Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить розірвати їх шлюб. Позов мотивує тим, що шлюб зареєстрований 15.04.2010 року у Снятинській сільській раді Дрогобицького району Львівської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 4, від якого у них 03.09.2010 року народився син [PERSON], який помер 05.09.2011 року. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що сімейне життя у них не склалось через різноманітність характерів та поглядів на сімейне життя, у звязку з чим між ними часто виникали різного роду сварки та непорозуміння. З березня 2014 року вони разом не проживають, не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх відносин. Вона переконана, що їх шлюб існує лише формально і зберегти його неможливо, а тому змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, попередньо подавши суду заяву, в якій просить суд розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги повністю підтримує, наполягає на розірванні шлюбу. Одночасно відзначила, що після розірвання шлюбу бажає залишити за собою дошлюбне прізвище Лешко. Не заперечила щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив, заяви про можливість розгляду справи у його відсутності не надав. На підставі вище вказаного, суд вважає за доцільне проводити заочний розгляд даної справи на підставі наявних у ній доказів, постановивши заочне рішення. Перевіривши матеріали справи, суд дав оцінку зібраним доказам, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть учать у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Матеріалами справи встановлено, що сторони уклали шлюб, який був зареєстрований 15.04.2010 року у Снятинській сільській раді Дрогобицького району Львівської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 4, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-СГ за № 134445 від 15.04.2010 року. Від даного шлюбу у них 03.09.2010 року народився син [PERSON], який у відповідності до наявного у матеріалах справи свідоцтва про смерть серії І-СГ за № 263913 від 07.09.2011 року, помер 05.09.2011 року. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Беззаперечно встановлено той факт, що сімя позивача та відповідача фактично розпалася, існує тільки формально, оскільки вони не підтримують шлюбних відносин, разом не проживають з березня 2014 року, позивач твердо переконана, що міцної сімї у них не буде, примирення між ними неможливе, вони втратили один до одного почуття поваги та любові. Аналізуючи наведені докази, встановивши дійсні мотиви розлучення та зясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу є неможливим і недоцільним, таке суперечить інтересам сторін, а тому позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved