Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до Кролевецького районного суду з вказаним позовом до [PERSON] , мотивуючи свої вимоги тим, що вона та [PERSON] перебували в шлюбі з 12 вересня 2008 року і є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Шлюб сторін розірвано за рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 29 травня 2020 року №579/2121/19. Після розірвання шлюбу вони проживають в одній квартирі, але сімейних відносин не підтримують. Діти перебувають на її утриманні, відповідач ухиляється від утримання синів. Він має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, оскільки є працездатним, стягнення по виконавчим документам з нього не проводяться, інших неповнолітніх дітей він не має. Посилаючись на викладене, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Позивач належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с.48). Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин неявки, згідно поданої заяви від раніше направленого на адресу суду відзиву відмовився, з позовом згоден повністю (а.с.47). Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та заяв позивача і відповідача суд вирішив можливим розглянути справу у відсутність сторін по справі. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Перевіряючи наявність підстав для задоволення позову, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 12 вересня 2008 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кролевецького районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис №112, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.6). Шлюб сторін розірвано рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 29 травня 2020 року №579/121/19 (а.с.11). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.7). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.9). Місце проживання позивача [PERSON] та дітей [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області (а.с. 8, 10). Між сторонами відсутня домовленість щодо утримання дитини і позивач бажає, щоб відповідач сплачував аліменти за рішенням суду. Встановленим в суді фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Сімейним кодексом України. Стаття 141 СК України передбачає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини (ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За заявленими вимогами позивач просить стягувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. У відповідності з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру, які будуть стягуватись на дитину, суд враховує стан здоров`я дитини, про який є підстави вважати, що він є задовільним, оскільки позивач не зазначила і не довела протилежного; матеріальне становище дитини. Також суд враховує, що відповідач є працездатним, про незадовільний стан здоров`я та наявність у нього інших утриманців суду не повідомив, і він повинен влаштовувати своє життя так, щоб утримувати себе та виконувати свої батьківські обов`язки стосовно сина, в тому числі утримувати його і розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів суд також враховує, що відповідач [PERSON] у відзиві на позов заперечував проти задоволення позовних вимог (а.с.22-45), однак у подальшому від відзиву відмовився, з позовом погодився у повному обсязі (а.с. 47). Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства щодо зобов`язання батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно зі ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. та на підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. ст. 180-183 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved