Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів ПАТ КБ «Приватбанк», [PERSON] про стягнення коштів, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 18.06.2013 року між позивачем та відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір вкладу «Стандарт на 12 міс.» №SAMDN25000735957066 від 18.06.2013 року у гривнях на строк 366 днів, термін повернення вкладу до 18.06.2014 року, зі сплатою 18% річних. 18.06.2013 року позивачем було внесено 200 000 грн. на суму вкладу. Пізніше позивачем було доповнено суму вкладу, а саме 15.07.2013 року на суму 100 000 грн. та 05.08.2013 року на суму 100 000 грн. Всього тіло вкладу за вищезазначеним договором депозиту складає 400 000 грн. Відповідно до п.2 договору проценти виплачуються на рахунок/картку для зарахування процентів по вкладу по закінченню кожного цілого місяця, який пройшов з моменту укладення договору, у перший робочий день який слідує після дати укладення договору, після 15:00 год. За час користування коштами позивача відповідачем було сплачено останньому проценти лише за період з 19.06.2013 року по 19.02.2014 року (включно) в загальній сумі 44 630,14 грн. Дані кошти перераховувались позивачу на картку №6762462084552329, відкриту у ПАТ КБ «Приватбанк». Проте, починаючи з 19.03.2014 року відповідач перестав сплачувати проценти взагалі. На вимогу позивача повернути кошти по вкладу відповідач відмовляється. Станом на 12.12.2016 року заборгованість відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» перед позивачем за даним договором складає 909 846,74 грн., з них: 400 000 грн. сума вкладу; 197 260,27 грн. проценти за користування вкладом за період з 19.03.2014 року по 12.12.2016 року; 282 734,42 грн. інфляційні втрати за договором вкладу; 29 852,05 грн. 3% річних. Окрім того, 19.06.2013 року між позивачем та відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір вкладу «Стандарт на 12 міс.» №SAMDN25000735982650 від 19.06.2013 року у доларах США на строк 366 днів, термін повернення вкладу до 19.06.2014 року, зі сплатою 9,75% річних. 19.06.2013 року позивачем було внесено 20 000 дол. США на суму вкладу. Відповідно до п.2 договору проценти виплачуються на рахунок/картку для зарахування процентів по вкладу по закінченню кожного цілого місяця, який пройшов з моменту укладення договору, у перший робочий день який слідує після дати укладення договору, після 15:00 год. З моменту відкриття вкладу жодних процентів банк позивачу не виплачував, а після закінчення строку вкладу кошти за даним договором не повернув. Станом на 12.12.2016 року заборгованість відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» перед позивачем за даним договором складає 28 286,58 дол. США, що станом на 12.12.2016 року згідно офіційного курсу НБУ складає 732 036,89 грн., з них: 20 000 дол. США сума вкладу; 6 795,62 дол. США проценти за користування вкладом за період з 20.06.2013 року по 12.12.2016 року; 1 490,96 дол. США 3% річних. Більше того, в забезпечення виконання зобовязань за вищезазначеними договорами між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки №1 від 19.06.2013 року, відповідно до п.п.1.1, 1.4 якого відповідач [PERSON] поручився перед позивачем за виконання обовязків відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» за договорами вкладів від 18.06.2013 року та від 19.06.2013 року у розмірі 15 000 грн., тобто відповідач [PERSON] несе субсидіарну відповідальність. Таким чином, з огляду на вищевикладені обставини позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» на його користь заборгованість за договорами банківських вкладів у розмірі 1 641 883,63 грн.; а також стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за договорами банківських вкладів у розмірі 15 000 грн. (а.с.173-175 т.1). 09.10.2017 року представником позивача було подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути з відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» на користь позивача грошові кошти у розмірі 1 972 228,21 грн., з них: за договором вкладу №SAMDN25000735957066 від 18.06.2013 року: - 400 000,00 грн. вклад; - 256 635,62 грн. проценти за користування вкладом за період з 19.03.2014 року по 09.10.2017 року; - 444 472,42 грн. сума інфляційних збитків за договором вкладу; - 42 772,60 грн. 60 коп. 3% річних; за договором вкладу №SAMDN25000735982650 від 19.06.2013 року: - 20 000 дол. США вклад, що станом на 12.12.2016 року згідно курсу НБУ еквівалентно 517 586 грн.; - 8 403,70 дол. США проценти за користування вкладом за період з 20.06.2013 року по 09.10.2017 року, що станом на 09.10.2017 року згідно курсу НБУ еквівалентно 224 630,90 грн.; - 2 585,75 дол. США 3% річних, що станом на 09.10.2017 року згідно курсу НБУ еквівалентно 69 117,08 грн. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача грошові кошти за договором поруки від 19.06.2013 року у розмірі 15 000,00 грн. (а.с.197 т.1). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] та третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] адвокат [PERSON] збільшені позовні вимоги підтримав та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» за довіреністю [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні останніх відмовити з мотивів, вивкладених у відзиві (запереченні) на позов (а.с.77-89 т.1). Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, однак в матеріалах справи міститься письмова заява від останнього, згідно якої позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення останніх (а.с.94 т.2) Згідно ч.3 ст.211 ЦК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 18.06.2013 року між позивачем та відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» в особі філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк» у м. Севастопіль АР Крим було укладено договір вкладу «Стандарт на 12 міс.» №SAMDN25000735957066 від 18.06.2013 року у гривнях на суму 200 000 грн. на строк 366 днів, термін повернення вкладу до 18.06.2014 року, зі сплатою 18% річних. Як встановлено в судовому засіданні позивачем було поповнено суму вкладу, а саме 15.07.2013 року на суму 100 000 грн. та 05.08.2013 року на суму 100 000 грн. Всього тіло вкладу за вищезазначеним договором депозиту складає 400 000 грн. Також, 19.06.2013 року між позивачем та відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» в особі філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк» у м. Севастопіль АР Крим було укладено договір вкладу «Стандарт на 12 міс.» №SAMDN25000735982650 від 19.06.2013 року у доларах США на суму 20 000 дол. США на строк 366 днів, термін повернення вкладу до 19.06.2014 року, зі сплатою 9,75% річних. На підтвердження внесення зазначених грошових сум на депозитні рахунки позивач надав фотокопії заяв на оформлення вкладів, а також оригінали квитанцій від 18.06.2013 року, 05.08.2013 року, 15.07.2013 року, 19.06.2013 року, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.3, 4, 6 т.1). Більше того, в забезпечення виконання зобовязань за вищезазначеними договорами між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки №1 від 19.06.2013 року, відповідно до п.п.1.1, 1.4 якого відповідач [PERSON] поручився перед позивачем за виконання обовязків відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» за договорами вкладів від 18.06.2013 року та від 19.06.2013 року у розмірі 15 000 грн., тобто відповідач [PERSON] несе субсидіарну відповідальність (а.с.7 т.1), що узгоджується із нормами ст.ст.553, 554 ЦК України. Згідно ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»). Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Положення ст.1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержавною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року №516 (далі Положення) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року №492 (далі Інструкція №492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції №492); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобовязаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції №492); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору, тощо (пункт 1.10 Інструкції №492). Пункт 10.1 Інструкції №492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після предявлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку. Пунктом 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 01.06.2011 року №174 (далі Інструкція №174) банк (філія, відділення) зобовязаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Отже, за нормами вказаної Інструкції на квитанції повинні міститися: підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Аналіз зазначених норм матеріального права, які також знайшли своє відображення у правових позиціях Верховного Суду України у постановах №6-118цс14 від 29.10.2014 року, №6-4813св14 від 26.03.2014 року, №6-7667св14 від 26.03.2014 року, дозволяють дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.10.2017 року у даній справі було призначено судову технічну експертизу документів, проведення якої доручено експертам Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, на вирішення яких поставлено наступні питання: 1) Який зміст тексту на лицьовому боці квитанцій від 18.06.2013 року, 05.08.2013 року, 15.07.2013 року, 19.06.2013 року, відтворивши оригінальний текст по рядкам? 2) Чи виготовлені квитанції від 18.06.2013 року, 05.08.2013 року, 15.07.2013 року, 19.06.2013 року за допомогою компютерної, копіювально-розмножувальної техніки або іншого виду техніки? (а.с.201 т.1). Згідно висновку експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 07.12.2017 року №400-П в результаті проведеної судової технічної експертизи документів вбачається відтворення тексту квитанцій від 18.06.2013 року, 05.08.2013 року, 15.07.2013 року, 19.06.2013 року, а також зазначено, що на лицьовій стороні даних квитанцій машинописний текст нанесено за допомогою знакосинтезуючого пристрою з термодрукуючим способом формування зображення, а підписи нанесено за допомогою кулькової ручки; відбитки штампу виконані за допомогою кліше для високого способу друку (а.с.219-230 т.1). Таким чином, вищезазначені квитанції, які підтверджують внесення позивачем депозитних коштів, містять усі необхідні реквізити відповідно до Інструкції про проведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 року №174, та скріплені електронним цифровим підписом (надалі ЕЦП). Більше того, згідно відомостей Електронного реєстру субєктів, які надають послуги, повязані з ЕЦП відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» має власний Акредитований центр сертифікації ключів ПАТ КБ «Приватбанк». Тоді, як Акредитований центр сертифікації ключів ПАТ КБ «Приватбанк» в період часу червень-серпень 2013 року мав і свідоцтва, і сертифікати центру, тобто мав усі повноваження на видачу сертифікатів особам для здійснення підпису ЕЦП (а.с.25-30, 130-133 т.2). Окрім того, згідно інформації, отриманої з Вінницької обєднаної державної податкової інспекції Головного Управління ДФС у Вінницькій області вих.№18/9/02-28 від 17.01.2018 року (а.с.43-45 т.2) та ПАТ КБ «Приватбанк» вх.№25832 від 03.04.2018 року (а.с.85 т.2) вбачається, що [PERSON] та [PERSON], прізвища яких містяться на вищезазначених квитанціях, на час укладення договорів банківського вкладу дійсно працювали у ПАТ КБ «Приватбанк» у відповідному відділенні, де було внесено грошові кошти та договора, на посаді касира та на посаді керуючого відділенням №24 Севастопільського відділення. Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов'язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника виникає право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов'язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов'язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника). Згідно з пунктом 2 укладених між сторонами договорів виплата відсотків здійснюється на рахунок/карту для зарахування відсотків по закінченню кожного цілого місяця, що пройшов с моменту укладання договору, в перший робочий день, наступний за датою оформлення договору, після 15:00. 12.12.2016 року, 09.02.2017 року позивач звертався до банку із заявами про повернення суми вкладів та нарахованих процентів, однак листом банку від 22.02.2017 року позивачу було відмовлено в повернені коштів, у зв'язку із припиненням діяльності українських банківських установ та їх підрозділів на території Автономної Республіки Крим (а.с.114-124 т.2). Проте, суд звертає увагу, що згідно п.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій. Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до ст.18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Більше того, договора банківських вкладів укладались позивачем саме із юридичною особою ПАТ КБ «Приватбанк», а тому зобовязання за договорами банківських вкладів має виконувати саме ПАТ КБ «Приватбанк» як юридична особа, а не його Кримська філія. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обовязків за укладеними і дійсними договорами, а тому доводи представника відповідача як на підставу про відмову в задоволенні позову, що, оскільки, на виконання договору кошти вносились у банківському відділенні на території Автономної Республіки Крим, яка є тимчасово окупованою територією, що позбавляє банк можливості перевірити вимоги позивача та виконати умови договорів банківського вкладу, є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу. Окрім того, згідно виписки про рух коштів по картковому рахунку №6762462084552329, який був відкритий для виконання договору банківського вкладу №SAMDN25000735957066 від 18.06.2013 року, вбачається, що відповідач перераховував відсотки по вкладу позивачу за період з 19.06.2013 року по 19.02.2014 року (включно) в загальній сумі 44 630,14 грн. (а.с.142-144 т.2), що додатково підтверджує наявність договірних правовідносин між сторонами. А тому, встановивши, що між сторонами дійсно було укладено договора банківського вкладу, факт внесення позивачем грошових коштів у відповідному розмірі, що підтверджується квитанціями, які містять всі необхідні реквізити, оригінали яких були оглянуті в судовому засіданні та досліджені судовим експертом, звернення позивача до відповідача з вимогою щодо повернення вкладу, не виконання останньої банком, суд дійшов обґрунтованого висновку, що сторонами дотримана письмова форма договору банківського вкладу та,

Outcome: approved