Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 14.01.2013року квартира [ADDRESS] належить позивачу та відповідачу на праві спільної часткової власності кожному по 1/2частки. Оскільки згоди щодо розпорядження майном - спірною квартирою, між співвласниками не має, оригінал свідоцтва права власності відповідач не віддає, таким чином право власність позивача на розпорядження майном не визнається та оспорюється. Тому позивачка змушена звернутися до суду з вказаним позовом з метою захисту своїх порушених прав. Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 14.09.2018 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у підготовче судове засідання, визначено відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачем у встановлений законом строк до суду не подано відзиву на позовну заяву. Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 11.12.2018 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивача в судове засідання не з'явилась, надала заява про розгляд справи за її відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач в судові засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи своєчасно сповіщений у встановленому законом порядку, а саме судовою повісткою, направленою рекомендованим листом за адресою реєстрації місця проживання та повідомлявся через офіційний веб-портал «Судова влада України». Від відповідача будь-яких заяв та відзиву до суду не надходило. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У зв'язку з чим, суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності позивачу [PERSON] - 1/2частина та відповідачу [PERSON] - 1/2частина, згідно із відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, підстава виникнення права власності: Свідоцтво про право власності від 14.01.2013 № б/н, видавник: Відділ приватизації державного житлового фонду управління житлово-комунального господарства Деснянського РДА у м.Києві. Відповідно до рішення Деснянського районного суду міста Києва від 08.10.2013 встановлений порядок користування квартирою [ADDRESS]. Як установлено судом, між сторонами склалися складні неприязні стосунки, оригінал правовстановлюючого документу на спірну квартиру знаходиться у відповідача [PERSON] і останній на вимогу позивача не надає їй правовстановлюючий документ на спірну квартиру. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 392 ЦК України, передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вказані вище вимоги законодавства та те, що відповідач утримує у себе правовстановлюючий документ (свідоцтво про право власності на житло), не надає його позивачу, яка має такі ж права як і відповідач, і вказаний правовстановлюючий документ безпосередньо стосується як відповідача так і позивача, суд приходить до висновку, що такими діями відповідач порушує право позивача, не визнає її право власності на частини спірної квартири. Не надання співвласникам правовстановлюючого документу, який є єдиною підставою та невід'ємним документом для використання власником своїх прав володіння, користування та розпорядження майном, свідчить про порушення зі сторони відповідача прав власника (в даному випадку позивача), та про невизнання за позивачем права власності на частини спірної квартири. Так як позивач позбавлений можливості отримати оригінал свідоцтво про право власності на житло, яке засвідчує його право власності, що, відповідно, позбавляє позивача права розпоряджатися своєю власністю, тому таке право підлягає відновленню в судовому порядку. За таких обставин, оцінивши належність, допустимість та достатність доказів та встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2100грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved