Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про усунення від спадщини. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що [INFO] померла мати позивача, [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з 3\\4 частини квартири [ADDRESS] , а саме: 1\\3 частина - свідоцтво про право власності на житло, видане відділом приватизації державного житлового фонду Ватутінської райради в місті Києві 25 листопада 1997 року; 1\\6 - свідоцтво про право на спадщину від 16 серпня 2007 року, а також 31 травня 2018 року померлою подана заява про прийняття спадщини після померлого [INFO] сина - [PERSON] , якому належала 1/2 частина квартири [ADDRESS] . У строк, передбачений законом позивач, звернувся до П`ятнадцятої Київської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Також, про прийняття спадщини із заявами звернувся відповідач, як онук та син [PERSON] . [PERSON] була особою похилого віку, ліквідатором аварії на Чорнобильській АЕС часто хворіла, потребувала постійної сторонньої допомоги. Останні роки не могла самостійно себе обслуговувати та пересуватись. Позивач з родиною вимушений був переїхати до неї та доглядати її. Також, здоров`я матері позивача, підірвав нещасний випадок, який стався із покійним братом у жовтні 2017 року. [PERSON] отримав травму ноги і потрапив в лікарню швидкої допомоги. Позивач вимушений був доглядати не тільки маму, а й брата, забезпечувати їх ліками, продуктами, займатися побутовим обслуговуванням. Про безпорадний стан [PERSON] та [PERSON] було відомо відповідачу, який проживав в м. Санкт-Петербург, проте жодного разу не приїжджав до своєї бабусі та батька, не телефонував і не мав наміру надавати їм будь-якої матеріальної чи іншої допомоги. Лише після смерті батька та бабусі відповідач приїхав до нотаріальної контори та подав заяву про прийняття спадщини. У зв`язку з викладеним позивач просить суд усунути [PERSON] від спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] ; усунути [PERSON] від спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28.10.2020, цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення від спадщини передано за підсудністю до Деснянського районного суду міста Києва. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 30.11.2020, відкрито провадження по справі. 28.01.2021 до суду надійшов відзив від представника відповідача - адвоката Вахненка Максима Вікторовича відповідно до якого зазначено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками відповідача. У 2014 році між [PERSON] та [PERSON] розірвано шлюб. Після розлучення батьків відповідач постійно проживав з мамою та бабусею за адресою: [ADDRESS] . Навчався з 1 по 10 клас в середній загальноосвітній школі № 103, недалеко від дома по вул. Алматинська, 89. У [PERSON] були гарні відносини з батьком. На всі канікули відповідач приїздив до батька з бабусею та жив у них за адресою: [ADDRESS] . У відповідача з бабусею також були дуже теплі та родинні стосунки. Починаючи з вересня 2016 року відповідач разом з мамою переїхав до Російської Федерації де й продовжував своє навчання в 11 класі. Про те, що його батько знаходиться у тяжкому стані в лікарні дізнався безпосередньо під час телефонної розмови. Про його швидку смерть відповідачу повідомила бабуся. Невдовзі, після смерті батька - помирає бабуся - [PERSON] . Також, на момент смерті батька відповідач був неповнолітнім та навчався у школі в 11 класі в Російській Федерації. Отже, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що спадкодавці зверталися до відповідача за матеріальною допомогою. В матеріалах справи не містять жодної претензії батька або бабусі до відповідача про те, що останній не приділяв їм уваги. [PERSON] , як спадкоємець за законом, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину та звернувся з заявою про прийняття спадщини, однак на даний час позбавлений можливості зареєструвати у встановленому законом порядку право власності на нерухоме майно, чим порушується право відповідача на спадкування та володіння приватною власністю. У зв`язку з викладеним представник відповідача - адвокат Вахненко Максим Вікторович просить суд від відмовити в задоволенні позовних вимог. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 25.03.2021, витребувано у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапчук Неллі Вікторівни оформлену належним чином копію спадкової справи 01/2018, заведену після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 25.03.2021 витребувано у П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори оформлену належним чином копію спадкової справи 951/2018, заведену після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 26.04.2021 до суду надійшла спадкова справа 01/2018, заведена після смерті [PERSON] , який помер [INFO] від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапчук Неллі Вікторівни, на виконання Ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 25.03.2021. 26.04.2021 до суду надійшла спадкова справа 951/2018, заведена після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] від П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори, на виконання Ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 25.03.2021. 18.05.2021 до суду надійшли пояснення від представника відповідача - адвоката Вахненка Максима Вікторовича відповідно до яких зазначено, що у відповідача відсутня була можливість навіть при добровільному бажанні надавати допомогу, оскільки відповідач перебував на навчанні, про що свідчить довідка зі школи № 103 з 1 по 10 клас та продовження навчання в подальшому, закордоном. В матеріалах справи відсутні докази про те, що відповідач міг надавати допомогу як фізичну, так і фінансову. Також, жоден із спадкоємців не звертався до відповідача з проханням надати фінансову допомогу. Позивач [PERSON] та представник позивача - адвокат Лукацька Л.Г. в судових засіданнях підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Представник відповідача - адвокат Вахненко М.В. в судових засіданнях заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в повному обсязі, посилаючись на докази та обставини які викладені у відзиві. 25.03.2021 в судовому засіданні були допитані свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] , медичний працівник, який доглядала за [PERSON] , зазначила, що до [PERSON] приходили родичі з Білорусії. Також, зазначила, що сина [PERSON] не бачила. Свідок [PERSON] , з 1989 року була сусідкою [PERSON] , зазначила, що знає про сина [PERSON] , однак чи потребував [PERSON] та [PERSON] допомоги, чітко зазначити не може. Свідок [PERSON] , з 1988 року була знайома з [PERSON] , спілкувались дуже тісно, свідок знала всіх родичів. З [PERSON] бачилась кілька разів, останній раз коли хлопчику було 12 років. Свідок [PERSON] , працював разом з [PERSON] , зазначив, що у [PERSON] з сином були дружні стосунки, бачив їх разом останній раз коли [PERSON] було шість років. Також, зазначив, що збирали гроші для [PERSON] на лікування, позивача в лікарні не бачив. Свідок [PERSON] , зазначила, що [PERSON] був чоловіком її доньки, з 2000 року по 2016 рік. Під час шлюбу [PERSON] потрапив до лікарні, піклування за ним взяла на себе свідок, готувала їжу, купувала ліки. Також, зазначила, що ніколи не бачила інших родичів [PERSON] . Свідок [PERSON] , працював разом з [PERSON] , зазначив, що останній раз бачив [PERSON] на день народженні [PERSON] , коли йому виповнилось сорок років. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши учасників справи, свідків, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є рідним батьком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 1837. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №250. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , що належала на праві власності [PERSON] на момент смерті. 18 січня 2018 року [PERSON] звернувся до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапчук Н.В. про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Також, 15.06.2018 [PERSON] звернувся до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапчук Н.В. про прийняття спадщини за законом після смерті сина [PERSON] , який помер [INFO] , заява посвідчена нотаріально приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Карповою Н.М., зареєстровано в реєстрі за № 648. Постановою Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапчук Н.В. від 15.08.2019 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку спадкового майна, яке складається з 1/2 частки квартири [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , оскільки відсутні правовстановлюючі документи. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №11630. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 3/4 частини квартири [ADDRESS] , що належала на праві власності [PERSON] на момент смерті [INFO] [PERSON] звернувся до П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Також, 01 серпня 2019 року [PERSON] звернувся до П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом після смерті бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] . Постановою державного нотаріуса П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Щербенко О.В. від 01.08.2019 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на належну йому частку у спадковому майні [PERSON] , померлої [INFO] , яка складається з 3/4 частин квартири [ADDRESS] , оскільки відсутні правовстановлюючі документи. З матеріалів справи також вбачається, що [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом, оскільки Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапчук Н.В. та державним нотаріусом П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Щербенко О.В. було встановлено, що для вчинення нотаріальних дій відсутні правовстановлюючі документи. Судом установлено, що Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва під головуванням судді Зотько Т.А. відкрито провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапчук Н.В., П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності у порядку спадкування за законом та на даний момент розглядається суддею. Однак, [PERSON] вважає, що [PERSON] не може успадкувати майно залишене його батьком та бабусею, оскільки ухилявся від їх піклування та утриманні, коли вони перебували в безпорадному стані. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтями 1261-1264 ЦК України визначені черги спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 1262 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частина перша статті 1268 ЦК України регламентує, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя. Положення абзацу першого цієї частини не застосовується до особи, яка вчинила такий замах, якщо спадкодавець, знаючи про це, все ж призначив її своїм спадкоємцем за заповітом. Не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині. Не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини . Не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду . Якщо шлюб визнаний недійсним після смерті одного з подружжя, то за другим із подружжя, який його пережив і не знав та не міг знати про перешкоди до реєстрації шлюбу, суд може визнати право на спадкування частки того з подружжя, хто помер, у майні, яке було набуте ними за час цього шлюбу. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. У справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 02 березня 2020 року у справі № 133/1625/18 (провадження № 61-1419св20), від 19 червня 2019 року у справі № 491/1111/15-ц (провадження № 61-14655св18), від 04 липня 2018 року у справі №404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18). Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що [PERSON] була особою похилого віку, ліквідатором аварії на Чорнобильський АЕС, часто хворіла, потребувала постійної допомоги, останні роки не могла самостійно себе обслуговувати та пересуватись, а [PERSON] у жовтні 2017 року отримав травму ноги та потрапив в лікарню, також потребував постійного догляду. Суд не заперечує того факту, що [PERSON] була людиною похилого віку, що також підтверджується датою її народження, а саме [INFO] . Безпорадний стан необхідно доказувати відповідними записами в медичних документах, проте стороною позивача в процесі розгляду справи таких не надано. Однак, дослідивши матеріали справи, судом установлено, що відсутні будь-які докази, які підтверджують, що через похилий вік [PERSON] та тяжку хворобу [PERSON] , дійсно перебували у безпорадному стані у зв`язку з чим потребували допомоги, саме від [PERSON] , а також, що останній був зобов`язаний надавати таку допомогу, але свідомо ухилявся від її надання. Отже, твердження позивача про належне здійснення ним постійного догляду за своєю мамою та рідним братом, виключає перебування їх у безпорадному стані та потреби додаткового догляду з боку інших осіб, а саме [PERSON] . Також, судом установлено та не заперечувалось сторонами по справі, поясненнями свідків, що [PERSON] разом з мамою з вересня 2016 року переїхав до Російської Федерації та на момент смерті свого батька навчався в одинадцятому класі, був неповнолітньою особою без самостійного фінансового заробітку та перебував на утримані своєї матері. Аналізуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що [PERSON] не міг надавати матеріальної допомоги та не міг доглядати за своїм батьком та бабусею, в силу свого юного віку та місцезнаходження в Російській Федерації. Оскільки, під час розгляду справи не було встановлено належними і відповідними доказами того, що [PERSON] та [PERSON] перебували в безпорадному стані та потребували догляду і допомозі саме від [PERSON] , а останній свідомо ухилявся, та беручи до уваги, що на момент смерті батька [PERSON] перебував в юному віці, який не передбачає обов`язкового заробітку власних коштів, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем та його представником належними і допустимими доказами обставин, на які вони посилаються в обґрунтування своїх позовних вимог. Враховуючи викладе вище, суд приходить до висновку, оскільки підставою для усунення від права на спадкування на підставі частини п`ятої статті 1224 ЦК України є сукупність обставин, які позивачем доведено не було, позов не підлягає задоволенню. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача необґрунтовані та не підлягають задоволенню, оскільки не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено статтями 76-79 та 81 ЦПК України. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови в позові покладається на позивача.

Outcome: dismissed