Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача [PERSON] про витребування коштів з чужого незаконного володіння, посилаючись на те, що 28.07.201Зр., він, через свого добре знайомого жителя м. Золочів Львівської області [PERSON], який запевнив його, що [PERSON], упродовж тривалого часу перебувала на роботі за кордоном у Польщі і Норвегії та на даний час офіційно займається наданням послуг з оформлення робочих віз на виїзд на роботу в Норвегію, познайомився з відповідачкою, надав їй під розписку кошти в сумі 3200 ( три тисячі двісті ) грн., копію свого паспорта громадянина України та закордонний паспорт для відкриття робочої візи, з умовою працевлаштування на виїзд в Норвегію. Під час зустрічі та обговорення умов оформлення робочої візи, що мало місце в м. Тернопіль, відповідачка гарантувала йому оформлення візи до 01 вересня 2014 року, працевлаштування на роботу в Норвегії на одному із м'ясопереробних підприємств у ковбасний цех, з погодинною оплатою праці у розмірі 20 доларів США за 1 годину, після чого він передав їй вказану суму коштів та необхідні копії документів і вони обмінялися номерами мобільних телефонів. В обумовлений строк, до 01.09.2014 року , відповідачка не відкрила йому візи за кодон тому він зателефонував до неї щоб вияснити причини невиконання домовленості. Під час телефонної розмови відповідачка йому повідомила, що не зуміла відкрити візу, оскільки вона сприяла у відкритті візи через свого знайомого, у якого ніби-то закінчилася ліцензія на надання вказаних послуг, про що він її своєчасно не повідомив, тому пообіцяла найближчим часом повернути одержані від нього кошти ( 3200 гривень ). Незважаючи на неодноразові телефонні розмови щодо повернення боргу, відповідачка, обіцяючи з дня на день повернути гроші, не повернула їх. Після неодноразових обіцянок відповідачки він втратив довір'я до неї та вважає, що вона отримавши кошти на оформлення закордонної візи порушила, укладений між ними договір, в обумовлений термін не надала йому документів на виїзд на роботу за кордон, незаконно володіє його коштами та свідомо ухиляється від повернення боргу, чим порушила ст.ст. 52б, 530 ЦК України щодо належного та своєчасного виконання договірних зобов'язань. Внаслідок неналежного виконання договірних зобов'язань, [PERSON] завдала йому матеріальної шкоди на суму 3200 гривень Окрім того, у відповідності до ч. 2 ст.625 ЦК України відповідач (боржник), який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення (3200грн. х 1.0265 (102.9% + 102.4 % = 205.3% : 2 міс. = 102.65%) = 3284,80 грн. (+84.80 грн.)) , а також три проценти річних від простроченої суми (3200грн. х 0,03% = 96 грн.), якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на вказане, позивач просить розірвати, укладений 28 липня 2014 року між [PERSON] та ним договір про надання послуг з оформлення документів для поїздки за кордон, через невиконання останньою його умов та стягнути з [PERSON] 3383, 34 грн.( три тисячі триста вісімдесят три гривні 34 копійок), в тому числі: 3200 гривень основного боргу, три проценти річних у розмірі 98,54 грн., інфляційні нарахування у розмірі 84,80 грн. та понесені ним судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але подав заяву в якій просив позов задовольнити та справу розглянути у його відсутності. Відповідач [PERSON]., яка про день і час розгляду справи була повідомлена у визначеному законом порядку, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засідання не з'явилася, причини неявки не повідомила, а тому, суд приходить до висновку, що справу можна вирішувати в даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши позовну заяву, беручи до уваги позиції сторін, дослідивши обставини справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Згідно власноручної розписки [PERSON] від 28 липня 2014 року, вбачається, що остання 28 липня 2014 року отримала грошові кошти в сумі 3200 гривень від [PERSON], які були надані їй для оформлення документів для поїздки за кордон. Частиною 1 ст.627 ЦК України визначено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Таким чином, судом встановлена наявність між сторонами договірних зобов'язань, які полягають у наданні відповідачем [PERSON] послуг з оформлення документів для поїздки за кордон. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його в строк, встановлений договором. Таким чином, судом встановлено порушення відповідачем [PERSON] зобов'язання перед позивачем [PERSON] Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Індекс інфляції - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничих цілей. Офіційний індекс інфляції розраховується Держаним комітетом статистики України і визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні. З врахуванням формул встановлення індексу інфляції за весь час заборгованості (з вересня по жовтень 2014 року) від суми боргу, інфляційні нарахування становлять 84,8 (вісімдесят чотири гривні 80 копійок) гривень. Три проценти річних від простроченої суми заборгованості становить 98,54 (дев'яносто вісім гривень 54 копійки) гривні. Таким чином загальна сума боргу з урахуванням санкцій складає: 3200 грн. + 84,8 грн. + 98,54 грн. = 3383,34 (три тисячі триста вісімдесят три гривні 34 копійок) гривень. Відповідно до ст. 400 ЦК України, недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в силу статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] належним чином не виконує зобов'язання, передбачені укладеним в установленому законом порядку договором. Такі дії відповідача є неправомірними, тому позовні вимоги [PERSON] про витребування коштів з чужого незаконного володіння підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід також стягнути понесені судові витрати по справі в сумі 243 ( двісті сорок три ) гривні 60 копійок При вирішенні питання про стягнення витрат на правову допомогу, суд керується вимогами ст. 84 ЦПК України де зазначено, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката та іншого фахівця в галузі права несуть сторони, крім випадку надання безоплатної правової допомоги. Оскільки витрати на правову допомогу відносяться до витрат, пов'язаних із розглядом справи, а ті в свою чергу відносяться до судових витрат, то слід враховувати вимоги ст. 88 ЦПК України де зазначено, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи те, що позивачем не надано жодного документального підтвердження про сплату будь - яких грошових коштів за надання йому юридичної допомоги, в задоволенні вимог в цій частині слід відмовити.

Outcome: partial