Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом та свої вимоги мотивує тим, що він є власником будинку за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстрований з 2001 року, але не проживає більше 10 років його колишній зять [PERSON] . Останній у будинку не мешкає, однак надавачі комунальних послуг в своїх розрахунках (квитанціях) зазначають кількість мешканців - 7 осіб, та нараховують відповідні платежі, які позивач сплачує самостійно. Також, у зв`язку з реєстрацією [PERSON] у його будинку, він почав отримувати листи АТ «ПриватБанк» про те, що на його майно у зв`язку з кредитними зобов`язаннями [PERSON] може бути застосовано стягнення. У зв`язку з цим просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком за адресою: [ADDRESS] , судові витрати просить залишити за собою. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступні обставини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 29.08.2012,- [PERSON] на праві приватної власності належить два житлових будинка під літ. «А-1», «М-1» з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] (а.с.49-50). З довідки, наданої Управлінням «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради №14.03-08/136663 від 23.12.202, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] (а.с.39). Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 28.09.2017, - між [PERSON] та [PERSON] розірвано шлюб, зареєстрований 06.10.2001 Сумським міським відділом РАГС Сумського обласного управління юстиції, актовий запис №1256 (а.с.35-36). У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України, - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України, - власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до статті 15 ЦК України, - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. У відповідності до положень статті 16 ЦК України,- особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права. Тлумачення наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном, що перебуває у приватній власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі звернутися до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, або шляхом виселення (негаторний позов). Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] зазначив, що він є власником будинку, у якому зареєстрований відповідач, однак більше 10 років відповідач по місцю реєстрації не проживає, тому через формальну реєстрацію відповідача в його будинку, порушуються його законні права на користування та розпорядження власним будинком. На підтвердження факту не проживання відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , позивачем надано акт про не проживання особи за місцем реєстрації від 26.11.2020, підписаний [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , з акту вбачається, що [PERSON] не проживає за вищевказаною адресою з 2014 по даний час (а.с.10). Відповідач [PERSON] не був членом сім`ї власника житла - позивача, оскільки згідно ч. 2 ст. 64 ЖК України, - до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки, а відповідач [PERSON] був чоловіком дочки позивача, тому не був членом його сім`ї до розірвання шлюбу в 2017 році. Матеріалами справи підтверджується, що права позивача, як власника будинку порушуються відповідачем, який у будинку [PERSON] фактично не проживає, однак має у ньому зареєстроване місце проживання, що є перешкодою для позивача у здійсненні повноважень власника. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном у випадку, коли особа не проживає у спірному житловому приміщенні, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим вимогу про визнання особи такою, що втратила право користування. Така позиція висловлена у висновку Верховного Суду у постанові від 29 липня 2020 року у справі №345/1241/19. Суд вважає, що реєстрація відповідача у будинку, який належить позивачеві, порушує права останнього, оскільки перешкоджає здійсненню ним права користування та розпорядження своїм майном, як складовими частинами права власності. Оскільки [PERSON] більше 7 років не проживає без поважних причин за адресою реєстрації, то суд вважає можливим визнати останнього таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved