Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON], треті особи Тернопільська районна державна нотаріальна контора, Бюро технічної інвентаризації, про визнання права власності на майно, а саме просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами № 26, що по вул. Залізнична в с.Дичків Тернопільського району Тернопільської області, в порядку спадкування за законом після померлої, 18.05.1995року, матері [PERSON], та на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами № 26, що по вул. Залізнична в с.Дичків Тернопільського району Тернопільської області, в порядку спадкування за законом після померлого, 24.07.2000року, брата [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що після смерті її матері [PERSON] та брата [PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами № 26, що по вул. Залізнична в с.Дичків Тернопільського району Тернопільської області. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата [PERSON], у зв»язку із тим, що після смерті матері [PERSON], [PERSON] спадщину прийняв, однак не оформив своїх спадкових прав, державна реєстрація житлового будинку в бюро не проведена. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, однак її представником [PERSON] подано суду заяву про розгляд справи у відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає. Представники третіх осіб Тернопільської районної державної нотаріальної контори, Бюро технічної інвентаризаціїв судове засідання не зявились, однак надали суду заяви про слухання справи у їх відсутності. Згідно ч. 2 статті 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. При розгляді справи судом встановлено наступне. Згідно довідки Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 42 від 03.02.2016 року, станом на 01.07.1990 року, житловий будинок № 26, що по вул. Залізнична в с.Дичків Тернопільського району Тернопільської області був колгоспним двором, членами якого були: [PERSON], яка постійно проживала та перебувала на реєстраційному обліку до дня смерті. На день її смерті за вищезазначеною адресою разом із нею проживав її син [PERSON]. Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно ст. 120 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, що діяв на час виникнення правовідносин, майно колгоспного двору належить членам на праві сумісної власності. Зважаючи на те, що станом на 15.04.1991 року житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами № 26, що по вул. Залізнична в с.Дичків Тернопільського району Тернопільської області належав колгоспному двору, що складається із одного члена, тому суд приходить до висновку, що єдиним власником житла була [PERSON]. 18.05.1995 року [PERSON] померла (свідоцтво про смерть серії І-ИД №140714, видане 11.07.2012 року(повторно) Дичківською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області), після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами № 26, що по вул. Залізнична в с.Дичків Тернопільського району Тернопільської області. На день смерті [PERSON] разом із нею проживав та був зареєстрований в житловому будинку № 26, що по вул. Залізнична в с.Дичків Тернопільського району Тернопільської області, її син [PERSON], який помер 24.07.2000р. (свідоцтво про смерть серії І-ИД №102010, видане 25.07.2000 року Дичківською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області) не оформивши спадкових прав, не провівши державну реєстрацію . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.01.2016 року № 170/02-14 [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого, 24.07.2000 року [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами № 26, що по вул. Залізнична в с.Дичків Тернопільського району Тернопільської області, у звязку і тим, що після смерті матері [PERSON], [PERSON] спадщину прийняв, однак не оформив своїх спадкових прав, державна реєстрація житлового будинку в бюро не проведена. Як вбачається з довідки №661, виданої 16.11.2015року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, станом на 13.11.2015року по обліку бюро будинковолодіння № 26, що по вул. Залізнична в с.Дичків Тернопільського району Тернопільської області рахується по ? частині за [PERSON], [PERSON]. Державна реєстрація [PERSON] права власності на зазначене будинковолодіння в бюро не проведена. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.01.2016 року № 170/02-14 вбачається, що після смерті [PERSON] заведена спадкова справа за №23-2016р., за заявою [PERSON] . Інших спадкоємців відповідно до ст.1241 ЦК України відмовлено. Відповідно до вимог ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її ( ст.1268 ЦК України). У відповідності до вимог ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Нормами статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, так як в даному випадку мають місце порушення прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання за позивачем права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами № 26, що по вул. Залізнична в с.Дичків Тернопільського району Тернопільської області, в порядку спадкування за законом після померлої, 18.05.1995року, матері [PERSON], та на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами № 26, що по вул. Залізнична в с.Дичків Тернопільського району Тернопільської області, в порядку спадкування за законом після померлого, 24.07.2000року, брата [PERSON].

Outcome: approved