Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Миколаївської сільської ради про встановлення факту проживання зі спадкоємцем на момент відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування заповітом та просив встановити факт постійного його, [PERSON] , проживання разом зі спадкодавцем, свою матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , а також просив визнати за ним право власності на земельну ділянку (пай), яка належала [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після її смерті. Ухвалою суду від 29.01.2021 року відкрите провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Позивач в судове засідання надав заяву у якій підтримав позовну заяву з підстав викладених у ній та просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідач в судове засідання не з`явився, проте надав письмову заяву у якій позовні вимоги визнали у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечували та зазначили про можливий розгляд справи без їх участі. Представник третьої особи - Дніпровської районної державної нотаріальної контори в судове засідання надала письмову заяву про можливість розгулу справи без їх участі. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку. Встановлено, що батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим відділом ЗАГС Миколаївської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис №14 від 07 червня 1955 року. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , про що в Книзі реєстрації смертей 25 квітня 1991 року зроблено відповідний актовий запис за №12, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] виданим Виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Після його смерті відкрилася спадщина на належно йому майно та єдиними спадкоємцями були його син - [PERSON] та дружина спадкодавця - [PERSON] , які 26 лютого 1993 року отримали свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті [PERSON] , кожному по 1/2 частині спадкового майна, що підтверджується копіями відповідних свідоцтв про прийняття спадщини. Також у судовому засіданні встановлено, що у 1987 року позивач [PERSON] був офіційно одружений, однак сімейно-шлюбні відносини з дружиною не складалися, тому в 1993 році він переїхав проживати до своєї матері - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області №862 від 12.12.2018 року. [INFO] , у віці 81 рік, померла матір позивача [PERSON] , про що в Книзі реєстрації смертей, 21 квітня 2006 року зроблено відповідний актовий запис за №15, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Після її смерті відкрилася спадщина на належно їй майно та єдиним спадкоємцем є її син, позивач по даній справі, [PERSON] та інші спадкоємці відсутні Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ще за свого життя матір позивача склала заповіт, посвідчений 14 грудня 2004 року секретарем виконкому Миколаївської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області Бондаренко Любов Григорівною, за умовами якого, [PERSON] , на випадок своєї смерті, зробила наступне заповідальне розпорядження: «земельну ділянку площею 8,020 га, що розташована за адресою: Миколаївська сільська рада Дніпропетровського району, Дніпропетровської області - заповідала [PERSON] . Даний заповіт зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за №190, про що також свідчить Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №49106866 від 15 вересня 2017 року. Також, згідно відомостей наявних у виконкомі Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, вищевказаний заповіт на день смерті заповідача не змінено і не скасовано. У свою чергу, 19 жовтня 2017 року [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвої Л.В. з заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері, внаслідок чого була відкрита спадкова справа №510/2017, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №49520113 від 19 жовтня 2017 року, але нотаріусом було відмовлено у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки відповідно до п.3.13, 3.15, 3.16, 4.14 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (№ 296/5 від 22.02.2012 року), відсутній факт прийняття спадщини спадкоємцем [PERSON] , який не подав заяву про прийняття спадщини протягом 6-ти місяців з дня смерті спадкодавиці, а також фактично не прийняв спадщину, так як не проживав та не був зареєстрованим разом з померлою за однією адресою на день її смерті, про що державним нотаріусом було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19 жовтня 2017 року. Будь-які інші особи із заявами про прийняття спадщини чи видачі свідоцтва про право на спадщину до нотаріуса не звертались, тобто ніхто не претендує на будь-яку частку спадщини, інші спадкоємці, чи спадкоємці, які б мали обов`язкову частку в спадщині також відсутні. Відповідно до положень ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1220, 1221 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно ст.ст. 1222, 1223 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (ст. 1225 ЦК України). За змістом ст.ст. 1233, 1234, 1235 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст. 1269, 1270 ЦК України). За змістом ст.ст. 1296, 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Із матеріалів справи вбачається, що своєю постановою від 19.10.2017 року нотаріус відмовив у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщини за заповітом, оскільки позивачем не було подано документів на підтвердження факту постійного його проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Також судом встановлено, що на час своєї смерті, [PERSON] була зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , натомість місце реєстрації позивача, як спадкоємця, є адреса: [ADDRESS] . Поряд із цим, постійне місце проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини може доводитись іншими доказами в судовому порядку. Факт постійного проживання позивача із спадкодавцем [PERSON] , на час відкриття спадщини підтверджується належними, достатніми та допустимими доказами, зокрема, Довідкою №862 від 1212.2018 р. про підтвердження фактичного місця проживання позивача саме за адресою: [ADDRESS] . Отже, за наявності підтвердження факту постійного проживання спадкоємиці за заповітом разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, позивач вважається таким, що прийняв спадщину, а тому має право реалізувати свої спадкові права щодо отримання спадково майна у власність в порядку спадкування за заповітом. Належність померлій [PERSON] спадкового майна у вигляді земельної ділянки (пай), площею 8,020 гектарів в межах згідно з планом, кадастровий номер 1221485600:01:010:0017, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Миколаївської сільської рада Дніпропетровського району Дніпропетровської області підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ДП №055866 від22.10.2004 року. За обставин коли судом встановлено факт постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що вказує на прийняття спадкоємцем спадщини за заповітом, однак нотаріусом прийнято постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за відсутності підтвердження постійного проживання, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом має відбуватись в судовому порядку. Оскільки факт постійного проживання і відповідно прийняття спадщини підтверджено, наявний заповіт складений [PERSON] на ім`я свого сина (позивача по справі) [PERSON] , інші спадкоємці відсутні та наявні докази належності нерухомого майна заповідачу, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved