Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до Державного підприємства «Мирноградвугілля» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з професійним захворюванням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 16.10.1995 року по 13.05.2016 року він перебував у трудових відносинах з ДП «Мирноградвугілля», працював у ВП «Шахта «Капітальна» гірником очисного забою п`ятого розряду з повним робочим днем в шахті. 13.05.2016 року його було звільнено за п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров`я. Висновком Центральної лікарсько-експертної комісії Клініки професійних захворювань ДУ «Інституту медицини праці НАМН України» від 06.08.2019\~року про\~наявність професійного\~захворювання йому\~встановлені професійні\~захворювання: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5 S1 ліворуч в стадії загострення зі значними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромом, рецедивуючий перебіг, хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ступеня. 30.01.2020\~року МСЕК\~йому було\~встановлено третю\~групу інвалідності\~по профзахворюванню\~та ступінь\~втрати професійної\~працездатності за\~сукупністю 65\~відсотків безстроково,\~в тому\~числі 40\~відсотків внаслідок\~ хронічної\~ попереково-крижової\~радикулопатії,\~25\~відсотків внаслідок\~хронічного бронхіту. Внаслідок\~професійного захворювання\~йому заподіяна\~моральна шкода.\~Наслідки зазначених\~захворювань викликають\~у нього\~фізичні і\~духовні страждання\~через незворотність\~втрати працездатності,\~неможливості продовження\~професійної роботи,\~необхідності вжиття\~реабілітаційних заходів\~та проходження\~лікування для\~підтримання здоров`я,\~неможливості вести\~повноцінний \~спосіб життя,\~що впливає\~на його\~звичайний життєвий\~уклад,\~призводить до\~психологічного дискомфорту\~і вимагає\~від нього\~додаткових зусиль\~для організації\~його життя.\~Його переслідує\~тягнучий біль\~в \~поперековому відділі\~хребта,\~він не\~може нормально\~виконувати повсякденні\~дії,\~йому боляче\~сидіти,\~ходити. У нього\~загальна слабкість,\~головокружіння,\~а також\~дратівливість,\~різні зміни\~настрою.\~Він втратив\~роботу та\~заробітну плату,\~що негативно\~позначилося на\~його соціальному\~статусі і\~морально його\~пригнічує,\~він не\~може вести\~повноцінний спосіб\~життя,\~його життєдіяльність\~обмежена. Наслідки захворювання\~проявились і\~в побуті,\~бо через\~хронічні болі\~він швидко\~стомлюється,\~не може\~виконувати тривалу\~роботу по\~дому.\~Внаслідок цього\~він відчуває\~неповноцінність та\~безпомічність,\~навіть незважаючи\~на підтримку\~свої рідних.\~Відтепер йому\~постійно потрібні\~значні додаткові\~зусилля для\~організації його\~життя.\~Заподіяну моральну\~шкоду він\~оцінює у\~розмірі 80000\~грн. Просить суд стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 80000 грн. Відповідач надав відзив на позов, де зазначив, що позов визнає частково у розмірі 20000 грн., оскільки вважає, що сума моральної шкоди 80000 грн. не відповідає моральним стражданням позивача у зв`язку з професійним захворюванням. Зазначає, що моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої та членів її сім`ї чи близьких родичів. Позивачем належних підтверджень заподіяної йому моральної шкоди у зв`язку з професійним захворюванням суду не надано. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах з ДП «Мирноградвугілля» з 16.10.1995 року по 13.05.2016 року, де працював гірником очисного забою 5 розряду з повним підземним робочим днем в шахті. Був звільнений 13.05.2016 за п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров`я (а.с.5-10). Згідно з\~висновком клініки\~профзахворювань ДУ\~«Інститут медицини\~праці НАМН\~України» від\~06.08.2019\~року та актом\~від 29.08.2019\~року розслідування\~причин виникнення\~хронічного професійного\~захворювання форми\~П-4,\~позивачу встановлено\~професійне захворювання: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5 S1 ліворуч в стадії загострення зі значними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромом, рецедивуючий перебіг, хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ступеня. В умовах впливу шкідливих факторів позивач пропрацював 27 років 8 місяців, останнім підприємством, на якому він працював в умовах шкідливих факторів, є ДП «Миноградвугілля» (а.с.11-12, 18). 30.01.2020 року МСЕК позивачу було встановлено за сукупністю 65% втрати професійної працездатності (із яких: 40% - внаслідок хронічної попереково-крижової радикулопатії, 25% - внаслідок хронічного бронхіту) та третю групу інвалідності безстроково. Йому рекомендовано медикаментозне та санаторно-курортне лікування (а.с.13-14). Позивач у зв`язку з професійним захворюванням неодноразово знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні в медичних закладах (а.с. 15-17, 19-42). Відповідно до ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода\~відповідно до\~ст.\~23\~Цивільного кодексу\~України полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Про наявність права на відшкодування моральної шкоди потерпілій особі внаслідок нещасного випадку на виробництві зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень підпункту „б підпункту 4 пункту 3 статті 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзаців другого, третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про страхові виплати), де в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини зазначено, що: «положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону N 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону N 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця)». Враховуючи надані суду докази, суд вважає, що внаслідок професійних захворювань позивачеві заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з захворюваннями, внаслідок яких його визнано інвалідом 3 групи та встановлено 65% втрати професійної працездатності безстроково, у душевних стражданнях, пов`язаних з наслідками цих захворювань, у зміні звичного перебігу життя, зокрема необхідності тривалий час лікуватися, у суттєвому обмеженні його фізичних можливостей, у безповоротності змін у стані здоров`я позивача. Але сума, в яку позивач оцінив заподіяну моральну шкоду і яка за його оцінкою становить 80000 гривень, є завищеною і не відповідає отриманим ним моральним стражданням. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним у відшкодування позивачеві заподіяної йому моральної шкоди стягнути з відповідача на користь позивача 35000 гривень. Крім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача в доход держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 367,85 грн. (35000 грн. х 840,80грн. : 80000 грн. = 367,85 грн.), оскільки позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від вказаних витрат при подачі позову до суду. На підставі ст.2371 КЗпП України,

Outcome: partial