Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення грошових коштів, процентів від суми позики, процентів річних від простроченої суми боргу в розмірі 66 010,37 грн. з [PERSON] . В обґрунтування своїх позовних вимог пояснив, що 12 лютого 2014 року між ним, [PERSON] та відповідачкою [PERSON] , в усній формі було укладено договір позики, згідно якого він передав у власність, а відповідачка, відповідно, отримала від нього грошові кошти в розмірі 2 500 доларів США строком на три місяці. 14 березня 2014 року між ним, [PERSON] та відповідачкою [PERSON] , в усній формі, було укладено ще один договір позики, згідно якого він передав у власність, а відповідачка, відповідно, отримала від нього, грошові кошти в розмірі 2 500 доларів США строком на шість місяців. На даний час отримані відповідачем грошові кошти не повернуті. Ухвалою суду від 26 травня 2020 року відкрито провадження по справі. Позивач в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву в якій просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, та розглянути справу без участі представника відповідача та відповідача при заочному розгляду справи, без його участі та без застосування технічних засобів. Відповідач з представником неодноразово належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в суді були відсутні, заперечень по справі не надали, на підставі ст.223 ЦПК України суд вважає причини неявки відповідача неповажними; є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, що дозволило суду за згодою позивача, згідно вимог ст. 280 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, вивчивши матеріали справи, надані докази, вважає позовні вимоги обґрунтованими та підлягаючими задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до наданих позивачем документів, слідує, що 12 лютого 2014 року між [PERSON] та [PERSON] , в усній формі було укладено договір позики, згідно якого він передав у власність, а відповідачка, відповідно, отримала від нього грошові кошти в розмірі 2 500 доларів США строком на три місяці. 14 березня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] , в усній формі, було укладено ще один договір позики, згідно якого він передав у власність, а відповідачка, відповідно, отримала від нього, грошові кошти в розмірі 2 500 доларів США строком на шість місяців. На даний час отримані відповідачем грошові кошти не повернуті. Оскільки сума кожного з договорів більш ніж в десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, то в даному випадку договір позики повинен укладатися в письмовій формі, що передбачено ч.1 ст.1047 ЦК України. Разом з тим, у відповідності до ч.1 ст.218 ЦК України, - недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсності, крім випадків, встановлених законом, а рішення суду в такому випадку не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Так як законом не встановлена недійсність договору позики в разі недодержання письмової форми, то законом передбачена можливість доведення факту укладення такого договору письмовими доказами. Крім того, ч.2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження укладення договорів позики між, позивачем та відповідачкою, та всіх їх суттєвих умов, відповідно, 12.02.2014 р. та 14.03.2014 р. позивачеві відповідачкою були видані власноручно нею написані розписки, зі змісту яких вбачається, що [PERSON] , [INFO] та 14.03.2014 р., - отримала [PERSON] , кожен раз грошові кошти в сумі дві тисячі п`ятсот доларів США строком, відповідно, на три та на шість місяців. Тобто, не зважаючи на відсутність укладених в письмовій формі договорів позики у позивача, в наявності передбачені законом письмові докази, якими підтверджується факт укладання між позивачем та відповідачем, - договорів позики на вищевказаних умовах. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі у строк, що встановлений договором. Як зазначалося вище - строк повернення переданих позивачем грошей був встановлений, відповідно, в три та шість місяців, щодо кожного з договорів. Але, не зважаючи на те, що строк повернення грошей сплив, - гроші відповідачкою позивачу не були повернуті, зобов`язання за договором позики не виконувалися, що підтверджується тим, що розписки на теперішній час знаходиться в позивача. Оскільки відповідачка не висловлювала бажання в добровільному порядку повернути позивачу у власність належні йому грошові кошти, то він, 12травня 2017 року звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська з позовом,який був уточнений 29 вересня 2017 року, в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу за договором позики в розмірі 132 100,00 грн., проценти від суми позики (за користування чужими грошовими коштами) в розмірі 80 090 грн., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 11 934 грн., що сумарно становить 224 124,00 грн. При цьому три проценти річних від простроченої суми були нараховані за період з 15 квітня 2014 року по 15 квітня 2017 року, а проценти від суми позики за період з 15 квітня 2014 року по 28 вересня 2017 року. Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 11 січня 2018 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 квітня 2019 року, позовні вимоги були задоволені - суд

Outcome: approved