Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] та просив суд постановити рішення, яким стягнути з відповідачки на його користь суму боргу в розмірі 42500 грн., інфляційні витрати в розмірі 34255 грн. та три відсотки річних в розмірі 3825 грн., а всього в розмірі 80580 грн. В обґрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що 14 вересня 2012 р. між ним та [PERSON] укладено договір позики відповідно до якого, остання взяла у нього в борг 42500 грн., про що власноручно написала розписку. В подальшому в добровільному порядку повернути кошти відмовилась, хоча в додатковій угоді щодо продовження строків повернення боргу визначила що кошти будуть повернуті в строк до 30 грудня 2014 р. Враховуючи те, що відповідачкою не виконано взяті н себе зобов'язання відповідно до умов договору позики просив стягнути з відповідачки, інфляційні витрати в розмірі 34255 грн. та три відсотки річних в розмірі 3825 грн. Посилаючись на ст.ст. 526, 530, 625, 629, 1049, 1050 ЦК України просив заявлені позовні вимоги задовольнити. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити, вказуючи на обставини викладені в позовній заяві, зазначали, що позивач та відповідачка є колишнім подружжям, і тому позивач і надав відповідачу в борг вказані кошти однак взяті на себе зобов'язання відповідачем відповідно до договору позики не виконано. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином причини неявки суду не повідомила. У зв'язку з цим суд, відповідно до ст.224 ЦПК України, з урахуванням думки представника позивача та позивача, які не заперечували проти заочного розгляду справи, ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 14.09.2012 р. [PERSON] надав в борг [PERSON] 42500 грн. які остання зобов'язувалась повернути протягом двох місяців, тобто до 14.11.2012 р., однак у встановлений договором термін зобов'язання виконано не було і 25.12.2012 р. між сторонами було укладено додаткову угоду відповідно до якої відповідач зобов'язувалась повернути взяті в борг кошти до 30 грудня 2014 р. Факт отримання коштів відповідачем від позивача підтверджується відповідними розписками, в яких відповідач зазначає, що взяв грошові кошти у позивача і зобов'язується повернути їх у терміни визначені в розписках. Відповідачка суму позики у термін, встановлений в розписках не повернула. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України, розписка є одночасно документом, який підтверджує й передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення на підставах, передбачених договором або законом (ч. 1ст. 598 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України). Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідачки на підставі ч.2 ст.625 ЦК України 3% річних інфляційних витрат за період прострочення грошового зобов'язання, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому суд погоджується із здійсненим позивачем розрахунком, який вважає обґрунтованим, та приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідачки на користь позивача відповідно до договору позики від 14.09.2012 р. суму боргу в розмірі 42500 грн., інфляційні витрати в розмірі 34255 грн. та три відсотки річних в розмірі 3825 грн., а всього в розмірі 80580 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідачки слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 850 грн. 80 коп. На підставі наведеного, ст.ст. 11, 509, 598, 599, 625 ЦК України,

Outcome: approved