Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних, в обґрунтування якого зазначив наступне. Постановою Енергодарського міського суду Запорізької області від 01.07.2011 по справі № 2а-2441/2011 зобов`язано управління Пенсійного фонду України в м. Енергодар Запорізької області провести [PERSON] відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» перерахунок та виплату основної та додаткової пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком починаючи з 16.11.2010 року. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2013 постанову Енергодарського міського суду Запорізької області від 01.07.2011 по справі № 2а-2441/2011 залишено без змін. Постанова суду набрала законної сили 26.02.2013. Відповідачем було лише здійснено перерахунок основної та додаткової пенсії Позивача у відповідності до судового рішення, чинного законодавства України та нараховані грошові кошти до виплати у сумі 18 436,09 грн., що підтверджується листом відповідача від 01.09.2014 № 49/К-1. Та лише у січні 2017 року позивачу було виплачено суму заборгованості на виконання постанови Енергодарського міського суду Запорізької області від 01.07.2011 по справі № 2а-2441/2011. Посилаючись на те, що відповідач прострочив виконання зобов`язань за вищезазначеним рішенням суду, відповідно до положень ст. 625 ЦК України позивач просив стягнути з відповідача нараховані інфляційні втрати та три проценти річних за період з 26.02.2013 по 31.12.2016 на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Енергодарського міського суду Запорізької області від 01.07.2011 року по справі № 2а-2441/2011, у загальній сумі 20\~908,19 грн. Ухвалою судді від 06.07.2020 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. 24.07.2020 року від представника відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість, при цьому зазначає, що згідно п. 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.Згідно п. 1 Положення управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління. Таким чином, судові справи, в яких стороною є територіальний орган Пенсійного фонду України повинні розглядатись в порядку адміністративного судочинства. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Згідно\~ст.\~63\~Закону України\~«Про статус\~і соціальний\~захист громадян,\~постраждали внаслідок\~Чорнобильської катастрофи»\~фінансування витрат,\~пов`язаних\~з реалізацією\~цього Закону,\~здійснюється за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством. Згідно ст.\~73\~Закону України\~«Про загальнообов`язкове\~державне пенсійне\~страхування» кошти\~Пенсійного фонду\~використовуються на:\~виплату пенсій передбачених цим\~Законом; надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; оплату послуг з виплати до доставки пенсій; формування резерву коштів Пенсійного фонду. Забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно ст.\~2\~Закону України\~«Про гарантії\~держави щодо\~виконання судових\~рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державний підприємство, установа, організація юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства. Згідно ст.\~3\~цього Закону\~виконання рішень\~суду про\~стягнення коштів,\~боржником за\~якими є\~державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Разом з цим з метою реалізації пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» Постановою Кабінету Міністрів України № 440 від 03.09.2014 року затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою. Таким чином\~відносини щодо\~виконання рішень\~боржником,\~за яким\~є державний\~орган,\~регулюються наведеним\~Законом та\~постановою КМУ. Порядок компенсації передбачено ст. 5 вищезазначеного Закону. Невиконання судового\~рішення управлінням\~ПФУ в\~частині виплати\~грошових коштів\~за відсутності\~відповідного фінансового\~забезпечення та\~фактичної відсутності\~коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Враховуючи наведене, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області просить в задоволенні адміністративного позову [PERSON] відмовити у повному обсязі. Позивач у судове засідання не з`явився, суду надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, відповідно до якої, просив позовні вимоги задовольнити, на підставах викладених у позові та відповіді на відзив. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив. У відповідності до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що постановою Енергодарського міського суду Запорізької області від 01.07.2011 по справі № 2а-2441/2011 зобов`язано управління Пенсійного фонду України в м. Енергодар Запорізької області провести [PERSON] відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» перерахунок та виплату основної та додаткової пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком починаючи з 16.11.2010 року. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2013 постанову Енергодарського міського суду Запорізької області від 01.07.2011 по справі № 2а-2441/2011 залишено без змін. Постанова суду набрала законної сили 26.02.2013. Відповідачем було лише здійснено перерахунок основної та додаткової пенсії Позивача у відповідності до судового рішення, чинного законодавства України та нараховані грошові кошти до виплати у сумі 18 436,09 грн., що підтверджується листом відповідача від 01.09.2014 № 49/К-1. У січні 2017 року позивачу було виплачено суму заборгованості на виконання постанови Енергодарського міського суду Запорізької області від 01.07.2011 по справі № 2а-2441/2011. Викладені обставини відповідачем не оспорюються, тому з урахуванням положень ст. 82 ЦПК не підлягають доказуванню. Відповідно до положень статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Зазначений висновок суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 14-68цс18 (№ 758/1303/15-ц). Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). З огляду на зазначене, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Така правова позиція викладена і у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (№ 686/21962/15-ц), від 11 квітня 2018 року у справі N 758/1303/15-ц. Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18), вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Верховний Суд, серед іншого, при вирішенні спорів з питання тривалого невиконання судового рішення державою, посилався на усталену практику ЄСПЛ, зауваживши, що ефективне правосуддя включає право на виконання судового рішення без зайвих затримок. ЄСПЛ з цього приводу зазначає, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, що перебувають у державній власності, чи які контролює держава, виконувались відповідно до вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Важливо й те, що невиконання судових рішень державою не може бути виправдано нестачею коштів. Ба більше, забезпечення достатнього відшкодування за невиконання або несвоєчасне виконання рішень національних судів є прямим зобов`язанням саме держави. Відтак, на спірні правовідносини поширюються вимоги ст. 625 ЦК України, а тому позивач має право на стягнення 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, які виникли на підставі вищезазначеної постанови Енергодарського міського суду Запорізької області від 01.07.2011 року про справі № 2а-2441/11. [PERSON] заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат та три проценти річних за період з 26.02.2013 року по 31.12.2016 року на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Енергодарського міського суду Запорізької області від 01.07.2011 року, що відповідно до розрахунку позивача складає загальну суму у розмірі 20908,19 грн., з яких інфляційні втрати становлять 18781,19 грн., 3% річних 2127 грн. Доводи відповідача про те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області не відповідає за прострочення виконання грошових зобов`язань, що виникли на підставі судових рішень про зобов`язання здійснити перерахунок та виплатити позивачеві пенсію, спростовуються приписами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі за текстом Закон № 1058-IV від 09.07.2003). Відповідно до ч. 1 ст. 58 вищезазначеного Закону передбачено, що Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду. Частиною 1 ст. 72 Закону № 1058-IV від 09.07.2003 визначені джерела формування коштів Пенсійного фонду. Кошти державного бюджету та цільових фондів не є єдиним джерелом формування коштів Пенсійного фонду. Частиною 2 зазначеної вище статті передбачено, що кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України. Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону № 1058-IV від 09.07.2003 нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом. Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.02.2019 в справі № 642/6005/17 (провадження № 61-42353св18), на яку посилається відповідач обґрунтовуючи свої заперечення проти правових підстав позову, прийнята вже після сформованого висновку у зазначеній вище постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц, тобто в той час, коли вже існувала судова практика щодо досліджуваного питання. Таким чином, у цьому випадку підлягає застосуванню не висновок, що міститься в постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.02.2019 в справі № 642/6005/17 (провадження № 61-42353св18), а висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц. У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Зазначений розрахунок позивача відповідачем не спростовано, даних, які б спростовували викладені у позові обставини суду не надано, та не надано даних щодо погашення заборгованості. За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позивачем надано належні, допустимі та достовірні докази невиконання відповідачем своїх обов`язків, та, оцінюючи їх у сукупності, вважає достатніми для задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі п. 10. ч. 1 ст.\~5\~ЗУ „Про\~судовий збір позивача звільнено від сплати судового збору , як постраждалого від Чорнобильської катастрофи, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 гривень.

Outcome: approved