Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду і свої вимоги мотивує тим, що 10.09.2009 року Він за усною угодою позики надав [PERSON] та [PERSON] - 6000 доларів США, що на дату позики склало 48000 грн.. За домовленістю, [PERSON] та [PERSON] повинні повернути борг у повному обсязі до 10.10.2009 року. Для письмового підтвердження вище вказаної угоди та фактичного отримання коштів 10.09.2009 року Відповідачами - [PERSON] та [PERSON] складена та підписана розписка. 21.05.2010 року Він за усною угодою позики надан Відповідачу [PERSON] 23000 (двадцять три тисячі) грн.. За обопільною домовленістю [PERSON] повинна була повернути позику в повному обсязі до 28.05.2010 року. Для письмового підтвердження цієї угоди та фактичного отримання коштів 21.05.2010 року [PERSON] складена та підписана розписка. 25.06.2014 року [PERSON] за усною угодою позики [PERSON] та [PERSON] надав 40 000 грн.. За домовленістю [PERSON] та [PERSON] повинні були повернути борг в повному обсязі до 05.07.2015 року. За користування грошовими коштами Відповідачі зобов'язувались сплатити 4000 грн.. Для письмового підтвердження вище вказаної угоди та фактичного отримання коштів 25.06.2015 року Відповідачами [PERSON] та [PERSON] складена та підписана розписка. У зв'язку з не виконанням Відповідачами взятих на себе зобов'язань за домовленістю між сторонами умови угоди позики були змінені, у зв'язку з чим Відповідачі зобов'язались повернути позику у сумі 22000 грн. до 09.10.2014 року та 22000 грн. до 09.11.2014 року. У випадку не повернення грошей сторони домовились про сплату Позивачу 2000 грн. щомісяця. Про що було складено та підписано Відповідачами розписку від 09.09.2014 року. 09.04.2015 року Позивач за усною угодою позики надав Відповідачам [PERSON] та [PERSON] 35000 грн. у борг та 3000 грн. за користування грошовими коштами відповідачі повинні були повернути до 22.04.2015 року. Для письмового підтвердження вище вказаної угоди та фактичного тримання коштів 09.04.2015 року Відповідачами складена та підписана розписка. У зв'язку з чим Позивач [PERSON] просить суд стягнути з Відповідачів [PERSON] та [PERSON] у солідарному порядку на його користь заборгованість у розмірі 182879,52 грн., з яких: основна сума боргу - 79000,00 грн., відсотки за користування позикою - 13000,00 грн., інфляційні витрати - 77203, 20 грн., три відсотки річних 13676, 32 грн. та судові витрати. 12.12.2016 Позивач повторно звернувся до суду з позовом про стягнення боргу з [PERSON], [PERSON], а саме: Позивач зазначає, що за усними угодами позики надав шляхом безготівкового перерахування Відповідачам, у період: 2010-2015 рр. 166 990,00 грн.. Надання грошових коштів підтверджується відповідними банківськими документами, копії яких є додатком до позову. 09.12.2016 року Позивач направив вимогу Відповідачам про повернення отриманих коштів. У зв'язку з чим Позивач просить стягнути з [PERSON], [PERSON] у солідарному порядку на його користь заборгованість у розмірі 166 990,00 грн. та судові витрати. 24 лютого 2017 ухвалою Зарічного районного суду м. Суми на підставі ст. 126 ЦПК України було об'єднано позови [PERSON] до [PERSON], [PERSON] в одне провадження. Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав повністю, просить суд позови задоволити. Представник Відповідача [PERSON] - Рижов С.Є. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, просить суд в позовах відмовити. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали даної об»єднаної цивільної справи, вважає, що у позові необхідно відмовити з наступних підстав: Судом при розгляді справи встановлено, що Позивач [PERSON] за усною угодою позики надав Відповідачам [PERSON] та [PERSON] 2 6000 доларів США, що на дату позики склало 48000 грн.. За домовленістю Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зобов'язались повернути борг в повному обсязі до 10.10.2009 року. Для письмового підтвердження вище вказаної угоди та фактичного отримання коштів 10.09.2009 року Відповідачами [PERSON] та [PERSON] складена та підписана розписка. 21.05.2010 року Позивачем [PERSON] за усною угодою позики надано Відповідачу [PERSON] 23000 грн.. За обопільною домовленістю Вона повинна була повернути позику в повному обсязі до 28.05.2010 року. Для письмового підтвердження цієї угоди та фактичного отримання коштів 21.05.2010 року нею [PERSON] складена та підписана розписка. 