Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про зняття арешту з нерухомого майна, в обґрунтування зазначивши, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS] , яку він придбав 08.12.1998 року. 29 березня 2020 року він вирішив шляхом укладення договору купівлі продажу продати квартиру [ADDRESS] . Однак, при підготовці договору купівлі-продажу від приватного нотаріуса Животовської Н.Г., йому стало відомо, що на вищевказану квартиру накладено арешт. Ним отримано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 29 березня 2021 року, відповідно до якої, Уманською міською державною нотаріальною конторою на підставі постанови слідчого СВ Уманського МВ УМВС України в Черкаській області від 04.12.2008 року було застосовано обтяження арешт нерухомого майна на все майно, за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] у місті Умані Черкаської області, на території парку імені Т.Г.Шевченка, вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України. На момент вчинення злочину та до його затримання, [PERSON] проживав без реєстрації у квартирі [ADDRESS] , яку винаймав у нього, [PERSON] . Вироком Військового місцевого суду Черкаського гарнізону від 23 квітня 2009 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років 6 місяців. Після надходження кримінальної справи до суду питання щодо скасування арешту майна вирішується судом при винесенні вироку. Однак, судом цього зроблено не було. Через арешт, накладений на все його майно, позивач позбавлений можливості розпоряджатися своєю власністю, тобто наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього, порушує його право приватної власності, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному об`ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. На його думку, з самого початку накладення на арешту на його квартиру було порушенням його прав, оскільки вказана квартира ніколи не належала [PERSON] . У зв`язку із зазначеним, просить суд зняти арешт з квартири [ADDRESS] , що накладений постановою слідчого СВ Уманського МВ УМВС України в Черкаській області від 04.12.2008 року з виключенням з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей щодо арешту на квартиру [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та його представник адвокат Мельниченко С.В. в судове засідання не з`явилися, на адресу суду подали письмові заяви, у яких просять суд справу слухати у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд позов задовольнити. Представник відповідача ГУНП в Черкаській області в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшов відзив, у якому просять суд відмовити у задоволенні позову, в обґрунтування зазначивши про те, що ГУНП в Черкаській області жодними діями права позивача не порушувало, оскільки обтяження були накладені СВ Уманського МВ УМВС України в Черкаській області. З моменту накладення арешту на майно позивача неодноразово здійснювалася реорганізація, а в подальшому було ліквідовано УМВС, а Головне управління Національної поліції в Черкаській області є новоствореним державним органом, який діє з 07 листопада 2015 року. Представник третьої особи Уманської міської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла заява, у якій просять суд справу слухати у відсутність їх представника, при винесенні рішення покладаються на думку суду та просять винести законне рішення. Представник третьої особи Уманського МВ ДВС ЦМУЮ (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлені своєчасно, про причини неявки суд не повідомляли. Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу, укладеним 08 грудня 1998 року, зареєстрованим в реєстрі за № 1-7938, посвідченим [PERSON] , завідуючим Уманською міською державною нотаріальною конторою. Згідно довідки Уманського відділку КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 23 березня 2021 року № 579, за позивачем [PERSON] , на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу, зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . У примітці, в тому числі, зазначено, що згідно розпорядження Уманської міської ради від 19.02.2016 року за № 16-р вулицю Ленінської Іскри перейменовано на вулицю Успенську. Згідно Інформаційної довідки сформованої 29.03.2021 року за № 250347937 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, вбачається що на все майно, адреса: [ADDRESS] , власником вказаний [PERSON] , на підставі постанови слідчого відділу Уманського МВ УМВС України в Черкаській області б/н від 04.12.2008 року, накладено арешт. Згідно будинкової книги на квартиру [ADDRESS] , зазначено, що власником вказаної квартири є [PERSON] . Крім нього у квартирі були зареєстровані і інші особи, але [PERSON] , навіть не був зареєстрований у цій квартирі. Згідно вироку військового місцевого суду Черкаської області від 23 квітня 2009 року [PERSON] був засуджений за ч. 1 ст. 115 КК України до позбавлення волі строком на 9 років 6 місяців. Злочин ним було вчинено 16 жовтня 2008 року, а міра запобіжного заходу була обрана 20 жовтня 2008 року, тобто арешт було накладено в межах вказаної кримінальної справи, що також підтверджується і копією постанови про накладення арешту (а.с 87). При цьому У вказаній постанові зазначено, що арешт накладається на майно, яке належить особисто [PERSON] , 1973 року народження, який проживає за адресою: [ADDRESS] , а зареєстрований за адресою: ВЧ А 3024. Тобто у постанові про накладення арешту чітко вказано місце проживання і місце реєстрація [PERSON] , але не зазначено на яке саме майно накладається арешт. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03 червня 2016 при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно дотримуватися при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~закріплений принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю У ч. 1\~ст. 317 Цивільного кодексу України зазначається, що власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена лише у випадку і порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що арешт на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] , було накладено, у зв`язку із розглядом кримінальної справи відносно [PERSON] , який проживав за вищевказаною адресою. При цьому у постанові було вказано, що арешт накладається на усе майно, що є власністю [PERSON] , зазначено його місце проживання та місце реєстрації. Арешт було накладено 04 грудня 2008 року, тобто в той час, коли позивач уже набув право власності на квартиру, зареєстрував належним чином таке право та користувався цією квартирою. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Враховуючи зазначені обставини, суд погоджується з доводами позовної заяви та вважає, що відомості в реєстрі про заборону на нерухоме майно впливають на права позивача та створюють йому перешкоду в частині вільного користування та розпорядження своїм майном, а тому, з метою недопущення порушення права власності позивача на вказану квартиру, суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині зняття арешту з майна задовольнити. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до загальних засад державної реєстрації прав належить обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав є Реєстр прав власності на нерухоме майно, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державний реєстр іпотек (частина 1 статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Згідно з абзацом 2 пункту 7 Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 14.12.2012 року № 1844/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 18.12.2012 року за №2102/22414, у разі коли при розгляді заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якої державній реєстрації підлягає припинення обтяження речового права на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в Державному реєстрі прав, встановлено наявність запису про таке обтяження в Реєстрах, державний реєстратор переносить відомості запису про таке обтяження до спеціального розділу Державного реєстру прав, після чого на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію припинення обтяження речового права на нерухоме майно вносить запис про припинення такого обтяження до Державного реєстру прав. З системного аналізу зазначених норм права випливає, що відновлення порушеного права позивача неможливе без виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № обтяження 8268341 зареєстрованого 05.12.2008 року на підставі постанови б/н, 04.12.2008, СВ Уманського МВ УМВС. На підставі вищевикладеного, суд враховує, що на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право позивача, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб, а саме шляхом зняття арешту з майна та виключення запису про обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про арешт нерухомого майна. На підставі викладеного та

Outcome: approved