Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Омега», третя особа відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби\~ Головного управління юстиції у Тернопільській області про скасування арешту на майно, посилаючись на те, що між ним [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Омега» 26 травня 2016 року укладено два договори купівлі-продажу, посвідчені приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим №755, згідно якого став власником будинковолодіння 10/1 по вул.Є.Петрушевича в м.Тернополі. 30 травня 2016 року проведено державну реєстрацію права власності на будинковолодіння у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою від 30 травня 2016 року №60161230. Проте, як з'ясувалось державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області [PERSON] 03 червня 2016 року (номер запису про обтяження: 14837067) безпідставно накладено арешт на нерухоме майно, а саме будинковолодіння 10/1 по вул.Є.Петрушевича в м.Тернополі. Накладений арешт на будинковолодіння порушує його законні права як власника, зокрема право розпоряджатися своїм майном, тому просить позовні вимоги задовольнити. У судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] не зявилися, подано заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представником відповідача [PERSON] [PERSON] подано суду заяву про слухання справи у її відсутності, при прийнятті рішення покладається на думку суду. Представник відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Омега» у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги визнають повністю. Представник третьої особи відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби\~ Головного управління юстиції у Тернопільській області у судове засідання не зявився, подано до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, щодо вирішення справи покладається на думку суду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних обставин. Відповідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. В свою чергу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. (ч.1 ст.16 ЦК України). Між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Омега» 26 травня 2016 року укладено два договори купівлі-продажу, посвідчені приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим №755, згідно якого [PERSON] став власником будинковолодіння 10/1 по вул.Є.Петрушевича в м.Тернополі. 30 травня 2016 року проведено державну реєстрацію права власності на будинковолодіння 10/1 по вул.Є.Петрушевича в м.Тернополі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою від 30 травня 2016 року №60161230. Однак, як з'ясувалось державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області [PERSON] 03 червня 2016 року (номер запису про обтяження: 14837067) накладено арешт на нерухоме майно, а саме будинковолодіння 10/1 по вул.Є.Петрушевича в м.Тернополі. Вказаний арешт був накладений державним виконавцем як майно боржника [PERSON] Відповідно до п.5 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент накладення спірного арешту), державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Однак, позивач [PERSON] не є боржником у жодних виконавчих провадженнях, що перебувають на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області та щодо нього не має рішень про стягнення будь-якої заборгованості. Відповідно до ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Згідно п.16 Постанови Пленуму ВСУ від 26.12.2003 № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості (ст. 24 ЦПК, ст.12 ГПК) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимога осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.ч.1,6 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. (ч.1. ст. 321 ЦК України). Відтак аналізуючи докази в їх сукупності суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню, оскільки наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього порушує право приватної власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному об'ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Outcome: approved