Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів Центр допомоги та соціального захисту пенсіонерів, [PERSON], в якому просив суд розірвати договір довічного утримання від 16.02.2012 року, укладений між ним та [PERSON] та стягнути з відповідачів моральнушкоду в сумі - 100 000 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ним та відповідачем [PERSON] (надалі по тексту відповідач 1) за посередництвом Центру допомоги та соціального захисту пенсіонерів (надалі по тексту відповідач 2) було укладено 16.02.2012 року договір довічного утримання, відповідно до вимог якого Відповідач 1взяв на себе зобов'язання в довічному утриманні позивача. Між тим, станом на даний час значно зросли витрати позивача на утримання квартири та лікування у зв»язку з перенесеними ним хворобами, тому він звертався до відповідачів із листами про необхідність збільшення розміру допомоги, але на ці листи ніякої реакції не було. Вважає, що діями відповідачів було порушено умови укладеного договору довічного утримання у зв»язку з неповною оплатою коштів на його утримання, тому просив суд вказаний договір розірвати. Також, у зв»язку з заподіянням йому моральної шкоди діями відповідачів йому було заподіяно моральну шкоду в розмірі - 100 000 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачів. В судовому засіданні позивач вказані вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити з викладених у ньому підстав, надавши суд листи-звернення до відповідачів. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, оскільки позивачем не було доведено в судовому засіданні невиконання або порушення умов договору довічного утримання, а відтак підстав для його розірвання немає. Також, зазначив, що відповідач 1 в повному обсязі виконує умови укладеного договору. Відповідач 2 свого представника в судове засідання не направив, хоча про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, про поважність причин неявки суд не повідомив, не просив розглядати справу у його відсутність, заперечення проти позову не подавав. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За умовами ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 16.02.2012 року між позивачем та відповідачем 1 було укладено договір довічного утримання, за умовами якого позивач [PERSON] передав у власність, а набувач [PERSON] отримав у власність квартиру [ADDRESS], взамін чого, [PERSON] зобов»язується утримувати довічно відчужувача. (а.с.3-4). Крім того, за умовами п.п.7-9 вказаного договору відповідач 1 зобов»язується довчно утримувати позивача, тобто забезпечувати його грошовими ресурсами для задоволення його потреб і створення умов для нормальної життєдіяльності у розмірі, що має грошовий еквівалент - 600 грн. на місяць. Також, встановлено зобов»язання відповідача 1 сплачувати щомісячні комунальні платежі за квартиру у відповідні терміни. У випадку виникнення в майбутньому потреби забезпечення його іншими видами матеріальних благ чи догляду, відчужував самостійно несе витрати на ці види забезпечення в межах грошового утримання, передбаченого цим договором. Одноразове грошове утримання визначено сторонами в розмірі - 40 000 грн., які відповідач 1 передав, а позивач отримав перед підписанням цього договору. Згідно ч.1 ст.744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. За умовами ч.1 ст.755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідач 1 не дає згоди на розірвання вказаного договору та порушує його умови, а саме не надає на його прохання доплати до щомісячних витрат у зв»язку з подорожченням вартості комунальних послуг і зниженням курсу гривні та не сплачує кошти за певні періоди. Між тим, суд не приймає вказані доводи позивача, оскільки умовами укладеного між сторонами договору від 16.02.2012 року обумовлено суму сплати в розмірі - 600 грн. на місяць та додаткову сплату комунальних платежів за квартиру, які як вбачається з наданих представником відповідача 1 квітанцій сплачені на рахунок позивача за увесь період з часу укладення договору. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, позивач в порядку ст. 60 ЦПК України не надав жодних доказів, які б підтверджували, що відповідачем 1 неналежно виконуються або не виконуються покладені на нього обов»язки за договором довічного утримання від 16.02.2012 року та не зазначено в чому сам це полягає та який пункт договору було порушено [PERSON] Зважаючи на те, що протягом судового розгляду позивачем не було доведено належними і допустимими доказами факт порушення відповідачем 1 умов договору від 16.02.2012 року, тому його вимоги про розірвання вказаного договору з підстав порушення відповідачем його умов задоволенню не підлягають. Оскільки суд прийшов до висновку, що відповідачем не було допущено порушення умови договору, а тому не вбачає правових підстав для задоволення вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди. Крім того, між позивачем та відповідачем 1 діяли договірні правовідносини, які регулюються ЦК України, а умовами договору відшкодування моральної шкоди не передбачено, як і не передбачено і ЦК України відшкодування моральної шкоди в зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодження здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. З врахуванням наведених обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами носять договірний характер і відшкодування моральної шкоди в такому випадку законом не передбачено. Крім того, позивач не надав суду доказів, які підтверджують факт заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характеру.

Outcome: dismissed