Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Стиль-Блюз» про захист прав споживачів, яким просить стягнути з ТОВ «Стиль-Блюз» грошові кошти в сумі 18774,52 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 22.07.2014 року між ТОВ «Стиль-Блюз» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу майнових прав № НИ-1058. Відповідно до умов договору, відповідач зобов`язався збудувати та ввести в експлуатацію будинок, після чого передати у власність позивача майнові права на квартиру, загальною проектною площею 82,0 кв.м. На виконання вимог договору позивачем було сплачено грошові кошти в сумі 803600,00 грн. Однак після завершення будівництва та введення будинку в експлуатацію фактична площа квартири виявилась менша за проектну та склала 80,5 кв.м., в зв`язку з чим остаточна вартість об`єкту зменшилась до 788900,00 грн. 03.03.2016 року сторони уклали додаткову угоду до договору купівлі-продажу майнових прав № НИ-1058 від 22.07.2014 року, відповідно до якої відповідач зобов`язався повернути позивачу надлишково сплачені грошові кошти в сумі 14700,00 грн. протягом 30 календарних днів. Однак вимоги додаткової угоди відповідач так і не виконав. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01.06.2020 року провадження у справі відкрито та розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні з викликом сторін. Відповідач у встановлений судом строк не подав відзиву на позов, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.07.2014 року між ТОВ «Стиль-Блюз» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу майнових прав № НИ-1058. Відповідно до умов договору, ТОВ «Стиль-Блюз» зобов`язався збудувати та ввести в експлуатацію об`єкт - житлове приміщення [ADDRESS] , після чого передати у власність позивача майнові права на квартиру, загальною проектною площею 82,0 кв.м., а позивач зобов`язався сплатити 803600,00 грн. відповідно до п. 3.1 договору (а.с. 5-8). На виконання вимог договору позивачем було сплачено грошові кошти в сумі 803600,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 231 від 23.07.2014 року (а.с. 9). Відповідно до акту прийому-передачі житлового приміщення (квартири) від 03.03.2016 року, загальна площа спірної квартири становить 80,5 кв.м. (а.с.10). В зв`язку з тим, що загальна площа побудованої квартири виявилась менше, 03.03.2016 року між позивачем та ТОВ «Стиль-Блюз» було укладено додаткову угоду до договору купівлі-продажу майнових прав № НИ-1058 від 22.07.2014 року, відповідно до умов якої ТОВ «Стиль-Блюз» зобов`язалось виплатити [PERSON] грошові кошти в сумі 14700,00 грн. (а.с. 13). Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено при розгляді справи, відповідач свої зобов`язання передбачені додатковою угодою від 03.03.2016 року не виконав. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором станом на 02.04.2020 року у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 18774,52 грн., з яких: - 14700,00 грн. - заборгованість за додатковою угодою від 03.03.2016 року; - 4074,52 грн. - індексу інфляції та 3 % річних. Як встановлено в судовому засіданні та доведено зібраними по справі доказами, відповідач умови укладеної додаткової угоди від 03.03.2016 року не виконує, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості в сумі 14700,00 грн. та заборгованості за відсотками нарахованими у відповідності до ст. 625 ЦК України. З урахуванням викладеного позов підлягає задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість у розмірі 14700,00 грн. та заборгованість за відсотками нарахованими у відповідності до ст. 625 ЦК України у розмірі 4074,52 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 840 грн. 80 коп. На підставі вищевикладеного, відповідно ст. ст. 526, 530, 536, 614-615, 625 ЦК України та

Outcome: approved