Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Мар'їнського районного суду Донецької області з вказаною позовною заявою, в якій просить: - стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 4000,00 гривень; - відшкодувати судові витрати по справі у розмірі 243,60 гривень. Вимоги позовної заяви обґрунтовані наступним. 21 березня 2013 року за попередньою усною домовленістю [PERSON] передала [PERSON] у позику грошові кошти у розмірі 4000,00 гривень строком до 21 вересня 2013 року. На підставі укладеної угоди, відповідачем власноруч складено письмову розписку про отримання грошових коштів у розмірі 4000,00 гривень від [PERSON] До теперішнього часу відповідач запозичену суму грошових коштів не повернув, у зв'язку з чим [PERSON] вимушена була звернутись до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання з'явилась, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність не подавав. Відповідно до п. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, прийшов до висновку що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 березня 2013 року за попередньою усною домовленістю [PERSON] передала [PERSON] у позику грошові кошти у розмірі 4000,00 гривень строком до 21 вересня 2013 року. На підставі укладеної угоди, відповідачем власноруч складено письмову розписку про отримання грошових коштів у розмірі 4000,00 гривень від [PERSON] Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.204, 509, 610, 614, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved