Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про визначення порядку участі у вихованні дитини, в якому зазначив, що колишня дружина перешкоджає йому спілкуватись із сином, тому просив: встановити йому час побачення та спілкування з малолітнім сином [PERSON], [INFO], два рази на місяць у його вихідні дні в суботу та неділю без присутності матері та родичів, з правом побачення по місцю його проживання, в період його відпустки з правом виїзду на відпочинок, а також зобовязати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у побаченнях та спілкуванні зі своїм малолітнім сином [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на те, що колишня дружина забороняє спілкуватись із дитиною без її присутності, забороняє забирати по місцю його проживання, не надає інформацію про дитину. Відповідач в судовому засіданні заперечила проти позову, посилаючись на необхідність забезпечення інтересів дитини через тривалий час ігнорування позивачем своїх батьківських обовязків та відвикання від нього, відсутність з її боку будь-яких перешкод у спілкуванні дитини із колишнім чоловіком. Представник третьої особи [PERSON] позов підтримала частково, не погоджуючись із вимогами щодо ночівлі та відпусток, посилаючись на необхідність забезпечення участі батька у вихованні дитини, невжиття позивачем заходів для звикання дитини до нього, невиконання обома батьками встановленого рішенням органу опіки та піклування режиму спілкування. Вислухавши сторони, представника третьої особи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає всі позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 09.02.2013 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 25.12.2015 року, що підтверджується рішенням суду. 11 липня 2013 року народився син сторін [PERSON], що підтверджується судовим рішенням та визнається сторонами. Дитина сторін проживає із матірю відповідачем за адресою: Київська обл., м.Обухів, вул. Вишнева, б.106, в належних умовах проживання та виховання, що підтверджується актом обстеження умов проживання та визнається сторонами. Позивач проживає у трикімнатній квартирі разом із батьком, матірю та сестрою, що підтверджується актом обстеження умов проживання, характеристиками, заявами. Позивач має постійне місце роботи та джерело доходу, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, що підтверджується довідками, характеристикою. Батько дитини позивач нерегулярно і в невеликих розмірах надає матеріальну допомогу на утримання дитини, що вбачається із пояснень сторін. Судом встановлено, що відповідач чинила певні перешкоди у спілкуванні позивача із сином, що підтверджується матеріалами перевірки його заяв поліцією, аудіо записом, а також вбачається із пояснень сторін. При цьому суд вважає, що вжиті позивачем заходи для забезпечення участі у вихованні дитини не були реальними і ефективними, а його поведінка у відповідних ситуаціях характеризується як така, що мала на меті переважно спровокувати відповідача та здобути певні докази для цього судового розгляду, а не досягнути мети побачення із дитиною та врахувати інтереси дитини. Рішенням виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області № 436 від 02.08.2016 року визначено спосіб участі у вихованні дитини шляхом реалізації права спілкування батька [PERSON] зі своїм малолітнім сином [PERSON], [INFO], згідно з наступним графіком побачень: щосуботи з 15-00 до 19-00 години та щосереди з 18-00 до 19-30 год. з обовязковим поверненням дитини до постійного місця проживання до 31.12.2016 року. Крім того, на обидві сторони було покладено певні обовязки, які належним чином не були виконані ні батьком, ні матірю дитини, що вбачається із пояснень сторін та представника третьої особи. При наданні правової оцінки спору суд приймає до уваги наступне. Згідно ч.2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Згідно ч.3 ст.151 СК України батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Як вбачається з матеріалів справи, батько дитини не позбавлявся батьківських прав відносно неповнолітньої дитини, отже має право приймати участь у вихованні дитини, спілкуватись з нею. Згідно ч.2 ст.157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно ч.3 цієї ж статті той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Враховуючи викладене вимоги позову щодо встановлення в межах судового спору порядку участі у вихованні дитини ґрунтуються на законі. Згідно ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ч.2 ст.159 СК України суд визначає способи участі одного із батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з врахуванням віку, стану здоровя дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною в присутності іншої особи. Під час судового розгляду не доведено створення належних умов проживання для дитини по місцю проживання позивача, зокрема, суду не повідомлено відомостей про наявність у квартирі позивача облаштованого місця для перебування дитини (ліжка, стола, стільця, іграшок тощо), тому його доводи щодо забезпечення спілкування із дитиною по місцю свого проживання суд вважає необґрунтованими, тому місце спілкування дитини із батьком в межах цього спору суд не встановлює, погоджується із думкою представника органу опіки та піклування щодо визначення цієї обставини за домовленістю батька і матері дитини. Так само за домовленістю сторін визначатиметься спосіб спілкування у присутності матері чи без її присутності, оскільки поведінка батька, відсутність особистого спілкування із дитиною протягом тривалого часу, відсутність достатніх психологічних та емоційних звязків із дитиною, відсутність достатніх знань про життєві потреби дитини не дають суду переконливих підстав вважати, що спілкування позивача із малолітнім сином без участі матері станом на час вирішення спору дійсно буде відповідати інтересам дитини. Поряд з тим, за умови більш активної участі позивача у вихованні дитини у подальшому за ним залишається право ініціювати зміни у порядку спілкування із дитиною. Вирішуючи спір із врахуванням інтересів малолітньої дитини, суд вважає неможливим задоволення позовних вимог в частині надання позивачеві права без участі відповідача залишати дитину на ночівлю у себе вдома та відїжджати із дитиною у відпустку. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. З урахуванням віку дитини, стану її здоровя, статі, поведінки батьків, а також інших обставин справи, що мають істотне значення для вирішення справи, зокрема напружених відносин між сторонами, необхідністю уникнення стресових ситуацій та психологічного тиску на дитину в звязку із тривалим часом відсутності будь-якого спілкування батька із дитиною, необхідністю забезпечення належних умов для проживання, виховання та навчання дитини, суд вважає можливим в інтересах дитини встановити способи участі сторін у вихованні дітей, які в цілому відповідають рішенню органу опіки та піклування, найбільше враховують інтереси дитини та збалансовують інтереси батьків та дитини, а саме визначити спосіб участі у вихованні шляхом реалізації права спілкування батька [PERSON] зі своїм малолітнім сином [PERSON], [INFO], згідно з наступним графіком побачень: кожні перші та треті вихідні місяця з 09-00 години до 17-00 години суботи та неділі, за умови якщо дитина не буде хворою та за попередньою домовленістю із матірю дитини [PERSON]. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, розглянувши справу в межах визначеного позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли свого підтвердження в судовому засіданні лише частково, ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах лише частково, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково. Судові витрати згідно ст.88 ЦПК України слід стягнути із відповідача повністю.

Outcome: partial