Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі договору купівлі продажу житлового будинку від 23.12.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Кролевецького районного нотаріального округу\~ [PERSON],\~ вона є власником житлового будинку №23 по вул. Сільськогосподарська в м.Кролевець Сумської області. 6 квітня 2017 року у вказаному будинку за її згоди була зареєстрована [PERSON]. [PERSON] не являється членом її сімї, фактично в будинку за місцем реєстрації не проживає, її особисті речі в будинку відсутні, вона не сплачує комунальні послуги. Понад рік відповідач проживає за іншою адресою, в житлі за зареєстрованим місцем проживання за вказаний період вона жодного разу не зявлялась. Добровільно знятись з місця реєстрації в будинку №23 по вул. Сільськогосподарська в м.Кролевець Сумської області [PERSON]\~ відмовляється, чим порушує її (позивача) права як власника. Враховуючи викладене, позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком №23 по вул. Сільськогосподарська в м.Кролевець Сумської області. Позивач, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, до суду не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.33). Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання позивача суд вирішив можливим розглянути справу у її відсутність. Відповідач, належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання\~ (а.с. 27-28, 31), в судове засідання не зявилась без повідомлення причин неявки, відзив на позовну заяву не подала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку №23 по вул. Сільськогосподарська в м.Кролевець Сумської області, що підтверджується\~ договором купівлі продажу житлового будинку від 23 грудня 2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Кролевецького районного нотаріального округу\~ [PERSON] 23.12.2014 року, зареєстрованим в реєстрі за №2132 (а.с.12-13, 14) Відповідно до довідки виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області від 26.03.2018 року №2012 в будинку №23 по вул. Сільськогосподарська в м.Кролевець Сумської області зареєстровані: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.16). Зазначені обставин також підтверджуються записами в будинковій книзі для прописки громадян, що проживають в [INFO], згідно яких [PERSON], [INFO], паспорт серії МВ 567329, виданий Конотопським МВ УДМС України в Сумській області 14.10.2014 року, зареєстрована за вказаною адресою з 06.04.2017 року (а.с.8-11). За змістом позовної заяви [PERSON], яка не є членом сімї власника житла позивача [PERSON], з дозволу останньої була зареєстрована в [INFO], однак понад рік у вказаному житловому приміщенні не проживає та не зявляється. Факт тривалого не проживання відповідача в будинку №23 по вул. Сільськогосподарська в м.Кролевець підтверджується довідкою голови будинкового комітету [PERSON], згідно якої в [PERSON] проживає одна в [INFO] (а.с.15). Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до статті 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок\~ (частину будинку), квартиру, користуються\~ ним (нею) для особистого проживання і проживання\~ членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ним зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сімї понад шість місяців у випадках передбачених пунктами 1-7 частини 3 цієї статті. Згідно ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Суд вважає, що відповідач [PERSON] вселилась у спірне житлове приміщення як наймач. Не підлягають застосуванню норми ч.2 ст.405 ЦК України, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, оскільки вказана норма права передбачає втрату права на користування\~ житлом членами сім'ї власника житла, а судом встановлено, що відповідач вселилась у спірне житлове приміщення як наймач. Позивачем надані докази відсутності відповідача за місцем реєстрації понад 6 місяців, поважних причин непроживання відповідача більше шести місяців за адресою: м.Кролевець Сумської області, вул. Сільськогосподарська, 23, передбачених п. 1-7 ч.3 ст. 70 ЖК Української РСР, судом не встановлено, як і не встановлено, що відповідач оспорювала виселення зі спірного житла, зверталась до правоохоронних органів з заявою на неправомірні дії позивача щодо перешкоди користування житловим приміщенням, тобто не надала суду доказів, що покинула житло проти її справжньої волі. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач втратила право користування жилим приміщенням за адресою: вул. Сільськогосподарська, 23, м. Кролевець Сумської області. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед інших і припинення дії, яка порушує право, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Виходячи з вимог ст. 321 ЦК України, ст. 5 ЦПК України суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком №23 по вул. Сільськогосподарська в м.Кролевець Сумської області Рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-ІV. Відповідно до ст.ст. 70, 71 ЖК Української РСР, ,

Outcome: approved