25.06.2014 року Позивач [PERSON] за усною угодою позики надав Відповідачам [PERSON] та [PERSON] 40000 грн.. За домовленістю Відповідачі [PERSON] та [PERSON] повинні були повернути борг в повному обсязі до 05.07.2015 року. За користування грошовими коштами Відповідачі зобов'язувались сплатити 4000 грн.. Для письмового підтвердження вище вказаної угоди та фактичного отримання коштів 25.06.2015 року Відповідачами [PERSON] та [PERSON] складена та підписана розписка. У зв'язку з не виконанням Відповідачами взятих на себе зобов'язань за домовленістю між сторонами умови угоди позики були змінені, у зв'язку з чим Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зобов'язались повернути позику у сумі 22000 грн. до 09.10.2014 року та 22000 грн. до 09.11.2014 року. У випадку не повернення грошей сторони домовились про сплату Позивачу 2000 грн. у місяць. Про що було складено та підписано Відповідачами [PERSON] та [PERSON] розписку від 09.09.2014 року. 09.04.2015 Позивач [PERSON] за усною угодою позики надав Відповідачам [PERSON] та [PERSON] 35000 грн. у борг та 3000 грн. за користування грошовими коштами Відповідачі повинні були повернути до 22.04.2015 року. Для письмового підтвердження вище вказаної угоди та фактичного отримання коштів 09.04.2015 року Відповідачами складена та підписана розписка. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов»язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 526 ЦК України належне виконання зобов»язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Позивач [PERSON] у своїй позовній заяві підтвердив виконання Відповідачами [PERSON] та [PERSON] взятих на себе зобов»язання за розпискою від 10.09.2009 року на суму 6000 дол. США та розпискою від 21.05.2010 року на суму 23 000 грн. Представник Відповідача [PERSON] в судових засіданнях не заперечував проти зазначених обставин. В той же час Позивач в позовній заяві зазначає про те, що Відповідачами [PERSON] та [PERSON] не належно виконано зобов»язання, оскільки останні повернули суми позики з порушенням строку встановленого домовленістю між сторонами. У зв'язку з чим просив суд стягнути з Відповідачів [PERSON] та [PERSON] за розпискою 10.09.2009 року інфляційні витрати 32 585,15 грн., три відсотки річних 7874, 80 грн.; за розпискою від 21.05.2010 інфляційні витрати 21570, 73 грн., три відсотки річних 3572,15 грн.. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Так судом встановлено, що Позивачем [PERSON] не надано суду доказів які б могли підтвердити вищевикладені обставини. Представник Відповідача [PERSON]- адвокат Рижов С.Є. в судових засіданнях заперечував проти вказаних обставин, зазначивши про повне виконання Відповідачами взятих на себе зобов»язань за розписками від 10.09.2009 року та 21.05.2016 року. Крім того, представник Відповідача [PERSON] - Рижов С.Є. зазначив про те, що не дивлячись на визнання Позивачем виконання зобов'язань Відповідачами [PERSON] та [PERSON] за розписками від 10.09.2009 року та 21.05.2016 року Позивачем так і не повернуто Відповідачам розписки в поряду ст. 545 ЦК України. Також, представником Відповідача - адвокатом Рижовим С.Є. заявлено клопотання про застосування строків позовної давності до вимог Позивача щодо стягнення суми заборгованості, стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних за розпискою від 10.09.2009 року на суму 6000 (шість тисяч) дол. США (на дату надання позики склало 48000 (сорок вісім тисяч) грн.) і розпискою 21.05.2010 року на суму 23000 грн.. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. А норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях. Також, згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У відповідності до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. У відповідності до п.п. 1, 5 ст. 260 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов»язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Пунктами 3, 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно матеріалів справи Позивач довідався про порушення своїх прав Відповідачами з наступного дня після спливу строку виконання. Так в розписці від 10.09.2009 року зазначено, що Відповідачі зобов'язуються повернути кошти 10.10.2009 року, згідно розписки від 21.05.2010 року Відповідач [PERSON] зобов'язалась повернути кошти 28.01.2010 року. Таким чином, у відповідності до ст. 257 ЦК України, строк позовної давності за розпискою від 10.09.2009 року розпочався з 11.10.2009 року та закінчився 11.10.2012 року. Строк позовної давності за розпискою від 21.05.2010 року - розпочався з 29.01.2010 року та закінчився 29.01.2013 року. 22.04.2016 року представником Відповідача - адвокатом Рижовим С.Є. було заявлено клопотання про застосування до заявлених Позивачем вимог строків позовної давності. Оскільки згідно ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), вимоги Позивача щодо стягнення з Відповідачів за розпискою 10.09.2009 року інфляційні витрати 32585,15 грн., три відсотки річних 7874, 80 грн.; за розпискою від 21.05.2010 року інфляційні витрати 21570,73 грн., три відсотки річних 3572,15 грн. не підлягають задоволенню. У зв»язку з неналежним виконанням Відповідачами [PERSON] та [PERSON] домовленостей передбачених розпискою від 09.09.2014 року Позивач просив суд стягнути з Відповідачів [PERSON] та [PERSON] на його користь основну заборгованість 44 000 грн., відсотки за користування позикою 10 000 грн., інфляційні витрати 21723,42 грн., три відсотки річних 1504,44 грн., за розпискою від 09.04.2015 року Позивач просив суд стягнути на свою користь основну заборгованість 35000 грн., відсотки за користування позикою 3000 грн., інфляційні витрати 1323,90 грн., три відсотки річних 724, 93 грн.. Представник Відповідача [PERSON] - адвокат Рижов С.Є. у судовому засіданні заперечив проти зазначених вимог Позивача зазначивши про те, що Відповідачами здійснювалось виконання взятих на себе зобов»язань за розписками від 09.09.2014 року та 09.04.2014 року в підтвердження зазначених обставин представником Відповідача - адвокатом Рижовим С.Є. клопотанням залучено до матеріалів справи копії чеків на загальну суму 93 093,21 грн.. Згідно пояснень представника Відповідача [PERSON] - адвоката Рижова С.Є., на виконання взятих на себе Відповідачами зобов'язань перед Позивачем за розпискою від 09.09.2014 року, Відповідачами було перераховано на рахунки Позивача 55 124,70 грн., що підтверджується банківськими чеками: №11112014130832 від 11.11.2014 року на суму 300 грн., №18102014175937 від 18.10.2014 року на суму 149,25 грн., № 18112014161644 від 18.11.2014 року на суму 1000 грн., №20112014174003 від 20.11.2014 року на суму 600 грн., №28112014125506 від 28.11.2014 року на суму 9,95 грн., №28112014131421 від 28.11.2014 року на суму 995 грн., заява на переказ готівки від 09.12.2014 року на суму 5500 грн., заява на переказ готівки від 28.12.2014 року на суму 20994,50 грн., № 28012015191942 від 28.01.2015 року на суму 4998 грн., №30012015102300 від 30.01.2015 року на суму 10000 грн., №0402201518424 від 04.02.2015 року на суму 5048 грн., № 12032015190143 від 12.03.2015 року на суму 5530 грн.. За розпискою від 09.04.2015 року, Відповідачами було перераховано на рахунки Позивача кошти на загальну суму 37 968,51 грн. що підтверджується наступними доказами: заява на переказ готівки від 04.06.2015 року на суму 7000 грн., чек № 30042015142801 від 30.04.2015 року на суму 4998 грн., чек №15072012193718 від 15.07.2015 року на суму 998 грн., чек №27072015200103 від 27.07.2015 року на суму 5000 грн., чек №13082015150030 від 13.08.2015 року на суму 5000 грн., чек № 27082015125103 від 27.08.2015 року на суму 3004 грн., чек № 30082015113400 від 30.08.2015 року на суму 3992 грн., чек № 27082015124809 від 27.08.2015 року на суму 2495 грн., чек № 30082015113616 від 30.08.2015 року на суму 2495 грн., чек №30082015113813 від 30.08.2015 року на суму 1497 грн., чек № 01092015170226 від 01.09.2015 року на суму 1092, 51 грн., чек №10092015164000 від 18.09.2015 року на суму 1489, 51 грн.. Позивач [PERSON] у судовому засіданні визнав, що Відповідачами [PERSON] та [PERSON] перераховувались на його карткові рахунки грошові кошти за розписками. Дослідивши матеріали об»єднаної справи, судом встановлено що, Відповідачами [PERSON] та [PERSON] було перераховано на карткові рахунки Позивача грошові кошти у сумі 93093,21 грн.. Оскільки, за розпискою від 09.09.2014 року Відповідачі мали повернути борг у сумі 44000 грн., за розпискою від 09.04.2015 року Відповідачі зобов'язались повернути Позивачу борг 38000 грн., що в загальній сумі складає 82000 грн., сума перерахованих Відповідачами на карткові рахунки Позивача коштів повністю покрили борги Відповідачів за вищезазначеними розписками перед Позивачем. В той же час, згідно розписки від 09.09.2014 року Відповідачі мали повернути борг у сумі 44 000 грн., з яких 22 000 грн. до 09.10.2014 року, а інші 22000 грн. до 09.11.2014 року та в разі неповернення грошей Відповідачі зобов'язались за кожен місяць прострочки сплачувати Позивачу 2000 грн.. Згідно матеріалів справи Відповідачами було повністю сплачено борг за розпискою від 09.09.2014 року лише 30.01.2015 року, тому мало місце прострочення виконання зобов'язання за розпискою від 09.09.2014 року, яке склало три місяці. У зв'язку з зазначеним, за користування коштами понад встановлені у розписці строки Відповідачі мали сплатити Позивачу додатково 6 000 грн.. Як зазначалось вище, у зв»язку з неналежним виконанням Відповідачами домовленостей передбачених розпискою від 09.09.2014 року Позивач просив суд стягнути з Відповідачів на його користь основну заборгованість 44 000 грн., відсотки за користування позикою 10 000 грн., інфляційні витрати 21723,42 грн., три відсотки річних 1504,44 грн., за розпискою від 09.04.2015 року Позивач просив суд стягнути на свою користь основну заборгованість 35000 грн., відсотки за користування позикою 3000 грн., інфляційні витрати 1323,90 грн., три відсотки річних 724, 93 грн.. Позивачем надано суду розрахунки індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми. Представник Відповідача - адвокат Рижов С.Є., в судовому засіданні заперечив проти зазначених Позивачем у позовних вимогах сум індексу інфляції та 3% річних нарахованих на борг за розписками від 09.09.2014року та 09.04.2015 року та надав суду в підтвердження контр-розрахунки індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми. Суд дослідивши матеріали справи перевірив суми індексу інфляції та 3% річних нарахованих Позивачем на суму боргу за розписками від 09.09.2014 року та 09.04.2015 року дійшов наступного висновку: Розрахунок індексу інфляції за весь час прострочення виконання Відповідачами зобов»язання проводився судом з урахуванням рекомендацій зазначених у Листі Верховного суду України № 62-97р від 03.04.1997 року «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» за наступною формулою: (сума боргу / 100 х інд. інфляції за відповідний місяць - сума боргу) / кількість днів у місяці х кількість прострочених днів. Розрахунок 3% річних проводився за формулою: (3% х суму боргу х кількість прострочених днів) / 365 (кількість днів у році). Згідно проведених розрахунків судом встановлено: За прострочення взятих Відповідачами на себе грошових зобов'язань за розпискою 09.09.2014 року: інфляційні збитки за період з 11.10.2015 року по 30.01.2015 року складають - 2 457,60 грн.; три відсотки річних від простроченої суми з 11.10.2015 по 30.01.2015 - 274,39 грн.. За прострочення взятих Відповідачами на себе грошових зобов'язань за розпискою від 09.04.2015 року: інфляційні збитки за період 22.04.2015 року по 18.09.2015 року складають - 497,92 грн.; три відсотки річних за період 22.04.2015 року по 18.09.2015 - 297,54 грн.. Таким чином загальна сума розрахованої заборгованості за індексом інфляції та трьома відсотками річних за розписками від 09.09.2014 року та 09.04.2015 року у загальній сумі складає : 3 527,45 грн.. Оскільки Відповідачами [PERSON] та [PERSON] було перераховано на карткові рахунки Позивача грошові кошти в сумі 93093,21 грн., а сума наданих Позивачем Відповідачам коштів за розписками від 09.09.2014 року та 09.04.2015 року склала 79 000 грн., відсотки за користування позикою за розпискою від 09.09.2014року склала 6000 грн., відсотки за користування позикою за розпискою від 09.04.2015 року - 3000 грн., інфляційні збитками та три відсотки річних за розписками від 09.09.2014року та 09.04.2015 року склали 3 527,45 грн., заборгованість Відповідачів перед Позивачем відсутня. Щодо позовних вимог про стягнення з Відповідачів у солідарному порядку на користь Позивача заборгованості у розмірі 166990 грн.. За статтею 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Оскільки сума значена Позивачем у позові значно перевищує встановлений ч. 1 ст. 1047 ЦК України розмір, то договір позики мав бути укладений у письмовій формі. Судом встановлено, що договір позики в письмовій формі сторони не укладали, інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення договору позики сторони не надали. Представник Відповідача [PERSON] - адвокат Рижов С.Є. надав письмове пояснення, що Відповідачі [PERSON] та [PERSON] з Позивачем [PERSON] договору позики на суму 166 990 не укладали, а дані кошти перераховувались Позивачем на рахунки Відповідачів в якості оплати за придбаний ним товар, а також частина з цих грошей була надана Відповідачам за зазначеними вище розписками. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з Відповідачів [PERSON] та [PERSON] спірних грошових коштів. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з Позивача на користь Відповідача [PERSON] понесені та документально підтверджені нею витрати на правову допомогу у розмірі 10 357 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved