Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до комунального підприємства «Чугуївтепло» про захист прав споживачів, і, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив зобов`язати комунальне підприємство «Чугуївтепло» здійснити перерахунок вартості послуг центрального опалення у відповідності до договору про надання послуг з центрального опалення від 12.07.2014 року, як користувачу Ѕ частини квартири [ADDRESS] , починаючи з 02.03.2017 року по день звернення до суду; зобов`язати комунальне підприємство «Чугуївтепло» при здійсненні перерахунку за надані послуги з центрального опалення у відповідності до договору про надання послуг з центрального опалення від 12.07.2014 року врахувати пільгу учасника бойових дій на Ѕ частину квартири. В обґрунтування позову посилається на те, що він є власником Ѕ частини квартири [ADDRESS] , тому між ним та відповідачем укладений договір про надання послуг з центрального опалення від 12.07.2014 року, як користувачу Ѕ частини квартири, які він повинен оплачувати, як споживач послуг, натомість відповідач нараховує йому плату за послуги з центрального опалення на всю квартиру, тим самим порушуючи умови договору. Також, в позові зазначено, що він є учасником бойових дій, але відповідач в порушення норм діючого законодавства нараховую вказану пільгу на всю квартиру, а не на ту частину, яка є у його користуванні та на яку у нього з підприємством укладений договір, у зв`язку з чим просить позов задовольнити. Ухвалою Чугуївського міського суду від 12.09.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Відповідач комунальне підприємство «Чугуївтепло» звернулося із зустрічним позовом, яким просить визнати окремий пункт Договору про надання послуг з центрального опалення від 22.07.2014 року, а саме п.2 розділу «Предмет договору» в частині зазначеного розміру частки квартири «0,5 часті (половина)» -нечинним; стягнути з [PERSON] заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 01.10.2016 року по 01.09.2019 року в розмірі 18\~635 (вісімнадцять тисяч шістсот тридцять п`ять) грн 21 коп., а також судовий збір у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн 00 коп. Позов мотивований тим, що при укладанні договору № 1-58-32 від 22.07.2014 року про надання послуг з центрального опалення відповідач вказав, що йому належить Ѕ частина квартири на праві власності. Правовстановлюючих документів не надав. Таким чином [PERSON] навмисно ввів в оману працівників підприємства шляхом надання недостовірної інформації відносно частки квартири. Нарахування [PERSON] здійснювалися за послуги опалення на всю квартиру на підставі наявних доказів, які є в розпорядженні КП «Чугуївтепло». З березня 2017 року відповідачу за зустрічним позовом, як пільговику надається пільгова знижка у розмірі 75% на площу 31,5 кв.м., згідно визначеної законодавством норми. За цей час відповідач за зустрічним позовом до підприємства не звертався з приводу коригування вказаної пільгової площі, у зв`язку із зменшенням площі квартири. На даний час розмір загальної площі квартири [ADDRESS] становить 55,2 кв.м. Доказів розділу особових рахунків [PERSON] не надав. Комісією 06.08.2019 року обстежено квартиру [ADDRESS] . За результатами обстеження встановлено, що одноособовим користувачем квартири є [PERSON] та здає її у найм. Станом на вересень 2019 року у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 18635,21 грн., про необхідність погасити заборгованість відповідач повідомлявся письмово, однак наявної заборгованості не погасив. На підставі наведеного просить зустрічну позовну заяву задовольнити. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 18.02.2020 року закрито підготовче провадження по справі та справупризначено до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали свої позовні вимоги, надав суду пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просили первісний позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного відмовити, оскільки вважали його необґрунтованим. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав повністю, проти його задоволення заперечував, просив зустрічний позов задовольнити, надавши суду пояснення, аналогічні викладеним в зустрічній позовній заяві. Представник третьої особи пояснила суду, що [PERSON] у лютому 2017 року надав до Управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради заяву про внесення його до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги як учасник бойових дій, зазначивши загальну площу квартири 55,2 кв.м. Вказана пільга йому надана у розмірі 75% на площу у розмірі 31,5 кв.м. У разі, якщо квартира належить декільком власникам на праві спільної часткової власності, то вони розділяють особові рахунки. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, як необґрунтований, а зустрічний позов суд вважає підлягає частковому задоволенню. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип змагальності сторін, закріплений у вказаних нормах процесуального права, передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивач [PERSON] в позові і в судовому засіданні зазначав, що він є власником Ѕ частини квартири [ADDRESS] , однак жодних належних та допустимих доказів суду не надав, натомість відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 07.08.2019 року відомості щодо права власності за адресою: [ADDRESS] , відсутні (а.с.67). Згідно листа Чугуївського міжміського бюро технічної інвентаризації №286 від 25.09.2019 року право власності станом на 31.12.2012 року на нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] , [PERSON] по розподілу майна в рівних частинах на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Роганською КЕЧ району від 22.12.1994 року (а.с.76). Однак згідно актів від 06.08.2019 року та 27.01.2021 року за результатами обстеження квартири за адресою: [ADDRESS] , у томі числі згідно інформації від мешканців, сусідів вказаної квартири, комісією встановлено, що позивач [PERSON] фактично одноособово користується всією площею 55,2 кв.м. квартири протягом більше ніж 10 років (а.с.68,122). Відповідно до договору №1-58-32 про надання послуг з централізованого опалення, укладеного від 22.07.2014 року між КП «Чугуївтепло» та [PERSON] , предметом даного договору є надання постачальником вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення, а споживачем своєчасна оплата наданих послуг за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором (а.с.62-64). Згідно пп.1,2 п.16 вказаного договору споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки, повідомляти постачальника про осіб, строк тимчасового проживання яких у квартирі перевищив місяць, а також про зміни у стані підсобного господарства і санітарно-технічного та інженерного обладнання протягом місяця, однак позивач, всупереч домовленості, не повідомив постачальника, що квартира [ADDRESS] здається у найм протягом 2019 та 2020 року. Згідно п.14 договору №1-58-32 про надання послуг з централізованого опалення, укладеного від 22.07.2014 року у разі надання послуг не в повному обсязі, відхилення їх кількісних і якісних показників від нормативних, постачальник здійснює перерахунок плати. Позивачем не доведено суду, що КП «Чугуївтепло» надавало послуги не в повному обсязі, здійснювало відхилення їх кількісних і якісних показників від нормативних. Повідомленням від 11.09.2019 року [PERSON] направлена претензія по сплаті заборгованості за спожите тепло, яку він особисто отримав 24.09.2019 року, про що свідчить його підпис в повідомленні (а.с. 61). КП «Чугуївтепло» тричі, а саме: 01.08.2019 року, 13.09.2019 року та 15.01.2021 року пропонувало позивачу [PERSON] надати підприємству правововстановлюючі документи на квартиру та внести зміни в договір в частині частки права власності (а.с.69, 70, 123). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 536 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до частини 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 7 вказаного Закону індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. З матеріалів справи вбачається, і це не спростовано відповідачем, що позивач виконує умови укладеного договору і надає відповідачу передбачені ним послуги. Згідно наданого відповідачем розрахунку, який здійснювався за затвердженими тарифами, інформація про які є загальнодоступною, заборгованість [PERSON] за особовим рахунком № [NUMBER] перед КП «Чугуївтепло» ТОВ за період з 01.10.2016 року по 01.09.2019 року становить 18635 грн. 21 коп. (а.с. 60). Правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання житлово-комунальних та інших послуг, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. За вказаних обставин суд приходить до висновку про те, що зустрічні позовні вимоги КП «Чугуївтепло» в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за надані послуги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо зустрічної вимоги про визнання окремого пункту договору нечинним, то в цій частині суд відмовляє в її задоволенні, оскільки це істотна умова договору та в подальшому визнання її нечинною призведе до неможливості виконання умов договору в цілому. Так, стаття 322 ЦК зазначає, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~пунктів 1,\~2\~частини 2\~статті 7\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» індивідуальний\~споживач зобов`язаний\~укладати договори\~про надання\~житлово-комунальних\~послуг у\~порядку і\~випадках,\~визначених законом;\~ своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини. У відповідності до статті 162 ЖК УРСР визначено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Отже чинне законодавство визначає обов`язок для співвласника, незалежно від фактичного проживання, сплачувати комунальні послуги. Позивач [PERSON] не позбавлений права у разі сплати комунальних послуг в повному обсязі звернутися до суду з позовом про стягнення сплачених коштів в порядку регресу на підставі положень ст.544 ЦК України. Стаття 360 ЦК України передбачає, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. При цьому, для заявлення відповідної вимоги, форма співвласності на нерухоме майно, у вигляді спільної сумісної чи часткової, не має значення. Отже, кожен із співласників спільної часткової власності несе витрати по утриманню майна відповідно до своєї частки у спільному майні. Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають за ч.1 ст.541 ЦК України у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Згідно частини\~3\~статті 9 Закону\~України «Про\~житлово-комунальні\~послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно довідки КП «Чугуївтепло» від 01.02.2021 № 05-04/60 за адресою: [ADDRESS] , відкрито один особовий рахунок № [NUMBER] , жодних звернень від інших користувачів (власників) квартири за вказаною адресою щодо поділу між ними особового рахунку до підприємства не надходило (а.с.121), тобто частки квартири не виділені. Дана обставина свідчить про те, що квартири є єдиним цілим Якщо [PERSON] власник Ѕ частини квартири, то необхідно було розділити особові рахунки, що позивачем за основним позовом зроблено не було, окрім того, при оформленні пільги, як учасник бойових дій [PERSON] зазначив в особистій заяві до Управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради Харківської області для внесення його до Єдиного державного автоматизованого реєстру пільговиків за фактичним місцем проживання, що площа квартири за адресою: [ADDRESS] , становить 55,2 кв.м.(а.с.66), тобто суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] отримує пільгу, як учасник бойових дій, на всю площу квартири, а не на її половину, та користується нею в повному об`ємі. Отже, в задоволенні позовних вимог суд відмовляє, оскільки вони позивачем не доведені жодним належним та допустимим доказом, а навпаки спростовані дослідженими документами. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial