Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа [PERSON] про припинення права власності у спільному майні за вимогою іншого співвласника. Вимоги позову обґрунтовує тим,що з 09.12.1998 року вона перебувала в шлюбі із [PERSON] , батьком відповідачів. За час спільного проживання вони з чоловіком придбали наступне майно: гаражний бокс № [NUMBER] (ряд № [NUMBER] ) загальною площею 38,3 кв.м. в гаражному кооперативі «Планета»; садовий будинок [ADDRESS] площею 33,7 кв.м. розташований на земельній ділянці площею 0,059 га. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої, крім іншого, увійшли вищезазначені гаражний бокс та садовий будинок з земельною ділянкою. Спадкоємці першої черги, а саме позивач та відповідачі по справі після смерті [PERSON] спадщину прийняли своєчасно, шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори. Позивач зазначає, що після смерті [PERSON] відносини між сторонами по справі погіршились, виникли конфлікти щодо спадкового майна, позивач та відповідачі по справі не є членами однієї сім`ї, ніколи не вели спільного господарства. Враховуючи те, що частка відповідачів в спільному майні є незначною, а виділення в окреме користування 1/6 частини гаражного боксу та садового будинку з земельною ділянкою кожному з відповідачів є неможливим, позивач просить припинити право власності кожного з відповідачів у вказаних вище гаражному боксі та садовому будинку з земельною ділянкою, визнати за нею 1/3 частину вказаного нерухомого майна та присудити відповідачам компенсацію вартості 1/6 частини спірного майна. Ухвалою судді від 14 березня 2019 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді від 20 травня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження. Ухвалою суду від 20 липня 2019 року задоволено заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову, накладено арешт на спірне майно, яке на праві приватної власності належить відповідачам [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 31 жовтня 2019 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] , залучено в якості третьої особи [PERSON] , зупинено провадження у даній цивільній справі до вирішення цивільної справи № 372/2583/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа державний нотаріус Першої київської державної нотаріальної контори Мотицький І.Л., про визнання договору дарування недійсним, та набранням у ній рішенням законної сили. Ухвалою суду від 23 лютого 2021 року провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 22 квітня 2021 року закінчено підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідачі та третя особа в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, заяв чи клопотань до суду не направляли. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду . Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні . Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази до справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що батьками відповідачів [PERSON] та [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження. 09.12.1998 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 09.12.1998 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Ватітуніського району м. Києва. [PERSON] належав гаражний бокс № [NUMBER] (ряд [NUMBER] ) площею 38,3 кв.м в гаражному кооперативі «Планета», розташованому в [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності серії [NUMBER] , виданого Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради 21.01.2005 року. Відповідно до звіту про оцінку майна суб`єкту оціночної діяльності - ТОВ Правове Підприємство «АСЕССОР - ЕМ» від 25.02.2019 року ринкова вартість гаражного боксу становить 53 808 грн. На підставі Договору купівлі-продажу садового будинку від 11.08.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р., реєстр №2241 та договору купівлі - продажу земельної ділянки від 11.08.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р., реєстр №2245, Державного акту про право власності на земельну ділянку серії КВ №008941, виданого Підгірцівською сільською радою Обухівського району Київської області 23.02.2004 року [PERSON] належали садовий будинок [ADDRESS] ( з надвірними спорудами) площею 33,7 кв.м. та земельна ділянка з кадастровим номером 32223186800:04:006:0042, з цільовим призначенням для ведення садівництва, що знаходитися за адресою: Київська обл.., Обухівський р-н., с. Романків, садове товариство «Берізка». Відповідно до звіту про оцінку майна суб`єкту оціночної діяльності ПП «Девеломпмент» від 25.02.2019 року ринкова вартість вищевказаного садового будинку із земельною ділянкою становить 757 241 грн. [PERSON] помер [INFO] . що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.08.2016 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яку прийняли спадкоємці першої черги [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори. Відповідно до Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та свідоцтва про право власності на спадщину за законом право власності на садовий будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], [PERSON] є власницею 2/3 частин спадкового майна (Ѕ частина подружня доля у спільному майні подружжя та 1/6 частина як спадкоємиця першої черги за законом), [PERSON] є власником 1/6 частини спадкового майна як спадкоємиця першої черги за законом, [PERSON] є власницею 1/6 частини спадкового майна як спадкоємиця першої черги за законом. Відповідно до Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та свідоцтва про право власності на спадщину за законом право власності на гаражний бокс № [NUMBER] (ряд [NUMBER] ) площею 38,3 кв.м в гаражному кооперативі «Планета», розташованому в [ADDRESS] , [PERSON] є власницею 2/3 частини спадкового майна (Ѕ частина подружня доля у спільному майні подружжя та 1/6 частина як спадкоємиця першої черги за законом), [PERSON] є власником 1/6 частини спадкового майна як спадкоємиця першої черги за законом, [PERSON] є власницею 1/6 частини спадкового майна як спадкоємиця першої черги за законом. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2018 року по цивільній справі № 755/4973/18 за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном та зобов`язання вчинити дії, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] задоволено частково, вирішено усунути перешкоди [PERSON] та [PERSON] у користуванні належних їм 1/6 часток у квартирі [ADDRESS] шляхом вселення у їх квартиру, зобов`язано [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] та [PERSON] у користуванні належних їм 1/6 частин квартири [ADDRESS] та зобов`язано надати їм ключі від замків на вхідних дверях квартири. В решті заявлених вимог відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду Київської області від 07.02.2019 року по цивільній справі № 755/4973/18 за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном та зобов`язання вчинити дії апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03.10.2018 року задоволено частково, рішення Дніпровського районного суду м. Києва скасовано в частині зобов`язання [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] та [PERSON] у користуванні 1/6 часткою квартири [ADDRESS] та надати ключі від замків на вхідних дверях квартири та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] в цій частині відмовлено. Рішенням Обухівського районного суду Київської області по цивільній справі № 372/2583/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа державний нотаріус Першої київської державної нотаріальної контори Мотицький І.Л., про визнання договору дарування недійсним позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, визнано недійсними договір дарування частки садового будинку [ADDRESS] , укладений 03 липня 2019 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори м. Києва Мостицьким І.Л, реєстр №6-584 та договір дарування частки земельної ділянки площею 0,0592 га., кадастровий помер 3223186800:04:006:0087, з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташованої за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Романків, садове товариство «Берізка», укладений 03 липня 2019 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори м. Києва Мостицьким І.Л., реєстр №6-585. Рішення набрало законної сили. Відповідно до статті 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Згідно з частинами першою, другою статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно з ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.1 ст.357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Стаття 41 Конституції України гарантує, що кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Аналогічні положення закріплені в ст.ст. 319, 321 ЦК України. Так, відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Отже, законодавством України передбачена можливість припинення права власності особи на частку в спільному майні за рішенням суду на вимогу інших співвласників за наявності передбачених ч.1 ст.365 ЦК України обставин та за рахунок грошової компенсації. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбачених п.13 ч.1 ст.365 ЦК України, з обов`язковою умовою, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника і членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною під час вирішення спору про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зазначена правова позиція булла висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-68цс12, а також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі№908/1754/17. При цьому, питання, чи є частка незначною, підлягає вирішенню судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, також вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Статтею 47 Конституції України, ст.ст. 1,9 ЖК України гарантує громадянам право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Суд погоджується з тим, що за відсутності у диспозиції статті 365 ЦК України правової конструкції «за наявності одночасно», припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників згідно з цією нормою можливе за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 Цивільного кодексу України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Відповідно до положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними засобами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справ суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стороною позивача не надано суду доказів про неможливість виділу в натурі належної кожному з відповідачів 1/6 частини спадкового майна, та неможливість спільного користування, та про незначність частки відповідачів у спадковому майні, а також доказів того, що припинення права відповідачів на їх частку не завдасть істотної шкоди їх інтересам як співвласників цього майна. Таким чином, аналізуючи викладене та оцінюючи надані докази, суд дійшов висновку, що стороною позивача належним чином не доведено вимоги позову, а тому у суду відсутні правові підстави для його задоволення. Також суд вважає за необхідне після вступу рішення в законну силу, зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області повернути з депозитного рахунку грошові кошти в сумі 270 349 грн. 66 коп. [PERSON] , які були нею внесені 07.03.2019 року Відповідно до ст. 158 ч.9 ЦПК України, у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову, а тому підлягає скасуванню арешт накладений ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 02.07.2019 року.

Outcome: dismissed