Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, в якому вказав, що заочним рішенням від 11 жовтня 2013 року Новоселицького районного суду Чернівецької області по цивільній справі № 2-512/13 задоволені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та стягнуто з [PERSON] суму боргу за договором позики від 01.02.2013 року в розмірі 311720 грн. та судовий збір у сумі 3117,20 грн. На виконання вказаного рішення суду від 11 жовтня 2013 ВДВС Новоселицького РУЮ було відкрито виконавче провадження №40882284, яке на даний час не закінчено та у примусовому порядку суму боргу не стягнуто. Отже на час звернення до суду з даною позовною заявою відповідачем не виконані зобовязання за вказаним судовим рішенням На підставі викладеного просить стягнути з відповідача на його користь за договором позики від 01.02.2013 року борг у сумі 193330 грн, що складає різницю в курсі долара США станом на 30.09.2014 року, три проценти річних у розмірі 20200 грн та судові витрати по справі. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позову, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, а також надав заяву про збільшення позовних вимог, відповідного до якої просив стягнути з відповідача за договором позики від 01.02.2013 року борг у сумі 550937 грн., що складає різницю в курсі дол. США станом на 19.05.2015 року, три проценти річних у розмірі 51757 грн. та судові витрати по справі. Відповідач в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча був повідомлений про день, місце та час розгляду справи належним чином, крім того надав до суду свої письмові заперечення в яких вказав, що позивач самостійно визначив предмет спору, заявивши позовні вимоги про стягнення боргу у валюті, відмінній від валюти договору. Таким чином, предмет - стягнення боргу за кредитним договором та підстави, а саме: не виконання зобовязання у визначений строк є ідентичним у обох судових справ, а тому вважає що спір між сторонами вичерпано у звязку з прийняттям судового рішення № 2-512/13 від 11 жовтня 2013 року у звязку з чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову, вважає їх безпідставними та сказав, що заявлена до стягнення сума, яка відображає курсову різницю в даному випадку позивачем заявлена безпідставно, оскільки позивач не вірно визначив правову природу таких правовідносин та не вказав перелік підстав які безпосередньо повязані з даними правовідносинами та не давав даній позовній вимозі чіткого обґрунтування. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що заочним рішенням від 11 жовтня 2013 року Новоселицького районного суду Чернівецької області по цивільній справі № 2-512/13 задоволені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на користь позивача суму боргу за договором позики від 01.02.2013 року в розмірі 311720 гривень та судовий збір у сумі 3117 гривень 20 копійок, що підтверджується копією рішення (а.с.5). Відповідно до п. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Вказаним рішенням суду встановлені наступні обставини, які не заперечувалися сторонами, а саме 01.02.2013 року Позивач надав Відповідачу позику в сумі 40000 доларів США терміном повернення 01.05.2013 року, що підтверджувалося письмовою розпискою останнього. Станом на 09.05.2013 року згідно офіційного курсу Національного банку України 100 доларів США становило 799 гривен 20 копійок, у процесі розгляду справи Відповідач в добровільному порядку повернув Позивачу 1000 доларів США. Зазначеним рішенням суду з відповідача за позику від 01.02.2013 року було стягнуто на користь Позивача гривневий еквівалент 39000 доларів США, що станом на 09.05.2013 року становило 311720 гривен із розрахунку згідно офіційного курсу Національного банку України за 100 доларів США 799,20 грн. На виконання Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 11 жовтня 2013 року по цивільній справи № 2-512/13 ВДВС Новоселицького РУЮ було відкрито виконавче провадження № 40882284, яке на даний час не закінчено та у примусовому порядку з відповідача на користь позивача сума боргу не стягнуто. Зазначене підтверджується листом від 18.09.2014 року начальника Управління Виконавчої Служби головного управління юстиції у Чернівецької області, витягом з єдиного державного реєстру виконавчих проваджень (а.с. 8-13). Отже, на час звернення до суду з даною позовною заявою Відповідачем не виконані зобов'язання за вказаною позикою та не повернуто позивачу кошти в сумі 39000 доларів США, чого в судовому засіданні не заперечував представник відповідача. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно вимогам ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.\~ Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, враховуючи що договором позики не було встановлено розмір відсотків за користування отриманими в борг коштами, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу три проценти річних від простроченої суми боргу, яка становить 39000 дол. США, починаючи з 01.05.2013 року, що станом на 01.05.2015 року, становить 2340 дол. США, що відповідно до офіційного курсу НБУ в гривневому еквіваленті, із розрахунку за 100 доларів США 2211,87 грн., складає - 51757 гривень. Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Що стосується вимог позову в частині стягнення з відповідача різниці в курсі долара США, суд вважає необґрунтованими та такими що не підлягають до задоволення виходячи з наступного. Згідно п. 14 постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18.12.2009 року визначено, що згідно з ч. 1 ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. Таким чином, Новоселицьким районним судом Чернівецької області при винесенні заочного рішення № 2-512/13 від 11 жовтня 2013 року було в повному обсязі дотримано вимоги вказаної постанови пленуму та зазначеного розмір заборгованості в еквіваленті до національної валюти на час його винесення. Згідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, а відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент у іноземної валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Разом з тим, враховуючи, що розмір суми боргу на даний час відповідачем повернуто не було, за ним рахується заборгованість в розмірі 39000 дол. США, а відповідно до вимог ст. 533 ЦК України визначення грошової еквівалент у іноземної валюті, суми, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, який у звязку з не виконанням відповідачем своїх зобовязань на час розгляду даної справи в суді не настав, а тому вимоги позову щодо стягнення з відповідача різниці в курсі долара США станом на 19.05.2015 року є необґрунтованими та такими що не підлягають до задоволення. Відповідно до вимог ст.ст. 526, 533, 599, 625, 1046-1050 ЦК України, п. 14 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18.12.2009 року,

Outcome: partial