Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до Державного інституту праці та соціально-економічних досліджень про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 22318,72 грн., індексації несвоєчасно виплаченої заробітної плати в сумі 715 грн. та моральної шкоди в сумі 10000 грн.. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що з 04 січня 1976 року він перебуває у трудових відносинах з відповідачем. Однак з жовтня 2013 року відповідач не виплачує позивачеві заробітну плату та індексацію, передбачену діючим законодавством, внаслідок чого були порушені його права на оплату праці. Крім того, позивач наголосив, що у зв'язку із затримкою виплати заробітної плати відповідач має відшкодувати йому моральну шкоду, заподіяну у зв'язку із стражданнями через відсутність коштів для нормального існування, розмір якої позивач оцінює у 10000 грн.. Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб. В судовому засіданні 24.06.2014 року позивач надав суду заяву про уточнення позовних вимог, яка була прийнята судом до розгляду, в якій зменшив суму, заявлену до стягнення, посилаючись на те, що відповідачем сплачено частину заборгованості з заробітної плати у розмірі 8794,01 грн., у зв'язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача 24239 грн., з яких 13524,71 грн. заборгованості по заробітній платі, індексації несвоєчасно виплаченої заробітної плати в сумі 715 грн. та моральної шкоди в сумі 10000 грн. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги з урахуванням уточнень в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, причину неявки не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Близнюков В.І. в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 23.06.2014 року через канцелярію суду надійшло заперечення на позовну заяву (вхідний № 17867), в якому відповідач визнав позовні вимоги частково, а саме у сумі 13524,71 грн. боргу по заробітній платі, посилаючись на те, що у червні 2014 року позивачеві було частково погашено заборгованість по заробітній платі у розмірі 8794,14 грн., у зв'язку з чим станом на 20.06.2014 року заборгованість відповідача по сплаті заробітної плати становить 13524,71 грн.. В частині позовних вимог позивача про стягнення індексації несвоєчасно виплаченої заробітної плати в сумі 715 грн. та моральної шкоди в сумі 10000 грн. відповідач заперечував, посилаючись на те, що згідно з доданих позивачем розрахункових відомостей, відповідач проводив індексацію несвоєчасно виплаченої заробітної плати та ці суми були включені до основного розміру заборгованості по виплаті заробітної плати. Крім того, відповідач вважає, що позивачем у позовній заяві не зазначено у чому саме полягають страждання, та не надано документів, якими підтверджується цей факт. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення позивача, суд встановив наступне. Судовим розглядом встановлено, та підтверджено відповідачем у письмовому запереченні на позовну заяву, що позивач знаходиться у трудових відносинах з відповідачем з 04 січня 1976 року та на даний час він час працює на посаді завідувача відділу економії та організації виробництва енергетичних служб підприємства. Також, відповідачем не заперечується й той факт, що у Державного інституту праці та соціально-економічних досліджень станом на 20 червня 2014 року існує заборгованість перед відповідачем по сплаті заробітної плати за період з листопада 2013 року по травень 2014 року. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Приписами ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Враховуючи, що відповідач в порушення вимог чинного законодавства не виплатив [PERSON] нараховану заробітну плату з період з листопада 2013 року по травень 2014 року, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 13524,71 грн.. Стосовно позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості з індексації заробітної плати за період з жовтня 2013 року по травень 2014 року, суд вважає необхідним зазначити наступне. Згідно зі ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (в редакції від 1 січня 2003 року). Відповідно до ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів й послуг. Індекс споживчих цін є показником, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а порогом індексації є величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. За ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру. Структуру заробітної плати визначено у ст. 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством. Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з п. п. 2.2.7 «Інструкції зі статистики заробітної плати», затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5. За ч. 2 ст. 233 КЗпП України в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Конституційний Суд України своїм рішенням від 15 жовтня 2013 року № 9рп/2013 визначив, що положення ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, саме як складових належної працівнику заробітної плати, без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Судовим розглядом встановлено, що суми індексації заробітної плати та компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати є складовими частинами заробітної плати (додатковою заробітною платою). Таким чином, в разі порушення законодавства про оплату праці в частині виплати індексації заробітної плати працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому до виплати суми індексації без обмеження будь-яким строком. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101%. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. На підставі ч. 5 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», в разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв'язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому за ч. 1 ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів. Визначення правил обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, закріплено у «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок). Згідно з пунктом 1-1 Порядку підвищення грошових доходів громадян у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Пункт 4 Порядку містить загальне правило визначення суми індексації заробітної плати, а саме: сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків. З наданого позивачем розрахунку індексації заробітної плати вбачається, що за період з жовтня 2013 року по травень 2014 року сума нарахованої та несплаченої індексації становить 715 грн.. Разом з тим, з наданих позивачем розрахункових відомостей за цей період вбачається, що відповідачем проведено індексацію несвоєчасно виплаченої заробітної плати за жовтень 2013 року та листопад 2013 року. Зазначене свідчить про наявність факту порушення трудового законодавства в частині невиплати позивачу індексації заробітної плати за період з грудня 2013 року по травень 2014 року. Згідно з положеннями пунктів 1-1 та 4 Порядку, у даному випадку індекс споживчих цін наростаючим підсумком за період грудень 2013 року - травень 2013 року перевищив поріг індексації у березні 2014 року та склав 101,76 %. Індекс інфляції за березень публікується до 10 квітня. З урахуванням зазначеного, індексації підлягає заробітна плата позивача за квітень - травень 2014 року у розмірі 58,46 грн. (15,83 грн. за квітень 2014 року + 42,63 грн. за травень 2014 року). Враховуючи, що згідно положень наведених нормативних актів індексація заробітної плати входить до структури заробітної плати, з якої проводяться відрахування податків та обов'язкових платежів, які мають бути враховані у розрахунку індексації, суд приходить до висновку, що при виплаті відповідачем позивачу відповідних сум належить утримати з вказаних сум передбачені законом податки і обов'язкові платежі. Таким чином, суд вважає необхідним задовольнити частково позовну вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості з індексації заробітної плати за період з грудня 2013 року по травень 2014 року у сумі 58,46 грн.. Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, яку позивач оцінює у 10000 грн., суд вважає необхідним зазначити наступне. Згідно з ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи, що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин справи. Позивач наголосив, що тривала невиплата йому заробітної плати призвела до втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагала від нього додаткових зусиль для організації свого життя через відсутність коштів для нормального існування. Крім того, суд вважає, що сам факт затримки у виплаті заробітної плати, який принаймні визнаний відповідачем, свідчить про заподіяння позивачу моральної шкоди, але, виходячи з обставин спричинення шкоди, принципів розумності і справедливості, суд вважає, що розмір заподіяної моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає суму у розмірі 1000,00 грн., що є достатньою, справедливою та виваженою для компенсації моральних страждань позивача. Відповідно до п.п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial