Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що 02.03.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір процентної позики, у відповідності до п.п. 1, 2\~ якого позикодавець передав позичальнику грошову суму у розмірі 8 750 євро, а останній зобовязався повернути до 31.12.2011 року вказану суму коштів з урахуванням відповідних нарахованих відсотків. Цього ж дня зазначена вище сума грошових коштів була передана готівкою, що додатково підтверджується змістом додатку №1 до вищезазначеного договору, скріпленого підписами сторін у справі. Однак, після настання моменту виконання грошового зобовязання з боку позичальника за умовами вищенаведеного договору, тобто повернення грошових коштів, відповідач [PERSON] взяте на себе грошове зобовязання не виконав. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29.10.2014 року у справі №127/19729/14-ц, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 12.12.2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.02.2015р., стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором процентної позики від 02.03.2008 року у розмірі 145 964,05 грн. В подальшому, заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.02.2015р. у справі №127/124/15-ц із [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто заборгованість за простроченими процентами за період з березня 2008 року по грудень 2014 року за вищевказаним договором процентної позики від 02.03.2008р. в розмірі 205927,00 грн. В свою чергу п. 2.2 даного договору процентної позики від 02.03.2008 року передбачає, що розмір процентів за даним договором становить 18% річних від суми позики. У відповідності до умов додатку №1 до вищезазначеного договору (Порядок надання та повернення позики), скріпленого підписами сторін по справі, розмір процентів з урахуванням загального розміру позики у 8 750 євро за один календарний місяць становить 131,00 євро, у звязку з чим загальний розмір заборгованості відповідача по простроченим процентам за період з січня 2015 року по квітень 2017 року складає 3 668 євро. Більш того, 01.11.2014 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки, згідно з умовами якого останній поручився перед кредитором за виконання відповідачем [PERSON] частини грошового зобовязання, загальний розмір якого складає 50 євро, що виникло у боржника перед кредитором за умовами договору процентної позики від 02.03.2008 року в частині нарахованих відсотків. Враховуючи, що згідно з умовами договору поруки від 01.11.2014 року відповідач [PERSON] є поручителем відповідача [PERSON] за виконання останнім свого грошового зобовязання по договору процентної позики від 02.03.2008 року в сумі 50 євро, то на думку позивача є усі правові підстави для стягнення з відповідача [PERSON] заборгованість у зазначеній сумі, яка у гривневому еквіваленті складає 1444,44 грн. Враховуючи вищевикладені обставини позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив: - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по простроченим процентам за договором процентної позики від 02.03.2008 року у розмірі 104520,21 грн. - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором поруки від 01.11.2014 року у розмірі 1444,44 грн. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, однак 12.07.2017р. звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність, в якій також зазначив про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON]А в судові засідання 18.05.2017р., 26.06.2017р. та 12.07.2017р. не зявилися. Про час та місце розгляду справи відповідачі були повідомлені завчасно та належним чином, що підтверджується відповідними підписами у рекомендованих повідомленнях про вручення поштових відправлень. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи або ж про розгляд справи без участі відповідачів, до суду не надходило. Відповідно до частини першої статті 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. (ч. 2 ст. 224 ЦПК) Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів статей 169, 224 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідачів в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.03.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір процентної позики, відповідно до пункту 1 якого, позикодавець надає позичальнику предмет позики (грошові кошти) в розмірі, визначеному цим договором, а останній приймає\~і зобовязується повернути\~названу позику позикодавцю у визначений цим договором строк, а також сплатити проценти за весь термін надання позики у строк та розмірах, що обумовлені умовами цього договору (а.с.7). Сума позики становить за цим договором 8 750 євро, розмір процентів за цим договором становить 18% річних від суми позики. Нарахування та сплата процентів здійснюється позичальником самостійно без окремої вимоги позикодавця згідно з додатком, який є невідємною частиною цього договору (п.2 договору процентної позики). Згідно з пунктами 3.1, 3.2 вищезазначеного договору строк надання позики позичальнику становить з моменту підписання цього договору, остаточною датою повернення позики є 31.12.2011 року. Згодом термін дії договору було пролонговано (продовжено) до 15.07.2013 року, що між сторонами погоджено згідно відмітки у зазначеному договорі. Цього ж дня зазначена вище сума грошових коштів була передана готівкою, що додатково підтверджується змістом додатку №1 до вищезазначеного договору Порядок надання та повернення позики, скріпленого підписами сторін у справі (а.с.8). Однак, після настання моменту виконання грошового зобовязання з боку позичальника відповідач Адамчук А.А. взятого на себе грошового зобовязання не виконав, у звязку з чим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29.10.2014 року у справі №127/19729/14-ц, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 12.12.2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.02.2015р., позов Реймера Юрія Євгеновича до Адамчука Анатолія Анатолійовича, Богача Анатолія Антоновича про стягнення боргу задоволено частково, стягнуто з Адамчука А.А. на користь Реймера Ю.Є. заборгованість за договором процентної позики від 02.03.2008 року у розмірі 145 964,05 грн. Стягнуто з Богача А.А. на користь Реймера Ю.Є. заборгованість за договором поруки від 01.08.2014 року у розмірі 838,87 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В іншій частині задоволення позову відмовлено. Крім того, заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.02.2015р. у справі №127/124/15-ц позов задоволено: стягнуто з Адамчука Анатолія Анатолійовича на користь Реймера Юрія Євгеновича заборгованість по простроченим процентам за договором процентної позики від 02.03.2008 року у розмірі 205927,00 грн.; стягнуто з Богача Анатолія Антоновича на користь Реймера Юрія Євгеновича заборгованість по простроченим процентам за договором поруки від 01.11.2014 року у розмірі 963,00 грн. Отже, обставини укладення між сторонами даної справи вищенаведеного договору процентної позики та факти порушення відповідачем по справі грошового зобовязання, в силу приписів частини третьої статті 61 ЦПК України, згідно якої обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, повторному доказуванню не підлягають, оскільки останні вже були предметом судового розгляду вищезазначених цивільних справ. Поряд з цим, як вбачається з матеріалів справи, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29.10.2014 року у справі №127/19729/14-ц та заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02.02.2015р. у справі №127/124/15-ц, боржниками не виконано. Відповідно до статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 цього Кодексу строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом України у постанові від 25 травня 2016 року при розгляді справи №6-157цс16. Відповідно до частини другої статті 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що наявність рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29.10.2014 року у справі №127/19729/14-ц про стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за договором позики, яке на даний час не виконано боржником, не позбавляє права позивача вимагати стягнення з боржника процентів за користування коштами у розмірі встановленому договором. Як уже було зазначено вище, пунктом 2.2 даного договору процентної позики від 02.03.2008 року передбачено, що розмір процентів за даним договором становить 18% річних від суми позики. У відповідності до умов додатку №1 до вищезазначеного договору (Порядок надання та повернення позики), скріпленого підписами сторін по справі, розмір процентів з урахуванням загального розміру позики у 8 750 євро за один календарний місяць становить 131,00 євро, у звязку з чим загальний розмір заборгованості відповідача [PERSON] по простроченим процентам за період з січня 2015 року по квітень 2017 року складає 3 668 євро, що вбачається із розрахунку 131,00 євро х 28 місяці = 3 668,00 євро, де 131,00 євро розмір процентів за один календарний місяць; 28 місяці кількість місяців у період із січня 2015 року по квітень 2017 року; 3 668,00 євро розмір заборгованості по простроченим процентам; що станом на 03.04.2017 року у гривневому еквіваленті складає 105968,52 грн. В той же час суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З матеріалів справи вбачається, що в позовній заяві позивач просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по простроченим процентам за договором процентної позики від 02.03.2008 року у розмірі 104520,21 грн., що еквівалентно 3618,00 євро. Перевіривши правильність розрахунків позивача судом встановлено, що згідно з офіційним курсом НБУ, станом на момент звернення позивача до суду з позовною заявою (03.04.2017р.) 3618,00 доларів США еквівалентно 104524,02 грн. (3618,00 х 28,89 = 104524,02) Станом на момент прийняття рішення у справі (12.07.2017р.) 3618,00 доларів США еквівалентно 107165,16 грн. (3618,00 х 29,62 = 107165,16) Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості по простроченим процентам за договором процентної позики від 02.03.2008 року підлягають задоволенню в межах заявлених вимог в сумі 104520,21 грн. Що стосується позовних вимог, в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором поруки від 01.11.2014 року у розмірі 1444,44 грн., то позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, з огляду на таке. Як встановлено судом, 01 серпня 2014 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки, згідно з умовами якого останній поручився перед кредитором за виконання відповідачем [PERSON] частини грошового зобовязання, загальний розмір якого складає 50 євро, що виникло у боржника перед кредитором за умовами договору процентної позики від 02.03.2008 року. Відповідно до пункту 2.1 договору поруки від 01.08.2014р. під грошовим зобовязанням в цьому договорі розуміють грошову суму у розмірі 8750 євро, що виникло у боржника перед кредитором станом на 01.08.2014р. по договору процентної позики від 02.03.2008р. Як уже зазначено вище, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29.10.2014 року у справі №127/19729/14-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором поруки від 01.08.2014 року у розмірі 838,87 грн. З тексу вказаного судового рішення вбачається, що 838,87 грн. еквівалентно саме 50 євро. Крім того, 01 листопада 2014 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки, згідно з умовами якого поручитель ([PERSON]А.) поручився перед кредитором ([PERSON]Є.) за виконання обовязку відповідача [PERSON], щодо виконання останнім грошового зобовязання перед кредитором, передбаченого п. 2.1 цього договору. Відповідно до п. 2.1 договору поруки під грошовим зобовязанням в цьому договорі розуміють грошову суму, що виникло у боржника перед кредитором станом на 01.11.2014р. по договору процентної позики від 02.03.2008р. із сумою позики 8750,00 євро в частині нарахованих відсотків. При цього, пунктом 1.2 договору поруки від 01.11.2014р. передбачено, що у разі порушення боржником обовязку по виконанню грошового зобовязання поручитель згідно з вимогами ч. 2 ст. 533 ЦК України відповідає перед кредитором в частині виконання зобовязання у розмірі 50 євро. Як уже зазначено вище, заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.02.2015р. у справі №127/124/15-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по простроченим процентам за договором поруки від 01.11.2014 року у розмірі 963,00 грн. З тексу вказаного судового рішення вбачається, що 963,00 грн. еквівалентно саме 50 євро. Згідно зі статтею 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.2 ст.554 ЦК України). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що обсяг відповідальності поручителя [PERSON] перед кредитором [PERSON] за договорами поруки від 01.08.2014р. та від 01.11.2014р. обмежувався лише частиною зобовязання у розмірі 50 євро, які стягнуті з поручителя згідно з рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29.10.2014 року у справі №127/19729/14-ц та заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.02.2015р. у справі №127/124/15-ц, а відтак вимоги позивача про повторне стягнення з поручителя 50 євро за договором поруки від 01.11.2014р., у звязку з нарахуванням процентів за новий період, є безпідставними та задоволенню не підлягають. Згідно зі статтею 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Положеннями статей 10, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо та в їх сукупності суд приходить до висновку, про наявність підстав для часткового задоволення позову, в частині вимог до [PERSON], та відмову у задоволенні позову в частині вимог до поручителя [PERSON]. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно з пунктом 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Таким чином, з урахування пропорційності розміру задоволених судом позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача витрати повязані зі сплатою судового збору в сумі 1045,21 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial