Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсною додаткової угоди № 1 до кредитного договору, мотивуючи тим, що 16 вересня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та позивачем був укладений кредитно - заставний договір №DNK0A7101130055, відповідно до умов якого позивач отримала кошти в розмірі 12444,86 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 362,26 грн., яка сплачується щомісяця в період сплати у розмірі 0,60 % від суми виданого кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу. У зв'язку з важким матеріальним становищем позивач не змогла сплачувати кредит, тому автомобіль, який був предметом застави по кредитно-заставному договору передала банку. Заочним рішенням суду від 14 вересня 2011 року по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] та філії ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус» була стягнена заборгованість за кредитним договором станом на 29 листопада 2010 року в розмірі 3227,10 дол. США, 858,66 дол. США - заборгованість по процентам, 991,17 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 514,06 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи 250 грн. та 279,55 дол. США, що в гривневому еквіваленті склало 44854,45 грн. Рішення суду було оскаржене в апеляційному порядку, але залишено без змін. Після цього позивачу було запропоновано відповідачем укласти додаткову угоду, згідно якої їй пообіцяли списати всі борги, які виникли в період з дати надання кредиту до підписання додаткової угоди, продовжити дату остаточного погашення заборгованості та зменшити відсотки за користування кредитом. Позивач змушена була укласти додаткову для того, щоб відстрочити сплату заборгованості за кредитним договором. Згідно умов договору заборгованість, що виникла в період з дати надання кредиту до дати підписання додаткової угоди зменшується на 7424,48 дол. США: а саме відсотки в розмірі 1505,01 дол. США, комісія в розмірі 2559,24 дол. CША, пеня в сумі 3364,23 дол. США. Встановлена пеня в розмірі 0,08 % від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом за кожен день прострочення. Встановлений штраф в розмірі 7424,48 дол. США. Так, позивач вважає, що п. 1.1 додаткової угоди є незаконним. Сума відсотків та пені могла бути зменшена тільки за період з 30 листопада 2010 року, так як до 29 листопада 2010 року заборгованість зі сплати процентів, пені, комісії були стягнені за рішенням суду, яке набрало чинності та виконується виконавчою службою. Комісія після стягнення суми за кредитним договором взагалі не нараховується. Графік погашення кредиту також був складений незаконно, так як вся заборгованість по кредитному договору з неї була стягнена за рішенням суду. Встановлення п. 1.5.4 додаткової угоди сплати штрафу в розмірі 7424,48 дол. США є незаконним, так як після набрання чинності рішення суду, банк міг би стягнути з неї тільки проценти за користування кредитом та пеню. Таким чином, при укладанні додаткової угоди № 1 відповідач ввів її в оману щодо суттєвих її умов, порушив її права споживача фінансових послуг на отримання достовірної інформації щодо змісту угоди, яка не відповідала нормам чинного законодавства. Був порушений принцип справедливості, так як умови додаткової угоди є явно несправедливими, всупереч принципу добросовісності, наслідком угоди є істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків на її шкоду, як споживача фінансових послуг. Позивач просить визнати недійсною додаткову угоду № 1 до кредитного договору №DNK0A7101130055 від 16 вересня 2008 року укладену 30 серпня 2012 року між нею та відповідачем. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та зокрема пояснив, що після стягнення з відповідача рішенням суду від 14 вересня 2011 року заборгованості за кредитним договором розмірі 5902,03 дол. США, банком було запропоновано відповідачу укласти додаткову угоду. Даною угодою була списана заборгованість позивача по відсотках, комісії, пені, яка утворилась у зв'язку з неналежним виконання останньою умов кредитного договору. Після укладання додаткової угоди позивач на користь банку повинна була сплатити лише тіло заборгованості за кредитом в розмірі 3227,10 дол. США., що вона деякий час і робила відповідно до графіку погашення заборгованості. Банк укладаючи додаткову угоду пішов назустріч позивачу, яка не бажала примусового виконання рішення суду про стягнення з неї заборгованості. Просив відмовити в задоволенні в повному обсязі у зв'язку з його необґрунтованістю. Заслухав доводи сторін, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Відповідно ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 509, 525, 526, 530 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства у встановлений договором строк, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Нормами ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Так у відповідності ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055),статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму ВСУ від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України недодержання сторонами або стороною в момент вчинення правочину вимог, встановлених ч. 1-3, 5, 6ст. 203 ЦК України, як правило, має наслідком визнання правочину недійсним. Зміст правочину становлять права та обов'язки, про набуття, зміну або припинення яких учасники правочину домовилися. Відповідно до ч. 1 п. 7 Постанови Пленуму ВСУ від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Судом встановлено, що 16 вересня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитно-заставний договір № DNK0A7101130055, відповідно до умов якого позичальник отримала кошти у розмірі 12 444, 86 доларів США з метою придбання автомобіля зі сплатою 15 % річних, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 362, 26 грн., що сплачується в момент видачі кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту, яка сплачується щомісяця в період сплати у розмірі 0,60 % від суми виданого кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу із кінцевим строком повернення 13 вересня 2013 року. Погашення кредиту має здійснюватися із 11 по 15 число кожного місяця у розмірі 372, 10 доларів США. Для забезпечення повного і своєчасного виконання позичальником зобов'язань за договором, позичальник надає банку предмет застави в заставу, а саме: Hyundai Getz, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] (а.с. 4-7). Внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту за позовом банку рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2011 року із [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором № DNK0A7101130055, що утворилася станом на 29 листопада 2010 року, у розмірі 5 902, 03 доларів США (еквівалент у гривні 44 854, 45 грн), із яких: 3 227, 10 доларів США - тіло кредиту, 858, 66 доларів США - проценти, 991, 17 доларів США - комісія, 514, 06 доларів США - пеня, 250 грн. - штраф (фіксована частина), 279, 55 доларів США - штраф (процентна складова). 30 серпня 2012 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору,відповідно до якої: «1. Сторони узгодили: 1.1. Суму заборгованості, що виникла в період з дати надання Позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди, зменшити на 7 424, 48 доларів США, а саме: проценти у розмірі 1 505, 01 доларів США, комісія у розмірі 2 559, 24 доларів США, пеня у розмірі 3 364, 23 доларів США. 1.2. Дата остаточного погашення заборгованості за договором 28.08.2015 р. 1.3. Графік погашення кредиту (Додаток № 1) викласти в новій редакції, який є невід'ємною частиною цієї додаткової угоди. 1.4. З 30.08.2012 року за умови належного виконання Позичальником своїх зобов'язань зі сплати платежів, зазначених в графіку, погашення кредиту, Позичальник за користування кредитом сплачує проценти у розмірі 0, 12 % річних. Погашення заборгованості Позичальника за договором здійснюється згідно Графіку погашення кредиту (Додаток № 1 до цієї додаткової угоди). 1.5. Згідно зі ст. ст. 212, 651 ЦК України у разі порушення Позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених в Графіку погашення кредиту (Додаток № 1 до цієї додаткової угоди) понад 30 днів: 1.5.1. Термін повернення кредиту, зазначений в п. 1.2. Договору є 31-й день з моменту такого порушення. 1.5.2. Вся заборгованість за кредитом, починаючи з наступного дня, який слідує за днем повернення кредиту (32-ий день), рахується простроченою. 1.5.3. Починаючи з наступного дня, який слідує за днем повернення кредиту (32-ий день), позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0, 08 % від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом за кожен день прострочення. При цьому проценти та комісії за користування кредитом не нараховуються та не сплачуються. 1.5.4. Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 7 424, 48 доларів США. 2. Всі інші умови Договору, що не протирічать умовам цієї Додаткової Угоди, залишаються незмінними.». Позивач посилається на те, що при укладенні додаткової угоди № 1 до кредитного договору відповідач ввів її в оману щодо суттєвих її умов, порушив її права споживача фінансових послуг отримання достовірної інформації щодо змісту угоди, яка не відповідає нормам чинного законодавства, умови додаткової угоди є несправедливими. Як встановлено судом з метою сприятливих умов для виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором № DNK0A7101130055 була укладена вищезазначена додаткова угода №1. Відповідно додаткової угоди (п.1.1) позивачу зменшено заборгованість за кредитним договром № DNK0A7101130055 на 7424,48 доларів США, яка утворилась з моменту надання кредиту по день укладення цієї угоди (30 серпня 2012 року) та складається: 1505,01 доларів США - відсотки, 2559,24 доларів США - комісія, 3364,23 доларів США - пеня. В даний зменшений розмір заборгованості увійшов період та суми (відсотків, комісії, пені) стягнені вищезазначеним рішенням суду. Ці суми процентів, комісії та пені були розраховані банком за складовим і розміром від сум передбачених умовами договору № DNK0A7101130055, а саме: пеня 0,15% від суми простроченого платежу, штраф 250 грн. +5% від суми невиконаного зобов'язання, комісія 0,60% від виданої суми кредиту, проценти 15% річних. Свої зобов'язання за кредитним договором № DNK0A7101130055 позивач виконала частково, а саме із наданого кредиту в розмірі 12 444,86 доларів США, несплаченим тіло кредиту залишилось в розмірі 3227,10 доларів США. На виконання рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2011 року позивачем ніякі суми не сплачувались , що підтверджується наданим представником відповідача розрахунком заборгованості (а.с.12). З встановлених судом обставин вбачається, що за додатковою угодою в дійсності мало місце зменшення кредитного боргу, оскільки відповідно до графіку погашення заборгованості, який є додатком до додаткової угоди позивач повинна була сплатити лише заборгованість за тілом кредиту в розмірі 3227,10 доларів США. Таким чином, не відбулося збільшення кредитного зобов'язання після укладення додаткової угоди у порівнянні з первинними умовами, на яких укладався та виконувався кредитний договір, а саме після її укладання фактично сталося списання нарахованих за кредитним договором № DNK0A7101130055 сум процентів, комісії, пені. Разом з цим, у правовій позиції Верховного Суду України в справі № 6-2003цс15 зазначено, що, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Таким чином, відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Умови додаткової угоди вимагають від позичальника сплати й пені (п.1.5.3), й штрафу (п.1.5.4) за порушення будь-якого із зобов'язань, передбачених в графіку погашення кредиту, понад 30 днів. Отже, суд вважає, що у зв'язку з цим є всі підстави для визнання недійсним п.1.5.4 Додаткової угоди №1, яка передбачає сплату позичальником штрафу в розмірі 7424,48 доларів США, адже сплата штрафу є несправедливим подвійним нарахуванням неустойки. В іншій частині умови угоди є справедливими та не завдають шкоди позивачу. Додаткова угода укладена в письмовій формі, підписана повноважними особами, містить всі суттєві умови передбачені законом для договорів і які мають істотне значення, а також які були узгоджені сторонами при укладанні даного договору. Позивач при укладенні додаткової угоди була обізнана про всі її умови, погодилась з ними та виконувала з 15.09.2012 року по 15.03.2014 року. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме визнання недійною додаткової угоди №1 до кредитного договору № DNK0A7101130055 лише в частині п.1.5.4. Питання судових витрат вирішити відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial