Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтовує тим, що вона з 01 серпня 1998 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] . Вони мають двох малолітніх дітей. Сімейне життя почало поступово погіршуватися, почалися непорозуміння, сімейні конфлікти, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. За вказаних обставин позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе і суперечитиме її інтересам, а тому просить суд розірвати даний шлюб, після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище « [PERSON] ». В судове засідання 06.05.2020 сторони по справі не з`явились. Попередньо сторони по справі подали через канцелярію суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність, при цьому позивач [PERSON] в поданій заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, а також просить стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу в сумі 3000,00 грн; відповідач [PERSON] в поданій заяві зазначив, що позовні вимоги визнає. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думки сторін по справі, викладені у поданих до суду письмових заявах, вивчивши письмові докази по справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом установлено, що позивач по справі [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] зареєстрували шлюб 01 серпня 1998 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Вінницької міської ради Вінницької області, про що було складено актовий запис № 1433, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 01.08.1998 (а.с. 2). Сторони по справі мають спільних дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають та зареєстровані за однією адресою разом з батьками, що підтверджується довідкою № 396, виданою виконкомом Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області 03.04.2020 (а.с. 17). Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з позовною заявою, причиною розпаду сім`ї є постійні сварки та суперечки у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, що призвели до фактичного припинення подружніх відносин протягом тривалого часу. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. З`ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, обставини, викладені у позові, визнання позову відповідачем, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб,суд вважає, що спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та негативно впливатиме на виховання і розвиток їхніх малолітніх дітей, що має істотне значення, тому шлюб необхідно розірвати. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно зі ст. 51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно з ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] бажає після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] », що відповідає вимогам ст. 113 СК України. Згідно з ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення на користь позивача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн. В стягненні судових витрат на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн суд не вбачає підстав, оскільки жодних доказів на підтвердження понесення таких витрат позивачем [PERSON] до позовної заяви та до поданої письмової заяви про розгляд справи у її відсутність станом на момент ухвалення рішення не додано. На підставі викладеного та

Outcome: approved