Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України, третя особа Державна казначейська служба України про стягнення інфляційних витрат та 3% річних. В обгрунтування позову зазначив, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05.08.2010року, було зобов'язано УПФУ в Оболонському районі м. Києва перерахувати та виплатити [PERSON] державну пенсію з 05.07.2007р., відповідно до вимог ст..54 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов'язано перерахувати та виплатити додаткову пенсію з 05.07.2007року відповідно до вимог ст..50 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи з мінімальної пенсії за віком, встановленої ст..28 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Рішення було виконане лише 01.06.2017 року, що підтверджується платіжним доручення № 178 від 01.06.2017року. Враховуючи положення ст.ст. 611, 623, 625 ЦК України та порушення відповідачем грошових зобов»язань, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні збитки в сумі 249 084,02 грн. та три проценти річних від суми заборгованості в розмірі 34917,00 грн. Позивач в судовому засіданні просив позов задовольнити в повному обсязі з викладених в ньому підстав. Представник відповідача в судовому засіданні проти наданого позову заперечив посилаючись на його необґрунтованість. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився. Подав суду письмові заперечення та просив в задоволенні позову відмовити. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи. Вислухавши пояснення сторін дослідивши матеріали справи, суд вважає,що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05.08.2010року, було зобов'язано УПФУ в Оболонському районі м. Києва перерахувати та виплатити [PERSON] державну пенсію з 05.07.2007р., відповідно до вимог ст..54 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов'язано перерахувати та виплатити додаткову пенсію з 05.07.2007року відповідно до вимог ст..50 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи з мінімальної пенсії за віком, встановленої ст..28 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с.7). Рішення було виконане лише 01.06.2017 року, що підтверджується платіжним доручення № 178 від 01.06.2017року( а.с. 8) Відповідно до ст. 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», фінансування витрат пов»язаних з реалізацією Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, а не бюджету Пенсійного фонду України. Частиною 2 ст. 72 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України. Відповідно до ст. 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов»язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Згідно із ст. 116 Бюджетного кодексу України, взяття зобов»язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України, є порушенням бюджетного законодавства. З метою реалізації п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», постановою КМУ від 03.09.2014 року № 440 було затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання, яких гарантується державою. За змістом статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які б особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки;4) відшкодування збитків та моральної шкоди. У разі порушення боржником негативного зобов'язання кредитор незалежно від сплати неустойки та (або) відшкодування збитків і моральної шкоди має право вимагати припинення дії, від вчинення якої боржник зобов'язався утриматися, якщо це не суперечить змісту зобов'язання. Така вимога може бути пред'явлена кредитором і в разі виникнення реальної загрози порушення такого зобов'язання. Відповідно до ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач в частині виконання постанови суду діяв в межах своєї компетенції та покладених на нього зобов»язань, та доказів зворотному позивачем суду в ході розгляду справи надано не було. Враховуючи наведене, з огляду на те, що позивач не оскаржував нарахування йому пенсії за постановою суду, з урахуванням того, що виконавче провадження, закінчено та всі відповіді відповідача стосувались саме закінченого виконавчого провадження, зважаючи на те, що спірні правовідносини виникли у зв»язку з виконанням судового рішення, а тому відповідно нараховані позивачем інфляційні збитки та три проценти річних, не можуть вважатися майновою шкодою, або збитками в розумінні статей 22, 611, 623, 625, 1166 ЦК України, а відтак зазначені норми права не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, в зв»язку з чим в задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних слід відмовити, в зв»язку з безпідставністю та необгрунтованістю На підставі ст.ст. 22, 23, 611, 623, 625, 1167, ЦК України, та

Outcome: dismissed