Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом і просить звільнити з під арешту належне йому рухоме майно, на яке згідно постанови заступника начальника відділу Державної виконавчої служби Переяслав-Хмельницького МПУЮ Дудкою С.П. від 21.12.2015 накладено арешт. Посилається на те, що у Переяслав-Хмельницькому міськрайонному відділі державної виконавчої служби на виконанні в 2014-2016 роках перебували постанови №378227 від 22.10.2014 та №967985 від 19.07.2015, винесені Переяслав-Хмельницьким ВДАІ про стягнення з нього штрафів на користь держави. У виконавчому провадженні про виконання постанови №967985 від 19.07.2015 заступник начальника ВДВС Переяслав-Хмельницького МРУЮ Дудка С.П. виніс постанову про арешт майна боржника [PERSON] 10.06.2015 та 11.03.2016 постанови про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення у вигляді штрафу повернуто стягувачу без виконання, а виконавчі провадження знищені по закінченню строків зберігання. Про вищевказані обставини позивач дізнався 14.02.2019 року з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, після чого оплатив штрафи на користь держави. 18.02.2019 позивач звернувся до Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області щодо зняття арешту з майна, але йому було відмовлено, в зв`язку із знищенням виконавчих проваджень та рекомендовано звернутися до суду. Ухвалою суду від 13 березня 2019 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 15 квітня 2019 року, за клопотанням позивача, замінено відповідача у справі з Переяслав-Хмельницького відділу ДАІ на належного- правління патрульної поліції у Київській області. Представник відповідача та Департаменту патрульної поліції направив відзив на позовну заяву. У відзиві на позов представник відповідача вимоги позивача не визнав, посилається на те, що позивач безпідставно заявляє позовні вимоги до управління патрульної поліції Київської області Департаменту патрульної поліції, оскільки вказаний відповідач не є юридичною особою публічного права та відповідно не має власних рахунків, балансів та бюджетних асигнувань, а також не накладало жодних стягнень на майно позивача. Вважає, що управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції є неналежним відповідачем у даній у справі та просить відмовити у задоволенні позову. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Представник відповідача - управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції, до суду не з`явився, про місце, дату і час судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Судом встановлено наступне. З витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 58395216 від 14.02.2019 року вбачається, що 21.12.2015 року було зареєстровано обтяження - заборона відчужувати все рухоме майно, накладений постановою заступника начальника відділу ДВС Переяслав-хмельницького міськрайонного управління юстиції Дудка С.П. від 21.12.2015 обтяжувач - Відділ державної виконавчої служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції, боржник - [PERSON] , [ADDRESS] , розмір основного зобов`язання -1700 гривень, термін дії обтяження - до 21.12.2020 року (запис № 1).(а.с.7). 27.02.2019 позивач сплатив штраф в розмірі 1700 гривень та 510 гривень на користь держави, що підтверджується копіями квитанцій №0.0.1281593482.1 та №0.0.1281594001.1.(а.с.10). Позивач звернувся до Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби щодо зняття вищезазначеної заборони на відчуження належного йому рухомого майна. З листа-відповіді Переяслав-Хмельницького відділу державної виконавчої служби від 27.02.2019 року за №2655 вбачається, що у відділі на виконанні перебувала постанова №967985 від 19.07.2015 Переяслав-Хмельницького ВДАІ про стягнення з [PERSON] штрафу в розмірі 1700 грн 00 коп. на користь держави. 11.03.2016 у відповідності до п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» постанову про стягнення адміністративного штрафу повернуто стягувачу без виконання. У відділі на виконанні також перебувала постанова №378227 від 22.10.2014 Переяслав-Хмельницького ВДАІ про стягнення з [PERSON] штрафу у розмірі 510 грн 00 коп. на користь держави. 10.06.2015 у відповідно до п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» постанову про стягнення адміністративного штрафу повернуто стягувачу без виконання. Згідно акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 15.01.2017 виконавчі провадження по виконанню вищевказаних постанов-знищені. Рекомендовано [PERSON] звертатись із заявою про звільнення майна з під арешту до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області.(а.с.8-9) Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються законодавчими нормами стосовно накладення та зняття заборони на відчуження нерухомого майна. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції чинній на момент виникнення правовідносин, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Відповідно до ч. 4 ст. 47 Закону Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п.3.19 Інструкції з діловодства в органах виконавчої служби, в редакції Закону №120/5 від 20.10.2004 року, строк зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень становить один рік від дати закінчення, повернення виконавчого провадження. Стаття 60 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу) передбачала підстави для зняття арешту з майна боржника, а частиною 5 цієї статті визначено, що у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що накладення заборони на відчуження рухомого майна, що належить позивачу, що було накладено в рамках виконавчого провадження, яке вже знищено, обмежує права [PERSON] як власника майна, тому позов підлягає задоволенню. Крім того, позивачем сплачено в повному розмірі стягувані з нього штрафи. На підставі викладеного, ст.ст.317, 319, 321, 391 ЦК України,

Outcome: approved