Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що у березні 2017 року [PERSON] запропонував йому придбати житловий будинок, розташований за адресою: 92600, [ADDRESS], належний [PERSON] на праві власності. [PERSON] пояснив, що він діє за довіреністю від імені та в інтересах [PERSON] 24 березня 2017 року у приміщенні Першої Сватівської державної нотаріальної контори державним нотаріусом [PERSON] було складено і зареєстровано договір купівлі - продажу вказаного житлового будинку, а його дружиною та відповідачем підписаний вказаний договір. В присутності нотаріуса відповідач отримав від позивача обумовлену вартість будинку - 30000 грн., про що відповідач склав розписку. Однак, при перевірці укладеного правочину нотаріусом було встановлено, що довіреність на підставі якої [PERSON] продавав будинок була на момент укладення договору скасована [PERSON] На вимогу позивача відповідач відмовився повернути отримані за договором кошти та наполягав на правомірності їх отримання. 18 квітня 2017 року у приміщенні Першої Сватівської державної нотаріальної контори державним нотаріусом [PERSON] за згодою [PERSON], його згодою та згодою власника житлового будинку, розташованого за адресою: 92600, [ADDRESS] [PERSON] було розірвано договір купівлі - продажу вказаного житлового будинку від 24 березня 2017 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] та складено і зареєстровано новий договір купівлі - продажу названого житлового будинку, між [PERSON] та [PERSON] [PERSON] в присутності нотаріуса отримав від позивача обумовлену вартість будинку - 09 000 грн., про що склав розписку й пояснив, що [PERSON] йому кошти отримані за першим договором купівлі - продажу не передавав. В подальшому відповідач на неодноразові звернення позивача повернути безпідставно отримані ним кошти відмовився. Крім того, вважає, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, з відповідача підлягають стягненню сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, а також витрати, понесені ним на правову допомогу. Отже, позивач [PERSON] просить суд витребувати у відповідача [PERSON] безпідставно одержані ним 24 березня 2017 року у [PERSON] гроші в сумі 30000 грн., а з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Трьох процентів річних від простроченої суми всього 31465,50 грн. та передати їх [PERSON], а також стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 4500 грн. та сплачений судовий збір в сумі 640,00 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] на позові наполягають з підстав, зазначених у ньому та просять його задовольнити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що до нього підійшов [PERSON] та запропонував купити у нього хату, вони поїхали, подивились та визначились про купівлю цього будинку. Визначились, що відповідач напише розписку про отримання грошей у нотаріуса. У нотаріуса оформили договір куп віл - продажу, він передав [PERSON] кошти за будинок у розмірі 30000 грн., а через декілька днів виявилося, що на будинок накладений арешт, та довіреність [PERSON] на [PERSON] на продаж будинку скасована [PERSON] ще до укладення договору купівлі - продажу. Пізніше цей договір купівлі - продажу було розірвано та укладено новий договір купівлі - продажу цього будинку вже с [PERSON] Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, [PERSON] пояснив, що [PERSON] дав йому доручення на продаж свого будинку. Він запропонував [PERSON] купити будинок за 30000 грн. [PERSON] дав йому 30000 грн. за купівлю будинку. Вони оформили договір купівлі - продажу, він отримав 30000 грн. від [PERSON], а через декілька днів йому подзвонив [PERSON] та повідомив, що довіреність не дійсна. [PERSON] він кошти віддав, про що [PERSON] написав розписку, що він отримав кошти за продану хату. Ця розписка знаходиться в прокуратурі м. Сєвєродонецьк в оригіналі. Копія цієї розписки у нього відсутня. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач - її чоловік [PERSON] зустрів [PERSON] і той запропонував йому купити будинок, на продаж якого у нього є довіреність. Вони пішли до нотаріуса, щоб оформити договір купівлі - продажу будинку, [PERSON] віддав [PERSON] гроші при нотаріусу. При оформленні договору з'ясувалося, що на будинок накладено арешт. Через декілька днів виявилося, що довіреність, яку видав [PERSON] [PERSON]. відізвана [PERSON]. Тому даний договір купівлі - продажу було розірвано та вони уклали новий договір купівлі - продажу з [PERSON], за що заплатили йому кошти у розмірі 9000 грн. [PERSON] звернувся до прокурати про те, що [PERSON] не віддав йому гроші за продаж будинку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працює нотаріусом, до нього звернулися [PERSON] та [PERSON] для оформлення договору купівлі - продажу будинку. [PERSON] надав копію паспорта та довіреність від [PERSON] на продаж будинку. Наприкінці березня арешт з майна [PERSON] був знятий і можна було оформлювати договір купівлі - продажу будинку. Гроші [PERSON] отримав 09 березня 2017 року в приміщенні нотаріальної контори в його присутності , в сумі 30000 грн.. В день оформлення договору купівлі-продажу часто вимикалося світло, були збої в програмі. Через декілька днів виявилось, що довіреність, видана [PERSON] на [PERSON] скасована. Тому було розірвано договір купівлі - продажу з [PERSON] та укладено новий договір купівлі - продажу з [PERSON] Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи та давши належну оцінку доказам, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 24 березня 2017 року у приміщенні Першої Сватівської державної нотаріальної контори державним нотаріусом [PERSON] було складено і зареєстровано договір купівлі - продажу вказаного житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], який належав на праві власності [PERSON] та який підписаний дружиною позивача [PERSON] та відповідачем [PERSON], про що суду надано копію вказаного договору та Витяг про його реєстрацію (а.с.6-9). Відповідач отримав від позивача обумовлену вартість будинку - 30000 грн., про що склав відповідну розписку (а.с.14). Однак, при перевірці укладеного правочину нотаріусом було встановлено, що довіреність на підставі якої [PERSON] продавав будинок була на момент укладення договору скасована [PERSON], а саме 22 березня 2017 року, що підтверджується копією вказаної довіреності (а.с.19) та Скороченим витягом з Єдиного реєстру довіреностей (а.с.20). Таким чином, 18 квітня 2017 року у приміщенні Першої Сватівської державної нотаріальної контори державним нотаріусом [PERSON] за згодою [PERSON], [PERSON] та згодою власника житлового будинку, розташованого за адресою: 92600, [ADDRESS] - [PERSON] було розірвано договір купівлі - продажу вказаного житлового будинку від 24 березня 2017 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] та складено і зареєстровано новий договір купівлі - продажу названого житлового будинку, між [PERSON] та [PERSON] (а.с.11-13,15,17-18). [PERSON] в присутності нотаріуса отримав від позивача обумовлену вартість будинку - 09 000 грн., про що склав розписку й пояснив, що [PERSON] йому кошти отримані за першим договором купівлі - продажу не передавав (а.с.16). Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду, що передбачено ст.. 83 ЦПК України. Отже, виходячи з матерів справи вбачається, що [PERSON], укладаючи 24 березня 2017 року договір купівлі - продажу житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] з [PERSON] та який діяв на підставі виданої йому довіреності [PERSON] з правом продати за ціну та на умовах за його розсудом належний [PERSON] житловий будинок та реалізуючи надане йому право, відповідач продав [PERSON] належний [PERSON] житловий будинок за 30000 грн., отримав кошти від позивача [PERSON] і через декілька днів дізнався про те, що підстава, на якій було ним набуте майно - гроші відпала. За змістом ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, якими обґрунтовуються вимоги позивача підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи. Водночас, твердження відповідача [PERSON] про те, що він повернув [PERSON] кошти у сумі 30000 грн. за продаж будинку, який йому належав, не беруться судом до уваги, оскільки жодного доказу про це відповідач не надав. Стверджуючи про наявність розписки від [PERSON] про отримані ним кошти, доказів цьому не надав. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України, у разі безпідставно одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Оскільки, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами щодо даного випадку не передбачений договором чи законом, то належить застосувати аналогію закону на підставі ч. 1 ст. 8 ЦК України. Тобто, в даному випадку слід застосовувати ч. 2 ст. 625 ЦКУ країни, яка передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідача виникло грошове зобов'язання перед позивачем 24 березня 2017 року й по день звернення до суду 03 серпня 2017 року складає 132 дні. Три проценти річних від простроченої суми - 30000 грн. складає 325,50 грн., виходячи з розрахунку: 30000 грн.*3%*132 дні прострочення: 365 днів у році: 100% =325,50 грн. Відповідач зобов'язаний сплатити позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, тобто 31140 грн., виходячи із встановленого індексу інфляції за квітень 2017 року - 100,9 грн., травень 2017 року - 101,3 грн., червень 2017 року - 101,6 грн., за липень індекс інфляції не встановлено. Розрахунок: щомісячний індекс інфляції ділиться на 100%, множиться між собою та отримується спільний індекс інфляції за три місяці 1,0382* на суму боргу 30000 грн. = 31140 грн., а всього 31465,50 грн. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В матеріали справи позивачем надано квитанцію № 3 від 02 серпня 2017 року про сплату позивачем судового збору у розмірі 640 грн. (а.с.1), який і підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] Разом з тим, що стосується вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що на підтвердження надання та оплати правової допомоги надано: договір про надання юридичних послуг від 21 липня 2017 року, згідно якого вартість обсягу наданих послуг складає 4500 грн. та акт приймання - передачі наданих послуг № 1 до Договору про надання юридичних послуг від 21 липня 2017 року. Одночасно, судом встановлено, що з акту приймання - передачі наданих послуг не вбачається скільки було витрачено годин робочого часу, зокрема на опрацювання позовної заяви та додатків до неї, консультації клієнта, на підготовку заяв, на вивчення судової практики, опрацювання нормативно-правових актів тощо. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2012 року № 4191 -VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (надалі - Закон). Відповідно до ст. 1 Закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, стороні, на користь якої прийняте рішення, для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання їй правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги. При розрахунку розміру відшкодування має враховуватися час на надання правової допомоги: 1) у судовому засіданні; 2) під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; 3) під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Проте, на обґрунтування факту надання допомоги представником позивача поза судовим засіданням, не надано протоколів, що підтверджують вчинення ним окремих процесуальних дій поза судовим засіданням. Водночас, суд, оцінивши витрати з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також час, який міг би витратити представник на підготовку матеріалів як кваліфікований фахівець, встановив, що справа не потребувала затрати значного часу, підготовка цієї справи не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи, тому вважає справедливим призначити позивачеві 3145,55 грн. компенсації витрат на правову допомогу представника, що становить 10 % від ціни позову. Зважаючи на те, що позивач не надав жодних доказів, які б підтверджували розумність витрат на оплату послуг представника у заявленому розмірі, суд вважає, що розмір гонорару, який позивач просив компенсувати, за обставин цієї справи, є явно завищеним. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial