Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Ігнатпільський карєр» про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 4892,81 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 7583,19 грн. та моральної шкоди в сумі 7000 грн. (всього 19476 грн.)., мотивуючи тим, що вона працювала на підприємстві відповідача з 15.08.1984 року та 30.09.2015 року та була звільнена за угодою сторін; в день звільнення відповідач не провів розрахунку по заробітній платі в сумі 4892,81 грн.; на день подання позову до суду сума середнього заробітку, виходячи із середньоденної заробітної плати позивача в сумі 148,69 грн. та 51 робочих дні затримки за період з 30.09.2015 року по 11.12.2015 року, складає 7583,19 грн.; невиплатою заробітної плати відповідач завдав позивачу моральної шкоди, тому просить на підставі ст.ст.115, 116, 117, 237-1 КЗпП позов задоволити. В судовому засіданні позивач позов підтримала, проте пояснила, що заборгованість по зарплаті в сумі 4892,81 грн. відповідачем на момент розгляду справи в суді погашена, однак, середній заробіток за час затримки розрахунку їй не виплачений, тому просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку з дня звільнення по день фактичного розрахунку та моральну шкоду; при цьому письмової заяви про збільшення чи зменшення позовних вимог суду не надала. В судовому засідання представник відповідача позов визнав частково та пояснив, що дійсно заборгованість по зарплаті в сумі 4892,81 грн. позивачу виплачена, а тому підстави для її стягнення в судовому порядку відсутні; вимогу щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 7583,81 грн. визнав повністю як законну; вимогу про стягнення моральної шкоди в сумі 7000 грн. не визнав з мотивів її необгрунтованості. Заслухавши думку сторін, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Позивач [PERSON] у період з 15.08.1984 року по 30.09.2013 року перебувала у трудових правовідносинах з ПАТ «Ігнатпільський карєр» (30.09.2015 року звільнена за угодою сторін), що стверджується копією трудової книжки БТ-І № 5627586 та випискою з наказу № 173-к від 30.09.2015 року. Відповідно до ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємтсва, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Однак, відповідач при звільненні працівника з позивачем не розрахувався. Згідно з довідкою відповідача №142 від 01.12.2015 року заборгованість по нарахованій та невиплаченій заробітній платі позивачу станом на 30.11.2015 року становила 4892,81 грн. Як визнали сторони в судовому засіданні та підтверджується довідкою ПАТ «Ігнатпільський карєр» від 25.01.2016 року № 6, заборгованість відповідача по заробітній платі позивача в сумі 4892,81 грн. виплачена йому 20.01.2016 року. Таким чином, фактичний розрахунок по заробітній платі з позивачем проведений 20.01.2016 року. Відтак, заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в сумі 4892,81 грн. не підлягає задоволенню з мотивів відсутності спору. Відповідно до ст.117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як випливає з довідки відповідача № 146 від 03.12.2015 року про доходи позивача, розмір середньоденної заробітної плати позивача, обчисленого виходячи із виплат за останні два повних календарних місяці роботи, що передували звільненню (3159,04+3234,53)/43 становить 148,69 грн. Відтак, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 7583,19 грн., обрахованому за період з 30.09.2015 року по 11.12.2015 року (51 робочий день), виходячи із середньоденного заробітку в сумі 148,69 грн., є законними та обгрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. Судом в судовому засіданні було розяснено позивачу відповідно до вимог ст.ст.10, 31 ЦПК України його право вчинити відповідні процесуальні дії та попереджено про наслідки невчинення таких процесуальних дій. Зокрема розяснено його право збільшити або зменшити розмір позовних вимог та відсутність у суду повноваження вийти за межі заявлених у позові вимог позивача. Однак, позивач своїми правами, передбаченими ст.31 ЦПК України, не скористалась, не змінила позовних вимог, зокрема вимоги про стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі заявленому в позові 7583,19 грн.; письмової заяви про зміну розміру позовних вимог, зокрема щодо збільшення розміру вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку в конкретній сумі не подала. Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди в сумі 7000 грн., то суд виходив з наступного. Згідно з ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Так, згідно з ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Дослідженням доказів у цій справі, судом встановлено факт порушення відповідачем законного трудового права позивача на своєчасний розрахунок при звільненні. Внаслідок такого порушення, на думку суду, позивач зазнав душевних та моральних страждань через втрату нормальних життєвих зв'язків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тобто позивачу завдано моральної шкоди. Оскільки між діями відповідача та заподіяною моральною шкодою позивачу є безпосередній причинний звязок і відповідачем належними та допустими доказами не спростовано, що шкоди завдано не з його вини, вимога позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди є правомірною. При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить з тривалості та глибини душевних і моральних страждань, вимушених змін у життєвих стосунках позивача, відсутності у позивача доказів про заподіяння моральної шкоди на суму заявлену до стягнення в розмірі 7000 грн. Тому, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає, що таким чином розмір шкоди підлягає зменшенню. Відтак, на користь позивача слід стягнути моральну шкоду в сумі 1000 грн. А отже, в решті вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити за безпідставністю. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 ЗаконуУкраїни «Про судовий збір». Тому

Outcome: approved