Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, де просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що їй на праві індивідуальної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10.05.2011 року належить житлова квартира [ADDRESS] в місті Жовті Води Дніпропетровської області. Окрім неї у даному житловому приміщенні зареєстровані неповнолітні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], та [PERSON]. Шлюб між нею та останнім розірвано 03.07.2017 року. Оскільки відповідач не є членом сімї позивача , у зареєстрованому житловому приміщенні не мешкає з червня 2017 року, особистих його речей у квартирі не має. На даний час витрати по утриманню квартири здійснюються нею самостійно і вона має намір оформити субсидію, проте реєстрація відповідача, який не проживає у даній квартирі більше року, є перешкодою для реалізації його права, як власника майна. За таких обставин, позивач вважає, що оскільки відповідач у квартирі не проживає понад один рік, шлюб між ними розірвано і спільне господарство вони не ведуть, а всі обовязки з утримання житла вона несе самостійно, відповідач втратив право на користування вказаною квартирою. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Також зазначила, що вказана квартира хоч і була придбана у період їх із відповідачем шлюбу, однак за кошти її особисті (оскільки чоловік не працював) та її батька. Вказала що на той час із [PERSON] вони мали спільний бюджет. Після розірвання шлюбу між ними, чоловік виїхав із приміщення, забравши особисті речі, це відбулось без примусу з її боку і ключів від вхідних дверей він не мав. Жодного разу він не приходив до квартири і уникає спілкування із нею. Витрати з утримання приміщення лягають на неї особисто. Відповідач [PERSON] у суді позовні вимоги не визнав в повному обсязі, при цьому пояснив, що на час придбання за договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS], вони із позивачем проживали разом та перебували у зареєстрованому шлюбі, мали спільний бюджет, відтак майно придбане за їх спільні кошти, як подружжя. Після розірвання шлюбу між ними у 2017 року позивач постійно намагається спровокувати конфлікти, забажала щоб він із старшим сином виїхав із приміщення, чинить перешкоди у користуванні вказаною квартирою, позбавивши його та малолітню дітей житла. Під час його приходу за вказаною адресою, двері йому не відчиняли у зв'язку з чим він звертався до правоохоронних органів. Вислухавши пояснення сторін, повно, всебічно та обєктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ч.1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4\~ст. 77 ЦПК України\~суд не бере до розгляду докази, що не стосується предмета доказування. Судом встановлено, що позивач та відповідач 09.09.2006 року з 04 серпня 2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 03 липня 2017 року /а.с. 10/. В період перебування сторін у шлюбі, а саме 10.05.2011 року, позивачем придбано квартиру [ADDRESS] (колишня назва 50-річчя Комсомолу) у місті Жовті Води Дніпропетровської області, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 10.05.2011 року /а.с. 17/. Відповідно довідки про склад сімї виданої виконавчим комітетом Жовтоводської міської ради від 16.11.2018 року за адресою [ADDRESS] зареєстрованими значаться позивач , відповідач та їх малолітні діти [PERSON], [PERSON]В.(а.с.11). Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, являється їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно положень ч. 1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з розясненнями, викладеними у п.п. 23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про судову практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Оскільки квартира [ADDRESS] (колишня назва 50-річчя Комсомолу) у місті Жовті Води Дніпропетровської області придбана позивачем у період перебування в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, дана квартира являється їхньою сумісною власністю. За викладених обстави, відповідно до вимог ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового Кодексу України, [PERSON], як співвласник житлового будинку, має право використовувати дане помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і має право розпоряджатися житлом на власний розсуд, у звязку з чим, у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного, у відповідності з зазначеними нормами закону і

Outcome: dismissed