Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Морозівської сільської ради Баришівського району Київської області про визнання незаконним та скасування рішення Морозівської сільської ради Баришівського району Київської області від 12 квітня 2007 року за №75-08-04 про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS] загальною площею 0.25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Позовні вимоги мотивує тим, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10 березня 2016 року у справі № К/800/25017/15 скасовані: постанова Оболонського районного суду м. Києва від 04 березня 2015 р. в адміністративній справі та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2015 р. щодо визнання незаконним рішення Морозівської сільської ради від 12 квітня 2007 року за № 75-08-04 в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки загальною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по [ADDRESS] з підстав порушення попередніми судовими інстанціями норм процесуального права, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. За наслідками нового розгляду ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 11 серпня 2016 р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2016 р., провадження у справі № 2605/12545/12 було закрито з тих підстав, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Зазначені суди першої та апеляційної інстанцій у своїх судових рішеннях звернули увагу на висновок судової земельно-технічної експертизи від 19.01.2014 р. № 01/29/14-15, згідно з яким земельна ділянка площею 0,25 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою: [ADDRESS] яка належить на праві власності [PERSON], частково знаходиться на території вуличної мережі с. Морозівка, Баришівського району, Київської області. Також, суди першої та апеляційної інстанцій у своїх судових рішеннях зазначили, що відповідно до положення п. а) ч. 3 ст. 83 ЗК України заборонено передавати у приватну власність землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 08.10.2015 року у справі (№ 355/1242/15-ц, провадження № 2/355/544/15), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 19.11.2015 р., визнано недійсним державний акт серії [NUMBER] від 26 грудня 2009 року на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, виданий на ім'я [PERSON] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий № [NUMBER], а також скасовано його державну реєстрацію в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010993501399 та в Поземельній книзі за № 010993501399 електронній (цифровій) та в паперовій формі. Апеляційний суд Київської області в ухвалі від 19 листопада 2015 р. зазначив, що в результаті приватизації [PERSON] земельної ділянки порушені права Позивача, зокрема, Позивач не має змоги провести газову мережу до свого будинку, не має автомобільного під'їзду до свого будинку, а також не може оформити право власності на земельну ділянку, яка знаходиться в його користуванні. Позивач просить суд визнати недійсним та скасувати рішення Морозівської сільської ради, Баришівського району, Київської області від 12 квітня 2007 року за №75-08-04 про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS] загальною площею 0.25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також стягнути з сільської ради на його користь сплачений судовий збір при подачі позовної заяви. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені ним до суду позовні вимоги підтримав та пояснив суду, що з 1998 року існує спір по справі, де Морозівською сільською радою порушуються його права і він не може повноцінно користуватися належним йому житловим будинком в [ADDRESS] який був придбаний ним у власність в 1996 році. Він також не може користуватись дорогою, щоб без перешкод під,їхати до свого будинку та приватизувати належну йому біля будинку земельну ділянку. Щоб доїхати до свого будинку, він змушений долати понад 70 метрів по землях особистого селянського господарства, які належать іншій особі. 08.10.2015 року рішенням Баришівського районного суду Київської області визнано недійсним державний акт серії [NUMBER] від 26 грудня 2009 року на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, виданий на ім'я [PERSON] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд та скасовано його державну реєстрацію в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Дане рішення Апеляційним судом Київської обл. залишено в силі. Чотири рази виїздила комісія та складались акти обстеження земельної ділянки Позивача з участю представника Морозівської сільської ради [PERSON] [PERSON] померла [INFO] року і низка рішень по спірній земельній ділянці приймались вже після її смерті. [PERSON] просить суд визнати недійсним та скасувати рішення Морозівської сільської ради, Баришівського району, Київської області від 12 квітня 2007 року за №75-08-04 про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS] загальною площею 0.25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також стягнути з Морозівської сільської ради Баришівського району Київської області на його користь витрати по сплаті судового збору при подачі до суду позовної заяви в розмірі 551 грн. 20 коп. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги та пояснив суду, що на сьогодні є висновок судової земельно-технічної експертизи від 19.01.2014 р. № 01/29/14-15, згідно з яким земельна ділянка площею 0,25 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою: [ADDRESS] яка належала на праві власності [PERSON], частково знаходиться на території вуличної мережі с. Морозівка, Баришівського району, Київської області, що перешкоджає позивачу [PERSON] користуватись належною йому земельною ділянкою та житловим будинком. [PERSON] просить суд скасувати рішення Морозівської сільської ради від 12 квітня 2007 року за №75-08-04 про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS] загальною площею 0.25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також стягнути з Морозівської сільської ради на користь позивача витрати по сплаті судового збору. Представник відповідача Морозівської сільської ради Баришівського району Київської області [PERSON], яка працює в сільській раді інженером землевпорядником в судовому засіданні заперечувала проти заявленого позову та пояснила суду, що [PERSON] при купівлі житлового будинку по [ADDRESS] перейшло в користування 0.15 га земельної ділянки біля будинку, і що на сьогодні за ним числиться 0.24 га. Під'їзд до його земельної ділянки мовляв є, але з іншого боку. [PERSON] також вважає, що землі загального користування у власність [PERSON] не передавалась. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини, які свідчать про обґрунтованість поданого до суду позову. Судом встановлено, що позивач [PERSON] має у власності з 1996 року житловий будинок в [ADDRESS] та земельну ділянку біля будинку. Рішенням Баришівського районного суду Київської області у адміністративній справі (справа №355/1242/15ц, провадження «2/355/544/15) від 08.10.2015 року визнано недійсним державний акт серії [NUMBER] від 26 грудня 2009 року на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, виданий на ім'я [PERSON] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд та скасовано його державну реєстрацію в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Зазначене рішення 19 листопада 2015 року відповідно до ухвали колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської обл. залишено в силі. Апеляційний суд погодився з висновками місцевого суду, вважає їх правильними і такими, що відповідають обставинам справи. Далі зазначив, що місцевий суд, визнаючи недійсним оспорюваний державний акт серії [NUMBER] від 26 грудня 2009 року на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, виданий на ім'я [PERSON] послався у рішенні на ст. 155 ЗК України, як на підставу визнання його недійсним, що також є правильним. В ухвалі також зазначено, що в результаті приватизації відповідачкою земельної ділянки позивач не має змоги провести газову мережу до свого будинку, не має автомобільного під,їзду до свого будинку, а також не може оформити право власності на земельну ділянку, яка знаходиться в його користуванні. Наведені обставини підтверджуються наявними у справі доказами, які надані позивачем і які досліджувалися судом першої інстанції. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на протязі тривалого часу звертався до різних державних органів: до відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Баришівської РДА, до інспекції Держархбудкнторю у Київській області, до Державної інспекції сільського господарства в Київській області, до судових інстанцій. Судом також встановлено, що [PERSON] не має можливість доступу на проїзд до його земельної ділянки, що створює йому відповідні незручності та перешкоди. Позивач оскаржує рішення Морозівської сільської ради Баришівського району Київської області від 12 квітня 2007 року за №75-08-04 про передачу у власність земельної ділянки і на переконання суду його вимоги є законними. [PERSON] померла [INFO] року у віці 73 роки, про що свідчить свідоцтво про смерть серія [NUMBER], видане 28.01.2016 року. Однак 10.03.2016 року, 11.08.2016 року, 08.09.2016 року судами різних інстанцій продовжували розглядатись справи, як за скаргою самої [PERSON], так і за її участю, як третьої особи. З часу смерті [PERSON] і на протязі послідуючих 10 місяців відомості про спадкоємців в тому числі у рішеннях судів, не зазначалися. Встановлені судом обставини стверджуються: - листом відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Баришівської РДА від 23.10.2007 р. за № 789; - листом інспекції державного архітектурно - будівсльного контролю у Київській області від 04.06.2010 р. за № 7/10-1026 відповідно до якого інспекція порекомендувала звернутись заявнику до суду щодо анулювання державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON]; - листом Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 03.08.2012 р. № 06.1-34/12; - листом Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 07.09.2012 р.; - листом Управління містобудування і архітектури та розвитку інфраструктури Київської ОДА від 22.03.2011 р. за № 01-06-179, відповідно до якого генеральний план с. Морозівки Баришівського району Київської області розроблено та затверджено у 1979 році; - листом Держкомзему від 11.05.2011 р. за № 6859/30/Л5183-11 згідно з яким акт на право власності на земельну ділянку виданий [PERSON] всупереч вимогам земельного законодавства та всупереч рішень Генерального плану забудови с. Морозівка, розробленого та затвердженого у 1979 році; - листом Департаменту містобудування та архітектури Київської ОДА від 12.09.20] 4 р. № 01-06-949 згідно з якою генеральний план с. Морозівка розроблений Українським державним головним проектним і науково-дослідним інститутом «УкрНДІДіпросільгосн» в 1976 році та затверджений Міністерством сільського господарства УРСР в 1979 році. А матеріали щодо внесення змін до вказаного генерального плану станом на 12.04.2007 року (дату прийняття рішення Морозівською сільрадою про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки 0,25 га по [ADDRESS]) до Департаменту містобудування та архітектури не надходили; - ксерокопіє. Постанови Баришівського районного суду Київської області від 08.10.2015 року (справа №355/1242/15ц, провадження №2/355/544/15); - ксерокопією ухвали колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у цивільній справі за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Баришівського районного суду Київської області від 08.10.2015 року (справа №355/1242/15ц, провадження №2/355/544/15); - ксерокопією квитанції про сплату судового збору в сумі 551 грн. 20 коп.; - іншими матіолами справи. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. З ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобіганню вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною: визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших передбачених законом способів. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 р. № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (ст. 1 ЦК України, ст.ст. 2, 5 ЗК України). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними ст.ст. 16,21,393 ЦК України, ст. 152 ЗК України, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі ст.15 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, зокрема позовів про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань. Відповідно до положення ч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Протиправність рішення Морозівської сільської ради Баришівського району Київської області від 12 квітня 2007 року за № 75-08-04 підтверджується висновком судової земельно-технічної експертизи від 19.01.2014 р. № 01/29/14-15, згідно з яким громадянці [PERSON] було передано земельну ділянку, частина якої знаходиться на території вуличної мережі с. Морозівка,що заборонено положенням п. а) ч. З ст. 83 ЗК України. Зазначений висновок земельно-технічної експертизи вмотивовано в інших судових рішеннях. Стаття 120 Земельного Кодексу України передбачає, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку на якій вони розміщені без зміни її цільового призначення у розмірах, встановлених договором. Згідно ч. 3 ст. 116 Земельного Кодексу України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а). приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. Частина 5 зазначеної статті вказує, що надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або користування, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку передбаченому цим Кодексом. Згідно ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Так згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 124 Конституції України закріплює, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Юрисдикція суддів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. До того ж рішенням Конституційного Суду України щодо офіційною тлумачення статей 55, 64. 124 Конституції України від 25 грудня 1997 року роз'яснено, що кожному гарантується захистом прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства, вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створені або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, с порушенням прав на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене. Відповідно до Декрету КМ України від 26.12.1992 року №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» приватизація земельних ділянок здійснювалась лише щодо тих земельних ділянок, які були надані громадянам раніше для ведення особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд (присадибної ділянки), садівництва, дачного та гаражного будівництва в межах норм, встановлених Земельним кодексом України. Окрім того, суд звертає увагу на те, що під час перегляду рішення Баришівського районного суду Київської області від 08.10.2015 р. Апеляційним судом Київської області, Морозівська сільська рада, як сторона у справі, не подавала апеляційної скарги на вказане рішення місцевого суду. Суд також вважає, що Морозівська сільська рада Баришівського району Київської області, при прийнятті рішення про передачу [PERSON] у приватну власність земельної ділянки по [ADDRESS], діяла всупереч вимогам законів України, що протирічить вимогам ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Outcome: approved