Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

Позивач [PERSON]звернувся до суду з позовом про визнання правочину недійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності на майно,посилаючись на те, що 05.08.1962 року був укладений шлюб з [PERSON] У період сумісного проживання та ведення спільного господарства 15.05.1996 року була придбана квартира, що знаходиться у [ADDRESS], загальною площею 37,1 кв.м. Шлюб 06.05.1999 р. було розірвано. Відповідно до домовленості з відповідачем у квартирі проживав їх син [PERSON], тому на час розірвання шлюбу, розподіл сумісно набутого майна вони не вирішували. [INFO] син [PERSON] раптово помер. Зараз дізнався, що колишня дружина [PERSON] продала квартиру, що була у спільній сумісній власності, без його згоди, в порушенні ст. ст. 60, 65 СК України [PERSON], відповідно до договору купівлі-продажу від 27.10.2011р. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення, і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово, він такої згоди не давав. За змістом ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Просить визнати недійсним договір купівлі-продажу від 27.10.2011р. квартири, витребувати квартиру за адресою: [ADDRESS] з чужого незаконного володіння та визнати за ним право власності на 1/ 2 частину квартири. Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі і дав пояснення про обставини викладені вище. Відповідач [PERSON]не заперечувала проти позову, вважає його обґрунтованим. Спірна квартира була придбана в період зареєстрованого шлюбу у 1996р. за договором купівлі - продажу, в якої після розірвання шлюбу мешкав їх син. В 2011 році вона була введена в оману [PERSON], з якою приїхала до м. Харкова, яка, користуючись її юридичною необізнаністю, вмовила її підписати договір купівлі-продажу вищевказаної квартири, посилаючись на те, що цей договір укладається для того, щоб мати всі законні підстави для зняття з реєстраційного обліку їх сина [PERSON], який зловживав алкогольними напоями і тому хотіли продати цю квартиру, щоб купити менше. Крім того, повідомила, що грошові кошти за купівлю квартири відповідач пообіцяла їй передати пізніше, але до цього часу їх так і не передала. На момент оформлення угоди, у неї був новий паспорт за 2011 рік, так як старий був викрадений, де не зазначено, що була реєстрація шлюбу. А також вона не попередила нотаріуса,що квартира була придбана в період шлюбу. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечувала проти позову, посилаючись на те, що відповідач законно набула право власності на кв. [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, який було посвідчено ПН ХМНО Золотоус - Жидковою О.О. Грошові кошти, за продаж зазначеної квартири, у розмірі 240000 грн., були одержані [PERSON] ще до підписання зазначеного договору. Спірна квартира, належала [PERSON] одноособово на праві приватної власності на підставі договору купівлі - продажу укладеного 15.05.1996 р. за р. н. №Н 1-456 на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна».ПН ХМНО Золотоус - Жидковою О.О., при укладанні договору купівлі-продажу квартири від 27.10.2011 року, всі документи перевірялись, продавцем - [PERSON] було засвідчено відсутність прав будь-яких третіх осіб на квартиру за адресою: [ADDRESS] і це зазначено в договорі купівлі - продажу від 27.10.2011р., а також до відома покупця нотаріусом доведено зміст заяви продавця, що квартира не є спільною сумісною власністю, оскільки на момент її придбання вона в шлюбі не перебувала. Тож, за більше ніж 16 р. після розірвання шлюбу, [PERSON] не ставив питання про визнання права власності на квартиру або стосовно поділу зазначеної квартири.Отже, на сьогодні, позивач - не є власником частини зазначеної квартири та не має жодних прав на неї і квартира на момент продажу не була об'єктом спільної сумісної власності та відповідно позивач не має щодо неї жодних прав. Після того, як 30.09.2015 року [PERSON] відмовлено в задоволенні позову про визнання договору купівлі - продажу недійсним, родина [PERSON] намагається будь-якими шляхами лишити [PERSON] спірної квартири. Крім цього, просить застосувати строк позовної давності відповідно до ст. 267 ЦК України, так як [PERSON] знав ще в 2012 році про те, що квартира продана, він це підтвердив в судовому засіданні, а крім цього, з 21.02.14р. в суді розглядався позов [PERSON] про визнання сина позивача [PERSON] таким, що втратив право користування спірною квартирою .В травні 2012 року в квартирі виникла пожежа. Пожежними з'ясовувалось, хто є власником квартири, хто мешкає в квартирі і з яких причин трапилась пожежа. [PERSON] отримав опіки, що призвело до ампутації кінцівок. [PERSON] разом з [PERSON] вимушений був доглядати сина і мешкали в спірній квартирі і в цей час приходив позов з копією договору купівлі-продажу та інші судові документи, які отримувались [PERSON] Від позивача не надійшла заява про поновлення строку звернення до суду. Третя особа ПН ХМНО Золотоус - Житкова О.О. про день і час слухання справи сповіщена належним чином, в судове засідання не з'явилася, не явка третьої особи не перешкоджає слуханню справи. Вислухавши сторони та дослідивши матеріали по справі, суд приходить до наступного. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 15 та 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.08.1962 р., який 6 травня 1999 року було розірвано, актовий запис № 152 від 06.05.1999 року. Квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] придбана в період зареєстрованого шлюбу і оформлена на [PERSON] на підставі договору купівлі -продажу укладеного 15.05.1996 року за реєстровим номером №Н 1-456 на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна». Право власності зареєстроване КП Харківського міського бюро технічної інвентаризації 22.05.1996 року, та записано в реєстрову книгу за реєстровим №В-24111. Статтею 22 КпШС України, що діяла на час виникнення спірних правовідносин передбачено, (ст. 60 СК України), що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Частиною 1 статті 28 КпШС України, що діяла на час виникнення спірних правовідносин передбачено, (ст. 69 СК України), що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Оскільки право власності на вказану квартиру [PERSON] набула під час шлюбу з [PERSON] вона є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та [PERSON] має право на 1/2 частину цього будинку в порядку поділу спільного майна подружжя. Згідно з договором купівлі-продажу квартири, від 07 жовтня 2011 року, посвідченого Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Золотоус - Жидковою О.О., зареєстрованим в реєстрі за № 2281, [PERSON] (Продавець) продала, а [PERSON] (Покупець) придбала квартиру [ADDRESS]. Відповідно до п. 2 вказаного договору, продаж квартири вчинена сторонами за ціною 240000 гривень, які продавець одержала повністю від покупця ще до підписання цього договору. Розрахунок проведено повністю і ціна продажу, зазначена в договорі, за твердженням сторін, відповідає їх дійсним намірам. [PERSON] надала заяву, що у шлюбі на момент придбання власності не перебувала і тому відчужуване майно не є спільною сумісною власністю . При укладенні договору від 27.10.2011 р., [PERSON] надавався паспорт [NUMBER] виданий Рубіжанським МВ УМВС України в Луганській області, 15.06.2011 р. в якому не було відміток про наявність шлюбних відносин в будь-який період. Відповідно до договору купівлі - продажу продавець свідчить, що будь-яких прав у третіх осіб щодо квартири не має, при укладенні договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані сторонами; договір укладається у відповідності зі справжньою волею учасників Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Однако, [PERSON] самостійно, без згоди колишнього чоловіка розпорядилася спільним сумісним майном подружжя. В судовому засіданні від 23.05.2016 року, позивач [PERSON] пояснив, що про укладений договір купівлі - продажу квартири за адресою [ADDRESS] він узнав від сина [PERSON] десь в 2011-2012 року, але точно до того як син попав в лікарню після пожежі в травні 2012 року. Приходили платіжні документи за комунальні послуги на інше прізвище. З розмови з сином, він зрозумів, що колишню дружину ввели в оману при укладенні договору купівлі - продажу і гроші за квартиру не були передані. Раніше не звертався до суду з позовом про поновлення своїх прав, так як документи про право власності на зазначену квартиру були оформлені на [PERSON] і тому вважав, що немає сенсу звертатися до суду. Знаходячись в Рубіжні, він цікавився питанням щодо оскарження договору і йому дали пораду, що немає сенсу звертатися до суду, так як квартира вже продана. Крім цього, на той час він був зайнятий іншими справами, а звернувся до суду в 2015 році, так як потрібні гроші, а також у зв'язку з тим, що колишній дружині не заплатили вартість квартири. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як з'ясовано в судовому засіданні позивач [PERSON] узнав про укладений договір в 2012 році, як сам він пояснив до того, як сталася пожежа та син попав в лікарню Згідно наданої інформації з Фрунзенського РВ м. Харкова Головного управління Держтехногенбезпеки у Харківський області від 15.02.2012 року пожежа сталася кв. [ADDRESS], 24.05.2012 року. Виписка із медичної картки [PERSON] свідчить про те, що він знаходився на лікуванні в період часу з 24.05.12р. по 27.06.12р. і як пояснив позивач він в цей час і після допомагав сину. Як раз в цей період розглядалась справа про виселення сина [PERSON] за позовом [PERSON], документи судом направлялися за вказаною адресою, [PERSON] особисто розписався в розписці про отримання повістки. [PERSON] звернувся з позовом про визнання правочину недійсним тільки 25.11.2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Його пояснення стосовно причин пропуску строку звернення до суду не підтверджують те, що вони є поважними, а крім цього, позивач не звертався до суду з заявою про поновлення строку. Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови від позову. Згідно ч. З ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач подала заяву про застосування строків позовної давності. З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги такими, що не підтягаються задоволеною

Outcome: dismissed