Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу із відповідачкою [PERSON]. В обґрунтування позову зазначив, що 02 жовтня 2004 року уклав шлюб із [PERSON], який зареєстровано Курянівською сільською радою, актовий запис №07. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Із відповідачем життя не склалося по причині відсутності взаєморозуміння, поваги один до одного та різних поглядів на сімейні відносини та обов?язки з ведення спільного господарства. Зазначив, що кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім?ю, з ініціативи відповідача між ними постійно виникають сварки. На протязі тривалого часу їхнє сімейне життя поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення ведення між ними спільного господарства, перебування в шлюбі носить формальний характер. Вважає, що розірвання шлюбу буде відповідати його інтересам та інтересам їхніх дітей. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак на адресу суду подав письмову заяву, в якій зазначив: «У підготовче та судові засіданні по цивільній справі за моїм позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу я з»явитися не можу за сімейними обставинами. Прошу такий судовий розгляд моєї справи проводити без моєї участі, позовні вимоги підтримую в повному обсязі, наполягаю на їх задоволенні, судові витрати залишити за мною і з відповідача не стягувати. Я категорично заперечую проти надання нам строку для примирення оскільки повністю втратив почуття любові до відповідача, наш шлюб відновленим бути не може. Я не бажаю бути у такому шлюбі, а оскільки шлюб є союзом добровільним і ніхто проти його волі не може бути до цього примушений, вважаю, що перебування у шлюбі із відповідачем порушить мої права, свободи та інтереси, зокрема й на можливу реалізацію в майбутньому мого права на створення нової повноцінної сім»ї. Також прошу суд при прийнятті судових рішень у даній справі, прийняти до уваги мої посилання зазначені у позові і у цій заяві. Додатково повідомляю суд, що з вересня 2017 року ми з відповідачем проживаємо окремо, шлюбні стосунки з відповідачем у мене повністю припинені, наше спільне життя не можливе внаслідок постійних сварок та неповаги до мене, як до чоловіка та батька, через постійні безпідставні звинувачення у подружній зраді. Щодо доказів то вони є долучені до позову і вважаю, що відповідач не буде заперечувати мого позову й обставин, яким він обґрунтований. У випадку належним чином повідомленого відповідача, за відсутності відповідних заяв з його сторони, не заперечую й клопочу про заочний розгляд моєї справи». Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча була повідомлена належним чином про слухання справи, подала суду заяву, в якій вказала: «На судовий розгляд справи за позовом [PERSON] до мене про розірвання шлюбу з?явитися не зможу у зв?язку з сімейними обставинами. Прошу судовий розгляд зазначеної справи проводити без моєї участі, позовні вимоги визнаю в повному обсязі, на розірвання шлюбу згідна. Також я не бажаю, щоб нам було надано строк на примирення, оскільки також не бажаю перебувати у шлюбі з позивачем, наша сім?я розпалася і відновленою бути не може. Я визнаю всі ті обставини, якими позивач обгрунтовує заявлені вимоги, погоджуюся і не заперечую». Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних в суду матеріалів. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Частиною 4 ст.206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийняття визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Розглянувши матеріали справи, заяву позивача та його позицію щодо вирішення справи, взявши до уваги заяву відповідачки про визнання позову, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав: Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягай повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. З ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. З ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено наступне: Позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] уклали шлюб 02 жовтня 2004 року, який зареєстрований Курянівською сільською радою, актовий запис №07, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб. Від даного шлюбу у сторін по справі народилося двоє дітей - син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], про що свідчать копії свідоцтв про народження. Відповідно до ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для цього законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається із заяви відповідачки, поданої до суду, вона визнає позовні вимоги повністю, а також визнає всі обставини, якими позивач мотивував свій позов. У суду не виникло обґрунтованого сумніву як щодо достовірності обставин, визнаних стороною відповідача, так і щодо добровільності їх визнання і таке визнання знайшло своє відображення у заяві відповідачки по суті справи. Отже, суд вважає, що вказане визнання позову не суперечить вимогам законодавства, не порушує прав та законних інтересів ні сторін по справі, ні інших осіб, а тому з вказаних підстав позовні вимоги підлягають повному задоволенню. З врахуванням обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і які фактично визнані відповідачкою, судом встановлено, що сторони з вересня 2017 року проживають окремо й шлюбних стосунків не підтримують, їх шлюб повністю розпався і відновленим бути не може, перебування у шлюбі носить формальний характер, сторони обопільно не бажають перебувати у шлюбі, втратили почуття любові і поваги один до одного через постійні сварки, вважають, що перебування в шлюбі порушує їхні права, свободи та інтереси, зокрема й на можливу реалізацію в майбутньому права на створення нової сім»ї. А тому, суд прийшов до висновку, що сім'я сторін по справі розпалася остаточно, зберегти її неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідачки, що має істотне значення, а тому, з огляду на засади добровільності шлюбу, позов підлягає до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved