Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся із вказаним позовом та просить встановити безстроково на його користь земельний сервітут, який полягає у праві проїзду по наявному шляху до земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], через земельну ділянку [PERSON] у частині земельної ділянки площею 0,0052 га, що необхідна для улаштування проїзду; встановити, що земельний сервітут має поширюватись саме на частину земельної ділянки [PERSON], площею 0,0052 га, що вказана у рішенні Дем`янецької сільської ради від 24.06.2015 №263. Позовні вимоги обґрунтував тим, що він є власником земельних ділянок, загальною площею 0,251 га, для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташованих в с.Харківці. Проїзд до земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства раніше відбувався через землі запасу сільської ради, з якими його ділянка межувала. Однак, зазначена земля перейшла у власність [PERSON] і він не дає можливості користуватися проїздом, що унеможливлює користування земельною ділянкою, інших можливих підходів до ділянки не існує. Просить встановити постійний земельний сервітут на його користь щодо вільного проїзду до земельної ділянки. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали, заперечують проти задоволення. Відповідач зазначив, що у позивача є можливість користуватися іншою дорогою до своєї земельної ділянки, тому підстав для встановлення сервітуту немає. Представник відповідача сільської ради [PERSON] (голова сільської ради) вважає, що позов не підлягає до задоволення, оскільки за земельною ділянкою відповідача [PERSON] є дорога близько 7 метрів шириною для проїзду. Судом встановлено наступне. Відповідно до копії державного акту серії [NUMBER] від 24.07.2000 [PERSON] є власником земельних ділянок, загальною площею 0,251 га для ведення особистого підсобного господарства та для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Кадастровий номер ділянкам не присвоєний. В зазначеному державному акті містяться виправлення площі земельних ділянок, що ставить під сумнів розмір земельних ділянок та чи взагалі вони межують із землею відповідача. Відповідно до п.2.9 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04.05.1999 N 43 заповнення державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою покладається на Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» та його структурні підрозділи. Усі записи мають бути зроблені державною мовою, чітко і розбірливо, виправлення не допускаються. Заповнення вказаних документів здійснюється з використанням комп'ютерної техніки. Згідно з копіями державних актів про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 12.07.2010 та серії [NUMBER] від 12.07.2010 [PERSON] є власником земельних ділянок площею 0,1867 га для ведення особистого селянського господарства та площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Як вбачається з копії акту ПП «Дарін» за 2008 рік про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки наданої у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства, ніяких претензій при встановленні зовнішньої межі [PERSON], представниками суміжних землевласників та відповідними службами не заявлено. Рішенням №263 від 24.06.2015 Дем`янецька сільська рада вирішила вилучити із земель [PERSON] 0,0052 га на під`їзд до земельної ділянки [PERSON] У статті 12 ЗК України визначені повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин серед яких у п.(г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Земельні ділянки [PERSON] є приватною власністю, що посвідчено державними актами та зазначене право набуло чинності, оскільки здійснена державна реєстрація земельних ділянок. Таким чином, рішення сільської ради не є підставою для вилучення у [PERSON] частини належної йому земельної ділянки. Отже суд не приймає як належний, допустимий та достовірний доказ вищезазначене рішення сільської ради. У відповідності до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а в ст.317 ЦК України вказано, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 321 ЦК України передбачена непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В той же час у главі 32 Цивільного Кодексу України встановлені певні обмеження у здійснені права власності, а саме відносно земельної ділянки чи іншого нерухомого майна власника. Так, у відповідності до ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно до ч.1 ст.404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, тобто без позбавлення власника можливості користуватися його земельною ділянкою, а в наданні можливості проходу чи проїзду по його земельній ділянці. В статті 98 ЗК України визначено право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою, а відповідно до п. «а» ст.99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення такого земельного сервітуту як право проходу до сусідньої земельної ділянки та п. «б» - право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху. Тобто, як вбачається із ст.99 ЗК України власник або користувач сусідньої земельної ділянки має право вимагати встановлення такого земельного сервітуту як право проходу до сусідньої земельної ділянки і тільки при наявності шляху для проїзду транспортного засобу і можливість вимагати проїзду по наявному шляху. Аналогічна вказівка мається у п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» згідно якого земельний сервітут - право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне чи безоплатне користування чужою земельною ділянкою (право проходу чи проїзду на велосипеді; проїзду на транспортному засобі по наявному шляху). Як вбачається із позовної заяви, досліджених в судовому засіданні доказів, пояснень сторін, їх представників та свідка, через земельну ділянку відповідача [PERSON] відсутній проїзний шлях для транспортних засобів у місцях, де позивач планував зробити проїзд до його земельної ділянки. Крім того, як вбачається з вищезазначених норм ЦК України, встановлення земельного сервітуту можливе для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідач [PERSON] зазначив, що за його ділянкою є дорога близько 7 метрів шириною, яка може бути використана позивачем для проїзду до своєї земельної ділянки. Дану обставину підтвердив і голова сільської ради [PERSON] та свідок [PERSON], яка працює землевпорядником в сільській раді. За таких обставин суд вважає, що відмовою відповідача [PERSON] у встановленні сервітуту позивачеві [PERSON] права та інтереси останнього не порушенні, оскільки наявний інший спосіб задоволення його потреб. За таких обставин суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Відповідно до п.9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції Закону України № 2147-VII від 03 жовтня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Питання судових витрат вирішити відповідно до ч. 1 п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed