Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений зареєстрований 12.01.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, а також визначення його участь у вихованні дитини [PERSON], [INFO] Свої вимоги мотивував тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося в силу наявності різних поглядів на шлюб та сім'ю. Наразі шлюбні відносини між ними припинені, проживають окремо. З часу фактичного припинення шлюбних відносин дитина проживає разом з відповідачем. На переконання позивача подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Як зазначає позивач, він розуміє свій батьківський обовязок приймати участь у вихованні дитини, має дуже велике бажання виховувати свою дитину, спілкуватися з нею, віддаючи своє тепло та батьківську турботу, а тому просить визначити його участь у вихованні дитини. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач та її представник позов в частині щодо розірвання шлюбу та побачень з дитиною відповідно до висновку органу опіки та піклування підтримують, просять задовольнити. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги позивача підтримують в частині, в якій вони співпадають з висновком № 138/12-34 від 24.03.2017, який надавався раніше. Задоволення решти вимог залишають на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 12.01.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис за № 06, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб [PERSON] І-ФМ № 101556 від 12.01.2013 року. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON], дружини [PERSON]. У шлюбі у них народилася дитина [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження Серія МА № 2412696, видане 29.01.2013 року Відділом реєстрації актів цивільного стану м. Кішварда, Угорська Республіка, номер у реєстрі 48/2013. Батьком записаний [PERSON], матірю [PERSON]). Судом також встановлено, спільне життя між подружжя не склалося через розходження поглядів на життя, відсутність взаєморозуміння; шлюбні відносини між подружжям припинилися, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. На переконання позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, збереження шлюбу є неможливим. У звязку з наведеним, позивач просить розірвати їхній шлюб. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи наведене та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а отже, укладений між [PERSON] та [PERSON] шлюб підлягає розірванню. Що стосується вимоги щодо визначення участі одного з батьків у вихованні дитини, то суд приходить до наступних висновків. Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ст. 141 СК України). Відповідно до положень ст. ст. 150, 151 СК України, батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Згідно з ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно з ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно з ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов'язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків. Відповідно до положень ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Крім того, правилами ст. 19 СК України встановлено, зокрема, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обовязковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Органом опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому 24.03.2017 року зроблено висновок № 138/12-34 що розвязання заявленого [PERSON] до [PERSON] спору з приводу участі одного з батьків у вихованні дитини. Як випливає вищезазначеного висновку, враховуючи інтереси малолітньої [PERSON], [INFO], орган опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому вважає доцільним встановити батьку дитини гр. [PERSON] наступний порядок зустрічі з його дитиною: кожної першої та третьої суботи місяця з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв.; кожної другої та четвертої неділі місяця з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв.; кожного вівторка та четверга з 18 год. 00 хв. до 20 год. 30 хв. Батькам дитини рекомендовано знайти взаєморозуміння в питаннях виховання дитини для її подальшого нормального розвитку, сприйняття та усвідомлення сімейних цінностей і моралі. На підставі зазначеного висновку та з урахуванням ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, які не заперечують проти вищезазначеного графіку зустрічей та інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає можливим визначити способи участі [PERSON] у вихованні доньки [PERSON], [INFO], у формі зустрічей наступним чином: кожної першої та третьої суботи місяця з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв.; кожної другої та четвертої неділі місяця з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв.; кожного вівторка та четверга з 18 год. 00 хв. до 20 год. 30 хв. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 3 ст. 209 та ч. 1 ст. 218 ЦПК України 09 червня 2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 13 червня 2017 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial