Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину у зв`язку з навчанням. В обґрунтування позовної заяви позивач вказує, що з 24.09.2000 року по 29.01.2003 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . В подальшому, шлюб було розірвано відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 15 від 29.01.2003 року. Після розірвання шлюбу позивач вирішила змінити своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », про що свідчить актовий запис № 05 в Книзі реєстрації зміни імені від 18.05.2010 року. Також зазначає, що [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] , яка на даний момент є повнолітньою та продовжує навчання. 01.09.2018 року було укладено договір № 514/18 про надання освітніх послуг між Чорноморським національним університетом ім. П. Могили та фізичною особою [PERSON] для [PERSON] , відповідно до якого вартість навчання протягом 2018-2022 навчальних років становить 46400 грн. За 1 рік - 10000 грн, 2 рік - 11000 грн, 3 рік - 12100 грн, 4 рік - 13300 грн. Згідно з довідкою виданою Чорноморським національним університетом ім.Петра Могили 11.11.2020 року № 2/5-10/1289 [PERSON] продовжує навчання та є студенткою Чорноморського національного університету ім. Петра Могили IV рівня акредитації і зараз навчається на третьому курсі факультету політичних наук денного відділення за контрактною формою навчання. Термін навчання за програмою бакалавра 01.09.2018 року - 30.06.2022 року. Оплату за перший рік навчання та проживання в гуртожитку позивач здійснила сама, але пізніше звернулася до Кілійського районного суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення половини компенсації понесених додаткових витрат на дитину у зв`язку з навчанням та рішенням суду від 02.10.2019 року позов було задоволено в повному обсязі. Рішення суду відповідачем було виконано та виконавче провадження закрито. Оскільки відповідач добровільно матеріальної допомоги на оплату другого курсу навчання в університеті спільної повнолітньої доньки [PERSON] не надав, позивачу знов довелося самостійно сплачувати за другий рік її навчання та проживання у гуртожитку. Так, позивачем було сплачено: за навчання - 02.09.2019 року грошові кошти в розмірі 5500 гривень та 14.01.2020 року грошові кошти в розмірі 5500 гривень; за гуртожиток - 02.09.2019 року грошові кошти в розмірі 2000 гривень та 21.01.2020 року. Загальна сума витрат склала 13800 гривень. Однак, для того, щоб все сплатити, позивач вимушена була позичати гроші у родичів. На підставі вищезазначеного, позивач просила суд: - стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] компенсацію додаткових витрат на дитину [PERSON] [INFO] , яка продовжує навчання, у сумі 6900,00грн (шість тисяч дев`ятсот) гривень; - стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] компенсацію за витрати, пов`язані з наданням правової допомоги, у сумі 3000,00 (три тисячі) гривень. Ухвалою судді від 28.01.2021 року відкрито спрощене провадження у справі, про що повідомлені сторони та запропоновано відповідачу протягом 15 днів з дня отримання копії даної ухвали подати відзив з запереченнями проти позову. 25.02.2021 року до Кілійського районного суду Одеської області від відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач вказує, що з поданим позовом він не згоден повністю. Як вказує відповідач, позивач надумано у позовній заяві зазначає, що відповідач ухиляється від додаткових витратах на навчання доньки. Після першого судового рішення відповідач сплатив всю суму заборгованості. Він спілкується з донькою та надає їй грошову допомогу по вимозі, крім офіційної сплати аліментів, по яким він не має заборгованості. Також, як зазначає відповідач, він має телефонний зв`язок з позивачем і вони вирішують деякі фінансові проблеми пов`язані з навчанням дитини. У другій половині 2020 року позивач жодного разу не висловлювала прохання про виплату грошей за навчання та що вона змушена брати гроші в борг. Таких вимог вона йому не пред`являла, так як він на її прохання на початку 2020 року він повністю сплатив свою частину за контракт у сумі 9000 гривень, саме таку суму йому назвала Позивач, з її слів в цю суму входять 50% оплата контракту та 50% оплата за гуртожиток. Також вказано, що в позові позивачем не зазначено, що донька другу половину навчання проходила у Польщі за обміном студентів. Переїзд, гроші на проживання та на їжу доньки відповідач перерахував за першою вимогою доньки і про це достовірно знала позивач, так як вони це питання обговорювали. Про те, що донька знаходилась у Польщі та там навчалася, свідчить навіть рахунок позивача про сплату гуртожитку - за 2 місяця лише 800 гривень, а відповідач сплатив позивачу повну вартість гуртожитку за рік. Що стосується оплати послуг на правову допомогу адвоката, то з такою сумою відповідач не згоден повністю з наступних причин. Позовна заява складена по аналогії з попередньою позовною заявою та не вимагає додаткових вивчень в судовій практиці. Таким чином, відповідач вважає, що сума дуже зависока та не відповідає співвідношенню до суми позовних вимог. Правова допомога, на його думку, не може бути дорівнюватися аж до 50% позовних вимог. Вказує, що він перебуває у шлюбі, та на його утримані є дружина, та двоє неповнолітніх дітей віком 17 та 9 років. Постійної роботи він не має, а працює на сезонних роботах по найму, з метою утримання своєї сім`ї, та надає допомогу донці. На підставі вищевикладеного відповідач вважає, що позовна заява надумана, не обґрунтована, не відповідає дійсності та у нього відсутня заборгованість перед позивачем за сплату навчання доньки та проживання у гуртожитку, яка підтверджується доданими письмовими доказами. У зв`язку з чим відповідач просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову повністю. 12.03.2021 року від представника позивача по справі Твердохліб Олени Валеріївни надійшла відповідь на відзив в якій зазначено, що [PERSON] є студентом 3 курсу денної форми навчання на контрактній основі. Усі три роки позивачем сплачувалося навчання відповідно до контракту та проживання у гуртожитку. За перший рік навчання та проживання [PERSON] у гуртожитку м. Миколаєва позивач сплатила самотужки 14000,00 грн, після чого подала позовну заяву до суду про стягнення з [PERSON] компенсації половини витрат на навчання доньки, яка суду була задоволена в повному обсязі. Для уникнення додаткових витрат на користь держави, [PERSON] пообіцяв позивачу та [PERSON] добровільно сплачувати 50% контракту та інші додаткові витрати. Таким чином, позивач з відповідачем домовились що [PERSON] сплачує за другий курс навчання, а відповідач за третій курс. Але кожного разу коли наставав строк сплати за контрактом (кожного семестру) за третій курс, відповідач ігнорував її дзвінки та повідомлення, або якщо виходив на зв`язок, то лише обіцяв вирішити питання. Оскільки позивачу не байдужа доля дитини, а строки оплати спливали, щоб доньку не відрахували, вона була вимушена позичати гроші для сплати спочатку за 2 курс навчання, а потім і за третій. Так, позивач підтверджує, що її з відповідачем спільна донька [PERSON] , дійсно проходила навчання в Республіці Польща за програмою «обміну студентами» з 27 лютого по 07 червня 2020 р. Але на її статус, як студентки, це не впливає жодним чином і по теперішній час, про що свідчить довідка № 2/5-10/1332 від 09.03.2021 р. видана ЧНУ ім. Петра Могили. Перед від`їздом [PERSON] на навчання в іншу країну, між позивачем і відповідачем дійсно була усна домовленість про добровільне, спільне її фінансове забезпечення: проживання у гуртожитку 300,00 злотих на місяць, що зазначено у запрошенні на навчання до закордонного вузу; на проїзд у громадському транспорті та харчування ще 500,00 злотих щомісячно. В еквіваленті до гривні, 800,00 злотих це приблизно 6000,00 гривень. Позивач з відповідачем добровільно домовились розділити порівну по 3000,00 гривень на місяць та забезпечувати дитину у продовж трьох місяців навчання за кордоном. Оскільки грошові перекази з України за кордон є дорого вартісними, вони втрьох дійшли згоди про наступне: [PERSON] відкрила на своє ім`я картковий рахунок у банку з капіталом походження якого є Республіка Польща АТ «КредоБанк», з безкоштовним зарахуванням в Україні та безкоштовним зняттям коштів в Польщі. Цю картку вона фізично віддала [PERSON] . Відповідач дійсно, згідно до домовленостей тричі перераховував по 3000,00 грн. на картку позивача відкриту у АКБ «Приватбанк» у гривнях, які позивач у найкоротші строки конвертувала в національну валюту Польщі - злоті, та вносила їх на свій рахунок у АТ «Кредобанк», карткою якого фізично і користувалась [PERSON] знаходячись у Польщі. На підтвердження цього свідчить виписка про рух грошових коштів по відкритому на їм я [PERSON] рахунку. Де зарахування (Кредит) здійснюється в Україні (м. Херсон), а витрачаються кошти (Дебет) в Республіці Польща. Також, на підтвердження цільового використання коштів зарахованих Відповідачем на картку відкриту у АКБ «Приватбанк» є скріншоти спілкування у мобільному додатку «Viber», де навіть дати і суми підтвердження сторонами переказів на гривневу картку збігаються з тими датами та сумами, які нібито Відповідач перерахував позивачеві для сплати по контрактова навчання доньки на другому курсі. Але на той час, згідно домовленостей між сторонами позивачем вже було сплачено за навчання на другому курсі у повному обсязі без допомоги відповідача. Також відповідач стверджує, що [PERSON] жодного разу не зверталась до нього з проханням сплатити контракт у другій половині 2020 року, що взагалі не відповідає дійсності. Неспростовним доказом неправдивих пояснень та письмових доказів відповідача є скріншоти з додатку «Viber», де позивач неодноразово зверталась до нього з проханням виконати свою долю домовленості, оплатити контракт за навчання на третьому курсі та надіслати квитанції про сплату на електронну пошту ректора вузу. Також, відповідач стверджує, що сплатив позивачу за контрактом 9000,00 та доньці на переїзд і проживання в Польщі. Так, якщо з точки зору Відповідача, цільове призначення перерахованих позивачу 9000,00 гривень - це сплата контракту, тоді виходить що відповідач говорить неправду про сплату переїзду та проживання доньки у Польщі. Та навпаки, якщо перераховані позивачу 9000,00 грн. були адресовані доньці на харчування в Польщі, тоді контракт відповідачем не сплачено, як він стверджує. Таким чином, відповідач оперує одними і тими виплатами та сумами для погашення двох подій. Доказів того, що відповідач сплатив контракт він не надав. Щодо витрат на юридичну допомогу, то позивач не є юристом за освітою, не може самостійно складати документи, вивчати судову практику, надавати відповідні відзиви, пояснення та відповіді на відзив у письмовому вигляді, як це передбачено законом, тому змушена звертатися за послугами фахівця - адвоката. Між [PERSON] та адвокатом Твердохлеб О.В. укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до якого адвокат за свої послуги отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 3000 гривень, що підтверджується як самим договором так і приходним ордером - за вивчення матеріалів, які малися у клієнта, надання юридичної консультації, складання позовної заяви до суду та вивчення практики, на що виділявся певний час роботи. Якщо взяти мінімальні розрахунки за відшкодування витрат по системі БВПД в Україні, то сума понесених позивачем витрат не є вищою, ніж сплачує держава за аналогічні юридичні послуги адвокатам. Окрім цього, отримавши відповідь на відзив, позивач знов була вимушена звернутися за допомогою до адвоката для складання відповіді на відзив, отримання юридичної консультації та складання заяви про збільшення позовних вимог, за Щ також сплатила адвокатові 2000 гривень. Приблизний час на складання вказаних документів склав 7 робочих годин адвоката. Тобто, без урахування участі у судових засіданнях, позивачем вже сплачено 5000 гривен за послуги адвоката і це є попереднім розрахунком. Окрім цього, станом на 09.04.2021 року позивачем вже сплачено за 3 курс навчання [PERSON] , у сумі 12 100 гривень, що підтверджується відповідними квитанціями. На підставі вищезазначеного, представник позивача просить суд задовольнити позов. 12.03.2021 року до Кілійського районного суду Одеської області надійшла заява про збільшення позовних вимог, згідно якої позивач вказує, що додаткові витрати на компенсацію витрат у зв`язку із навчанням складалися зі сплати лише за 2 курс навчання [PERSON] у навчальному закладі та проживанні у гуртожитку. Однак, станом на 09.03.2021 року позивачем сплачено самостійно ще і за 3 курс навчання у сумі 12100 гривень та додаткові витрати на правову допомогу у зв`язку із вивченням адвокатом відзиву, складанням відповіді на відзив та складанням заяви про уточнення позовних вимог - у сумі 2000, 00 гривень. З врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь неї компенсацію половини додаткових витрат на навчання [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання у сумі 12 950 гривень та стягнути витрати на правову допомогу у сумі 5000 гривень. 23.03.2021 року до Кілійського районного суду Одеської області, від позивача по справі, надійшла заява про зменшення позовних вимог, яка ухвалою Кілійського районного суду Одеської області від 23.03.2021 року повернута позивачу. 23.03.2021 року від відповідача по справі, надійшло заперечення на позовну заяву, в якому зазначено, що позивач не надає суду інформацію про їх телефонні передмови про обговорення переказу частки грошей на навчання. Відповідач вказував, що саме по телефону, вони обговорили про переказ грошей на картку Позивача за другий курс. Саме цей факт знайшов підтвердження у копії скріншоті, де відповідач просить надати номер картки Позивача куди переказати гроші. Як вказує відповідач, саме він кожного разу виходив перший на зв`язок та переказував гроші, жодної вимоги від позивача не має про переказ грошей за другий курс. Він свою частку перераховував, а позивач нею розпоряджалась за їх домовленістю та враховувала в оплату другого курсу доньки. Також вказує, що позивач достовірно знала, що в літку він загубив сенсорний телефон, та з нею спілкувався вже телефонними розмовами і в «Вайбер» не міг виходити. Саме в цей час, не доводячи його до відома, навмисно писали в «Вайбер» про перерахунок грошей за третій курс. На підтвердження його твердження вбачається відсутність його відповідей. Коли він придбав новий телефон, стару переписку «Вайбер» не зберіг та її не міг прочитати. Вже зараз, коли він отримав позовну заяву і почав спілкуватися по телефону з позивачем, по телефону він дізнався про сплату за третій курс і що позивач має намір подати заяву про стягнення оплати за третій курс. Він самостійно 18.03.2021 року о 11 годині переказав гроші на картку позивача. Після переказу вже біля 16 години, він отримав конверти з заявою про збільшення позовних вимог. Відповідач вважає, що позивач надумано у позовній заяві зазначає, що він ухиляється від додаткових витратах на навчання їхньої доньки. Він спілкується з донькою та надає їй грошову допомогу по вимозі, крім офіційної сплати аліментів, по яким він не має заборгованості. Також він маю телефонний зв`язок з позивачем і вони вирішують деякі фінансові проблеми пов`язані з навчанням дитини. У другій половині 2020 року позивач ні разу не висловлювала прохання про виплату грошей за навчання, та що вона змушена браги гроші в борг. Вимог таких вона йому не пред`являла, так як він на її прохання на початку 2020 року повністю сплатив свою частину за контракт у сумі 9 000 (дев`ять тисяч) гривень. Саме таку суму йому назвала позивач, з її слів в цю суму входять 50% оплата контракту та 50% оплата за гуртожиток. На підтвердження стверджень, додано до заперечення: квитанції від 18.03.2021про зарахування коштів на особисту картку позивача. На підставі вищезазначеного, відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши заяви по суті справи та надані сторонами докази, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , повторно виданого 18.05.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 21 від 12.04.2001 року /а.с. 10/. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого повторно 18.05.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області встановлено, що шлюб між [PERSON] і дружиною [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 15 від 29.01.2003 року. Після реєстрації розірвання шлюбу прізвища сторін залишено без змін /а.с. 9/. Згідно свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , виданого 18.05.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області встановлено, що [PERSON] , що народилася [INFO] в м. Вилкове Кілійського району Одеської області змінила ім`я на « [PERSON] », про що в Книзі реєстрації зміни імені 18.05.2010 року зроблено відповідний актовий запис № 05 /а.с. 8/. Заочним рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 02.10.2019 року по справі № 502/704/19, позовну заяву [PERSON] до відповідача [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину у зв`язку з навчанням задоволено, стягнуто з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] додаткові витрати на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі 7000 (сім тисяч) гривень. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , судовий збір в сумі 784, 20 гривень /а.с. 12-13/. Відповідно до Договору № 514/18 від 01.09.2018 року укладеного між Чорноморським національним університетом імені Петра Могили та [PERSON] (Замовник) та [PERSON] (Одержувач) встановлено, що предметом договору є надання освітньої послуги. Виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок Замовника здійснити надання Одержувачу освітню послугу. Строк надання послуг Виконавцем складає - з 01.09.2018 року по 30.06.2022 року /а.с. 15/. Довідкою за вих. № 2/5-10/1289 від 11.11.2020 року виданою Чорноморським національним університетом імені Петра Могили встановлено, що [PERSON] дійсно є студенткою Чорноморського національного університету імені Петра Могили ІV рівня акредитації і зараз навчається на ІІІ курсі факультету політичних наук денного відділення за держзамовленням (контрактом). Термін навчання за програмою бакалавра - 01.09.2018 року по 30.06.2022 року /а.с. 16/. Відповідно до квитанції № 0.0.14531211910.1 від 02.09.2019 року, встановлено, що [PERSON] на користь Чорноморського національного університету імені Петра Могили за навчання [PERSON] сплачено 5500,00 гривень /а.с. 17/. Згідно квитанції № 0.0.14531255315.1 від 02.09.2019 року, встановлено, що [PERSON] на користь Чорноморського національного університету імені Петра Могили за мешкання в гуртожитку сплачено 2000,00 гривень /а.с. 18/. Відповідно до квитанції № 0.0.1834015903.1 від 14.09.2020 року встановлено, що [PERSON] на користь Чорноморського національного університету імені Петра Могили за 3 курс навчання [PERSON] сплачено 6100,00 гривень /а.с. 66/. Відповідно до квитанції № 0.0.1579754024.1 від 14.01.2020 року, встановлено, що [PERSON] на користь Чорноморського національного університету імені Петра Могили за навчання [PERSON] сплачено 5500, 00 гривень /а.с. 19/. Згідно квитанції № 0.0.1590736430.1 від 21.01.2020 року, встановлено, що [PERSON] на користь Чорноморського національного університету імені Петра Могили за мешкання в гуртожитку сплачено 800, 00 гривень /а.с. 20/. Згідно квитанції № 0.0.1975382069.1 від 14.01.2021 року, встановлено, що [PERSON] на користь Чорноморського національного університету імені Петра Могили за навчання [PERSON] сплачено 6000, 00 гривень /а.с. 67/. Шлюб [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] був зареєстрований 21.02.2003 року Вилківською міською радою Кілійського району Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданого 21.02.2003 року, актовий запис № 09 від 21.02.2003 року /а. с. 42/. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17.09.2003 року Вилківською міською радою Кілійського району Одеської області встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 59 від 17.09.2003 року /а.с. 43/. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14.07.2011 року Виконавчим комітетом Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 50 від 14.07.2011 року /а. с. 44/. Відповідно до доданих до відзиву відповідача дублікатів чеків ПриватБанку встановлено, що [PERSON] 21.02.2021 р. було перераховано грошові кошти в загальному розмірі 9000 гривень на користь [PERSON] без зазначення призначення платежу. Згідно квитанції від 18.03.2021 року встановлено, що [PERSON] 18.03.2021 року перераховано на користь [PERSON] 50 % оплати за 3-ій курс [PERSON] від [PERSON] грошові кошти, в тому числі з комісією в розмірі 6062 гривні /а. с. 106/. При ухваленні рішення судом були застосовані наступні норми права. Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Як встановлено ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язків батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3)потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. У випадку, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила ст. 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються ст. 199 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення компенсації додаткових витрат на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, підлягають частковому задоволенню на суму 6900 гривень, яка є документально підтвердженою половиною понесених позивачем витрат, пов`язаних з навчання та проживанням повнолітньої дитини сторін протягом другого курсу навчання. Додані до відзиву в якості доказів підтвердження добровільного перерахування дружиною відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 21.02.2021 року грошових коштів в якості 50% компенсації на навчання протягом другого курсу дитини [PERSON] , суд вважає неналежними доказами, оскільки, як встановлено судом з наданих позивачем доказів, відповідні кошти були перераховані відповідачем в якості оплати половини вартості витрат, пов`язаних з проходженням дитини сторін навчання в Республіці Польща за програмою обміну. Вказаний висновок суду узгоджується також з доданою до заперечення відповідача копією квитанції про перерахування 18.03.2021 р. [PERSON] 6062 гривень [PERSON] , де призначення платежу чітко вказане як «50% на оплату за 3-й курс [PERSON] від [PERSON] », що у вищенаведених квитанція не зазначено. Зазначена в заяві про збільшення позовних вимог витрат сума компенсації понесених позивачем витрат, сплачених за 3 курс навчання у розмірі 6050 гривень задоволенню не підлягає у зв`язку з добровільним їх відшкодуванням відповідачем до ухвалення рішення суду по справі. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно із ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу (професійну правничу допомогу). Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), рішення від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України»). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, оформлені у встановленому законом порядку, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо), розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн, в підтвердження чого надано договір про надання правової допомоги від 25.12.2020 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Твердохлеб Оленою Валеріївною, відповідно до п. 2.1 якого передбачено, що при виконанні цього доручення Клієнт сплачує адвокату гонорар у сумі 3000 гривень шляхом попередньої оплати за вивчення матеріалів, що маються у клієнта, надання юридичної консультації, складання позовної заяви до суду. До матеріалів справи, долучено прибутковий касовий ордер № 6 від 28.12.2020 року про сплату [PERSON] , згідно договору про надання правової допомоги від 25.12.2020 року грошових коштів у розмірі 3000, 00 гривень та прибутковий касовий ордер № 1 від 09.03.2021 року про сплату [PERSON] , згідно договору про надання правової допомоги від 25.12.2020 року грошових коштів у розмірі 2000,00 гривень, у зв`язку з чим вимога про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial