Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з даною позовною заявою, якою просить визнати відповідача [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] , внести відповідні зміни до ктового запису про його народження; та стягнути з відповідача на її користь, на утримання неповнолітніх синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 12 грудня 2013 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] у Жовтневому відділі ДРАЦС реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області. В офіційно зареєстрованому шлюбі [INFO] у них народилась дитина, [PERSON] . Також до офіційної реєстрації шлюбу вони з відповідачем перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2003 року, від яких [INFO] народився син, [PERSON] . Наразі шлюбні відносини з відповідачем фактично припинені з листопада 2017 року через різні погляди на шлюб та сім`ю. На даний час судом вирішується питання про розірвання шлюбу. Реєстрація народження дитини, [PERSON] , [INFO] , відбувалась на території Федеральної Республіки Німеччина у відділі державної реєстрації цивільного стану Ерленбах-ам-Майн 25 травня 2017 року. В зазначеному свідоцтві про народження в графі «батько» поставлено прочерк, в графі «мати» зазначено її « [PERSON] ». У зв`язку з тим, що відповідач не приймає участі у вихованні дітей, не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, для стягнення аліментів вона зверталася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з заявою про видачу судового наказу з вимогою про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання синів, проте у видачі судового наказу їй було відмовлено у зв`язку з тим, що не надано доказів на підтвердження того, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Отже спірним питанням є батьківство відповідача відносно їхнього сина [PERSON] , [INFO] . Враховуючи, що син народився у шлюбі з відповідачем, то він, відповідно до національного законодавства є сином [PERSON] , проте за відсутності відомостей про батька у свідоцтві про народження, необхідно встановити батьківство у судовому порядку. Зокрема, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання двох неповнолітніх дітей, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Водночас, відповідач офіційно працює, тому вважає, що він має можливість сплачувати на її користь аліменти у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку, до досягнення дітьми повноліття. Позивач [PERSON] до суду не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про визнання позову у повному обсязі, якою він також просить розглядати справу без його участі. Представник третьої особи - Лівобережного районного у місті Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, у судове засідання також не з`явився, надіславши на адресу суду заяву за підписом начальника відділу про розгляд справи без участі їхнього представника, вирішення позову покладали на розсуд суду з урахуванням інтересів дітей. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи позиції сторін, викладені ними у заявах, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12 грудня 2013 року Жовтневим відділом ДРАЦС реєстраційцної служби Маріупольського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 987, після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , повторно виданим 09 листопада 2017 року. [INFO] в офіційно зареєстрованому шлюбі у сторін народився син - [PERSON] у Федеративній Республіці Німеччина, місто Ерленбах-ам-Майм, де вони проживали на той час. Проте, як вбачається з формуляра А про реєстрацію народження дитини, виданого 25 березня 2017 року відділом державної реєстрації цивільного стану Ерленбах-ам-Майн , завіреного апостилем в місті Вюрцбург 04 квітня 2017 року Урядом округу Нижня Франконія за № 11-1022, 00-296/17, [PERSON] народився [INFO] в місті Ерленбах -ам-Майн Федеративної Республіки Німеччина, актовий запис № G 173/2016, в графі «мати» зазначено « [PERSON] », в графі «батько» поставлено прочерк. Як пояснила у підготовчому судовому засіданні позивач [PERSON] , що не оспорювалось відповідачем [PERSON] , за законодавством Федеративної Республіки Німеччина в актовому записі про народження дитини вносяться відомості тільки про матір, у в`язку з чим при поверненні до України у них виникли проблеми щодо визнання батьківства відповідача [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON] [PERSON] , [INFO] відповідно до національного законодавства, у зв`язку з чим вона вимушена звертатись до суду з даним позовом, хоча Нікіта є їхньою спільною дитиною, народженою у шлюбі. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. ст. 213,215ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по-батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Так, відповідно до вимог ст. 122 Сімейного кодексу України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Водночас, згідно ст. 133 Сімейного Кодексу України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Таким чином, на підставі досліджених по справі доказів, враховуючи норми сімейного законодавства України, а також визнання відповідачем свого батьківства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання батьківства [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , підлягають задоволенню, у зв`язку з чим необхідно внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини. Проте, Україною не укладено договору про правову допомогу та правові відносини у цивільних і сімейних справах з Федеративною Республікою Німеччина, тому внесення змін до актового запису про народження дитини за місцем його вчинення є неможливим. Відповідно п. 2.28 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793, у разі якщо актовий запис цивільного стану, до якого необхідно внести зміни у зв`язку з усиновленням, скасуванням усиновлення, визнанням усиновлення недійсним, визнанням та встановленням факту батьківства, материнства, а також доповненням і виправленням відомостей, що в ньому містяться, було складено компетентним органом іноземної держави, з якою Україною не укладено договору про правову допомогу та правові відносини у цивільних і сімейних справах, або якщо законодавством іноземної держави встановлено інший порядок внесення змін, відмінний від передбаченого законодавством України, або неможливості його направлення органами іноземної держави (стихійне лихо, військові дії тощо), що підтверджується відповідними документами, актовий запис цивільного стану попередньо поновлюється відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника. Про поновлення актового запису цивільного стану та внесення до нього відповідних змін повідомляється компетентному органу іноземної держави. На підставі викладеного, суд вважає за можливе доручити відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника поновити актовий запис про народження [PERSON] , [INFO] , до якого внести відповідні відомості про батька. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей, суд виходить з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, у сторін до реєстрації шлюбу під час фактичних шлюбних відносин народився син, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 104 від 08 лютого 2012 року, в якому в графі «батьки» зазначені: батько - [PERSON] , та мати - [PERSON] . Прізвище матері з « [PERSON] » на « [PERSON] » було змінено у зв`язку з укладенням шлюбу 12 грудня 2013 року з [PERSON] . Таким чином, сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які, як зазначає позивач, проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. За змістом ст. 18 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За ст. 27 Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України), батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач просить стягнути з відповідача на її користь, на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] аліменти у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав повністю, тим самим погоджується з відшукуваним позивачкою розміром аліментів, отже позов в цій частині також підлягає задоволенню. Зокрема, при ухваленні рішення, суд має вирішити питання про розподіл судових витрат, та виходить з такого. Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Так, позивачем заявлено дві вимоги (про встановлення батьківства та стягнення аліментів), які задоволені судом у повному обсязі. Від сплати судового збору за вимогою про стягнення аліментів позивач звільнена на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», за вимогою про встановлення батьківства - на підставі ухвали суду від 05 серпня 2019 року. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За вимогою ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір за вимогою про встановлення батьківства у розмірі 768,40 гривень, а також за вимогою про стягнення аліментів у розмірі 768,40 гривень, а всього 1 536, 80 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: approved