Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовом про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем та визнання права власності на спадкове майно в обґрунтування якого зазначив, що 28.02.1970 року позивач уклав шлюб з [PERSON], яка [INFO] померла. Померлій дружині позивача на праві приватної власності належало 53/100 квартири [ADDRESS]. Також померлій [PERSON] на праві приватної власості належала ? квартири [ADDRESS]. 31.03.2015 року позивач звернувся до приватного нотаріусу з заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, однак отримав лист-роз'яснення про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину через реєстрацію позивача за іншою адресою ніж спадкодавець, пропуск шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщин та відсутність оригінала правовстановлюючого документа на спадкове майно. Разом з тим, [PERSON] вважає, що ним були надані необхідні докази щодо постійного проживання разом зі своєю померлою дружиною на момент її смерті, в зв'язку з чим він зверувся до суду за захистом своїх прав. 03.11.2015 року представник позивача надав через канцелярію суду надав уточнену позовну заяву, де залучив до числа третіх осіб [PERSON] та [PERSON] Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, але через канцелярію суду надав заяву в якій просив суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача - Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, але через канцелярію суду надав заяву в якій зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за їх відсутності і не заперечує проти задоволення позову. Треті особи - [PERSON] та [PERSON] до судового не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, але через канцелярію суду надали заяви в яких зазначили, що позовні вимоги визнають, проти їх задоволення не заперечують, просять розглянути справу за їх відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.2 ст.256, ч. 1 ст.259 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. У рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд встановив цей факт. Як вбачається з копії свідоцтва про одруження [NUMBER], виданого 28.02.1970 року, [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]). (а.с. 11). Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого 27.12.2012 року Старовірівською сільською радою Нововодолазького району Харківської області [PERSON] померла [INFO]. (а.с. 12). Приватним нотаріусом Краснопьоровою О.Ф. 31.03.2015 року позивачу було відмовлено у одержанні свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] у зв'язку з тим, що померла була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. натомість як реєстрацією [PERSON] є адреса: [ADDRESS] з січня 1980 року, тобто останній не був зареєстрований за місцем мешкання померлої. Окрім того, як зазначає приватний нотаріус, [PERSON] до спливу 6-місячного строку з дня відкриття спадщини не подав до нотаріусу заяву про прийняття спадщини. (а.с. 18). [PERSON] на момент смерті постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Разом з останньою на момент смерті проживав її чоловік [PERSON], який зареєстровний за іншою адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з акту, складеного депутатом Старовірівськоої сільськї ради Нововодлазького району Харківської області [PERSON] від 16.10.2014 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Після виходу на пенсію з 2001 року та по теперішній час останній постійно мешкає в будинку своєї матері за адресою: [ADDRESS] без реєстрації (а.с. 17). Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. За змістом ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом мають особи, зазначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», зазначено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тощо. Відповідно до п.23 вказаної Постанови, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку з чим нотаріус відмовив особі в оформлені спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших сторін, які мають значення для справи. Ці дані, як передбачено приписами ч.2 ст. 57 ЦПК України, встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Таким чином, факт спільного проживання [PERSON] разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. підтверджено матеріалами справи. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України позивач вважав, що він прийняв спадщину після [PERSON], адже постійно проживав з нею. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 02.09.1999 року [PERSON] продав [PERSON] 53/100 частини квартири [ADDRESS]. (а.с. 13). Згідно свідоцтва про право власності на житло від 02.01.1995 року квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності: [PERSON] ? частина; [PERSON] ? Частина; [PERSON] ? частина; [PERSON] ? частина. (а.с. 15). Вищезазначені відомості щодо права власності підтверджені листом Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану від 28.08.2015 року №2499/0/22-15. (а.с. 48). Як вбачається з правових позицій, висловлених Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних в узагальненні судової судової практики розгляду цивільних справ про спадкування, яке було обговорено та взято до відома на засіданні Пленуму 01.03.2013 року, при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). На підставі викладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожної обставини справи окремо, а також достатність та їх взаємний зв'язок в сукупності, суд вважає, що вказаний позов підлягає задоволенню, оскільки наведена сукупність обставин справи підтверджує фактичне проживання позивача [PERSON] із померлою дружиною [PERSON] на момент її смерті за адресою: [ADDRESS], тому суд визнає право власності за [PERSON] на 53/100 частини квартири [ADDRESS] загальною площею 53,3 кв.м., житловою площею 31,2 кв.м. та на 1/4 квартири [ADDRESS], загальною площею 70,6 кв. м, житловою площею 49,8 кв. м, в порядку спадкування за законом після смерті дружини [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved