач мала право, згідно до вимог ст. 658 ЦК України, на розпорядження, відчуження свого майна, а також судом встановлено, що між сторонами досягнуто узгодження щодо усіх істотних умов з укладенням договору купівлі-продажу майна, що відповідає вимогам чинного цивільного законодавства. Окрім цього, як встановлено в судовому засіданні, 16 жовтня 2013 року відповідач передав, а позивач прийняв домоволодіння [ADDRESS] що є предметом договору. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. В ч.2 ст. 220 ЦК України зазначено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Таким чином, судом встановлено, що 16 жовтня 2013 року між сторонами фактично був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме домоволодіння [ADDRESS] та 16 жовтня 2013 року сторонами виконані усі істотні умови договору, але відповідач ухилився від його нотаріального посвідчення, у зв'язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved