overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, вимагаючи визначити йому додатковий строк у три місяці для подання у нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини після смерті сина [PERSON], який помер 01 жовтня 2013 року, посилаючись на те, що після смерті сина відкрилась спадщина на частку у квартирі [ADDRESS]. Позивач зазначив, що він до смерті з сином не спілкувався і не знав про його смерть сина, а дізнався лише у вересні 2015 року, тому своєчасно не подав заяву про прийняття спадщини. У судовому засіданні позивач підтримав предявлений позов, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до частини 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до абзацу 7 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від зо травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом встановлено, що дійсно 1 жовтня 2013 року у місті Кіровограді помер [PERSON], спадкова справа не відкривалась (а.с. 10, 20-21). Після його смерті відкрилась спадщина на 1/3 частку квартири [ADDRESS] Кіровоградської області (а.с. 9). Позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5). З пояснень позивача у судовому засіданні вбачається, що позивач пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки обєктивно не знав про смерть сина. Матеріалами справи підтверджується, що позивач не відмовлявся від прийняття спадщини в порядку, передбаченому статтею 1273 ЦК України, тому порушене право підлягає судовому захисту шляхом визначення додаткового строку, достатнього для подання заяв про прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом. В обгрунтування позову зазначає, що 05 вересня 2006 року помер його батько [PERSON]. За життя він працював у сільському господарстві і отримав право на земельну частку (пай) та на його імя було видано сертифікат направо на земельну частку (пай) серії ЧН № 0250023 від 18.07.1996 року. 05 вересня 2006 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме на земельну частку (пай). Позивач являється спадкоємцем за законом після смерті батька, інших спадкоємців немає. Позивач пропустив строк для прийняття спадщини, поскільки проживав з батьком в різних населених пунктах і йому ніколи не приходилось перевіряти документи батька. За життя батько йому повідомив, що договір оренди паю він не заключав, а сертифікат загубив. А поскільки у батька іншого майна не було, то позивач заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини не подавав. В даний час перебираючи документи, знайшов сертифікат на право на земельну частку (пай) на імя батька. Тому [PERSON] просить в судовому порядку визнати причини пропуску строку прийняття спадщини поважними та визначити йому додатковий строк для подання заяви на прийняття спадщини після смерті батька на два місяці. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без його участі, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити. Представник відповідача Рябухівської сільської ради - в судове засідання не зявився, до суду надано заяву про розгляд справи без участі представника селищної ради, проти задоволення позову не заперечують. Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Оскільки сторони в судове засідання не зявились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши та проаналізувавши наявні по справі докази, приходить до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні згідно копії свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ № 041948 від 06.09.2006 року [PERSON] помер 05 вересня 2006 року (а.с. 7). Згідно копії свідоцтва про народження (повторного) серії І-ЕЛ № 304147 від 30.11.1973 року [PERSON] народився 24 лютого 1958 року, в графі «Батько» зазначено [PERSON] (а.с.6). Згідно довідки Рябухівської сільської ради від 25.04.2016 року № 316 [PERSON] проживав і був зареєстрований в [INFO] до дня смерті проживав сам (а.с.9). Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ч.1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позову зазначає, що 15 березня 2016 року померла його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно. Позивач являється спадкоємцем за законом, інший спадкоємець дочка спадкодавця [PERSON] відмовилась від своєї частки у спадщині. Позивач пропустив строк для прийняття спадщини, поскільки не зміг вчасно зібрати всі документи для подання в нотаріальну контору. Тому [PERSON] просить в судовому порядку визнати причини пропуску строку прийняття спадщини поважними та визначити йому додатковий строк для подання заяви на прийняття спадщини після смерті батька на три місяці. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без його участі, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити. Представник відповідача Талалаївської селищної ради - в судове засідання не зявився, до суду надано заяву про розгляд справи без участі представника селищної ради, проти задоволення позову не заперечують. Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Оскільки сторони в судове засідання не зявились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши та проаналізувавши наявні по справі докази, приходить до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні згідно копії свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ № 265495 від 17.03.2016 року [PERSON] померла 15 березня 2016 року (а.с.6). Рішенням Талалаївського районного суду від 02.12.206 року, яке набрало законної сили 13.12.2016 року, встановлено факт, що [PERSON], яка померла 15 березня 2016 року, була матірю [PERSON], [INFO] (а.с.14). Згідно заяви [PERSON] до нотаріальної контори від 15.11.2016 року вона відмовляється від своєї частки у спадщині після смерті матері [PERSON] (а.с.7). Факт наявності у спадкодавця [PERSON] спадкового майна підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 28.01.1994 року, копією технічного паспорту на квартиру (а.с.10-13). Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ч.1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом в обґрунтування якого зазначив, що з 07.09.1990 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON]. Від шлюбу народився син [PERSON], [INFO], який є повнолітнім. Подружнє життя не склалося через несумісність характерів та різний погляд на життєві інтереси. Із 2006 року шлюбні стосунки були фактично припинені. Позивач має шлюбні відносини з [PERSON] та мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Тобто шлюб з відповідачем має формальний характер, сім'я розпалася, позивач має інші сім'ю, у зв'язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні розлучення. Майнового спору не має, шлюб розриває вперше. Тому, вважає що подальше збереження шлюбу не можливе, просив розірвати шлюб укладений 07 вересня 1990 року. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, подав заяву, в якій вказав, що позов підтримує і просить розглядати справу у його відсутності. Проти заочного порядку розгляду справи - не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, з невідомих суду причин, про розгляд справи повідомлявся шляхом направлення судової повістки за місцем мешкання. Відповідно до ст.224 ЦПК України - суд, за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Як встановлено судом, шлюб між сторонами був зареєстрований 07.09.1990 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1333. Таким чином, судом встановлено, що шлюбні стосунки сторони не підтримують, примирення між ними неможливе, у зв'язку із тим, що між ними відсутнє взаєморозуміння, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, живуть окремо, спільного господарства не ведуть. При таких обставинах, суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін і не є доцільним, тому шлюб підлягає розірванню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом в обґрунтування якого зазначив, що з 10.02.2012 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] У період шлюбу народилася донька [PERSON], [INFO], яка на даний момент проживає з матір'ю. Шлюбні стосунки були фактично припинені з серпня 2016 року, подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати поваги одне до одного, постійні сварки, результатом чого є негативний вплив на виховання дитини. На даний час ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено. Подальше збереження шлюбу вважає не можливим, з огляду на що просить розірвати шлюб та витрати, пов'язані із цим покласти на позивача. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, подав заяву, в якій вказав, що позов підтримує і просить розглядати справу у його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подала заяву, в якій визнала позов, просила розглянути справу у її відсутність. Прохала залишити їй прізвище - «[PERSON]». Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Як встановлено судом, шлюб між сторонами був зареєстрований 10.02.2012 року у Комінтернівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 45. Таким чином, судом встановлено, що шлюбні стосунки сторони не підтримують, примирення між ними неможливе, у зв'язку із тим, що між ними відсутнє взаєморозуміння, вони втратили почуття поваги один до одного, живуть окремо, спільного господарства не ведуть. При таких обставинах, суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін і не є доцільним, сторони на примирення не згодні, тому шлюб підлягає розірванню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом в обґрунтування якого зазначив, що з 15.02.1991 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] (до шлюбу Зеленська) [PERSON] дітей не мають. Відповідач заперечує проти розірвання шлюбу. Приблизно з грудня 2016 року, шлюбні стосунки були фактично припинені, подружнє життя не склалося через несумісність характерів та втрати поваги один до одного, тому просив суд розірвати шлюб, у звязку з тим, що вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Подальше збереження шлюбу вважає не можливим. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, подав заяву, в якій вказав, що позов підтримує і просить розглядати справу у його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала заяву в якій позов визнала, на примирення не згодна, просила розглянути справу у її відсутність. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Як встановлено судом, шлюб між сторонами був зареєстрований 15.02.1991 року у міському відділі РАЦС м. Лозова, актовий запис № 73. Таким чином, судом встановлено, що шлюбні стосунки сторони не підтримують, примирення між ними неможливе, у звязку із тим, що між ними відсутнє взаєморозуміння, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, спільного господарства не ведуть. При таких обставинах, суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін і не є доцільним, сторони на примирення не згодні, тому шлюб підлягає розірванню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом в обґрунтування якого зазначив, що з 22.08.2008 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] У період шлюбу народився син [PERSON], [INFO], який проживає разом із матір'ю за адресою її проживання [INFO]. Шлюбні стосунки були фактично припинені у листопаді 2016 року, спільне життя не склалося у звязку з істотними розбіжностями по облаштуванню побуту і плануванню відпочинку. Позивач впевнений, що подальше подружнє життя і збереження сімейних стосунків неможливо і суперечить його інтересам. Спору про поділ спільного майна не має. Вважає, що неможливо відновити відносини між сторонами, тому просив суд шлюб між ними розірвати. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, подав заяву, в якій вказав, що позов підтримує і просить розглядати справу у його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала заяву, в якій не заперечувала проти позову, просила розірвати шлюб, розглянути справу у її відсутність. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Як встановлено судом, шлюб між сторонами був зареєстрований 22.08.2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 2 Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1125. Від шлюбу у подружжя [PERSON] народився син [PERSON], [INFO], який проживає з матірю. Таким чином, судом встановлено, що шлюбні стосунки сторони не підтримують з листопада 2016 року, примирення між ними неможливе, у звязку із тим, що між ними відсутнє взаєморозуміння, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, живуть окремо, спільного господарства не ведуть. При таких обставинах, суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін і не є доцільним, сторони на примирення не згодні, тому шлюб підлягає розірванню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати відповідача [PERSON] особою, що втратила право користування жилим приміщенням у будинку [ADDRESS] . Позов мотивовано, що позивач є власником зазначеного будинку, в якому зареєстрована відповідач, що фактично не проживає з 2007 року. Позивач вважає, що відповідач втратила право на користування жилим приміщенням, що належить йому на праві власності. 12 листопада 2019 року ухвалою суду відкрито провадження у справі. 28 квітня 2020 року закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду. Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Згідно частини 2 статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] (а.с. 9-10). Відповідач [PERSON] зареєстрована в будинку, який належить на праві власності позивачеві, але фактично не проживає на протязі останніх тринадцяти років, що підтверджується відповідною довідкою (а.с. 11). Таким чином, відповідачем порушено вимоги частини 1 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Враховуючи, що відповідач на протязі тринадцяти років фактично не проживає в будинку, який належить позивачеві на праві власності, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання відповідача [PERSON] особою, що втратила право на користування жилим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-06 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на автомобіль марки ЛУАЗ 969, 1988 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Позов мотивовано тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Позивач зазначив, що 23 жовтня 2019 року нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на відсутність оригіналу правовстановлюючого документа, на спадкове майно. 13 квітня 2020 року відкрито провадження у справі (а.с. 30). Відповідач визнав позов у повному обсязі, надіславши до суду відповідну заяву. Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб, що підтверджується матеріалами справи. Зазначена обставина є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який розташований по [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]. Позов мотивовано тим, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який розташований по [ADDRESS]. У встановлений законом строк позивач подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на те, що відсутній правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності померлого на житловий будинок. 18 серпня 2017 року ухвалою суду відкрито провадження у справі. 1 лютого 2018 року ухвалою суду до участі в справі залучено публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» як третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Відповідач визнав позов у повному обсязі, надіславши до суду відповідну заяву. Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно частини 3 статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с. 14). Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який розташований по [ADDRESS] (а.с. 9-13, 15-67). Після смерті громадянина [PERSON] спадщину прийняв позивач [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом (а.с. 85). Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на відсутність правовстановлюючого документу, який підтверджує право власності померлого на житловий будинок. Тому, право позивача підлягає судовому захисту.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Позов мотивовано тим, що з моменту смерті батька дитини, з листопада 2018 року, відповідач [PERSON] ухилилась від виконання обов`язків по вихованню дитини, почала зловживати спиртними напоями, не піклувалась про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. 4 березня 2019 року ухвалою суду відкрито провадження у справі (а.с. 25). 25 червня 2019 року закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду. Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] записана матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Батько дитини [PERSON] помер [INFO] (а.с. 7). Відповідач [PERSON] ухилилась від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, що підтверджується висновком комісії з питань захисту прав дитини про службі Смолінської селищної ради Маловисківського району Кіровоградської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дитини, актом обстеження житлово-побутових умов (а.с. 17-18). Таким чином, наведені докази підтверджують, що права неповнолітньої дитини на належне батьківське виховання порушено відповідачем. Тому, є законні підстави для задоволення позову. Судові витрати слід віднести за рахунок відповідача, враховуючи положення статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved