Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом і просить суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав щодо його малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Представник позивача - [PERSON] в судове засідання не з'явилась, але надала суду письмову заяву, в якій підтримує позов позивача в повному обсязі та просить розглянути справу за її відсутності, не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді. Відповідач - [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про важливість своєї відсутності суд не повідомив. Представник третьої особи - [PERSON] в останнє судове засідання не з'явилась, але надала суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без участі представника, позовні вимоги підтримує. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінив їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з відповідачем [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 21.06.2008 року і по 01.07.2014 року. Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 19.06.2014 року шлюб сторін було розірвано. Вказане рішення набрало законної сили 02.07.2014 року. [INFO] у сторін народилася донька [PERSON], яка вказаним вище рішенням суду була залишена проживати з позивачкою і до сих пір проживає з нею. Вказаним рішенням суду про розірвання шлюбу також було встановлено, що з травня 2014 року позивачка з чоловіком не проживають однією сім'єю та не ведуть спільне господарство. З травня 2014 року відповідач повністю відсторонився від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини. Протягом декілька років [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків і не займається без поважних причин вихованням дитини, що підтверджується характеристикою КЗ «Загальноосвітній ліцей м. Покров Дніпропетровської області» від 21.09.2016 року відносно їхньої доньки [PERSON]. На даний час їхня донька навчається в КЗ «Загальноосвітній ліцей м. Покров Дніпропетровської області». Відповідно змісту наданої характеристики батько дитини за час її навчання в зазначеному навчальному закладі жодного разу у школу не приходив, батьківські збори не відвідував, життям дівчинки не цікавиться, зв'язок з класним керівником не підтримує. Тобто відповідач не проявляв і зараз не проявляє ніякого інтересу до навчання їхньої доньки та до її розвитку. За місцем їхнього з донькою проживання відповідач теж протягом вже декілька років її не відвідував і ніколи не проявляв такого бажання. Своєю поведінкою та відношенням до дитини відповідач тим самим підкреслює, що дитина більше не існує у його житті, що він повністю до неї байдужий і не проявляє до неї ніяких теплих батьківських почуттів. За час їхнього з відповідачем сумісного проживання він неодноразово допускав насилля у сім'ї по відношенню до позивачки, зокрема, він збивав її на очах у дитини, висловлювався нецензурною лайкою, штовхав дитину. Після чого дитина почала боятися рідного батька, у неї порушився сон та нормальний психічний стан здоров'я, донька часто плакала по ночам і почала лякатися навіть автомобілів, схожих з тим автомобілем, на якому їздив відповідач. Тільки після того, як позивачка з відповідачем припинили повністю їхні стосунки, поступово психічний став дитини почав поновлювати. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї батьківщини. Згідно ст. 153 Сімейного кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою. Згідно ст. 157 Сімейного кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В п. 16 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони: не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини. Відповідач не здійснює вказаних дій, він взагалі не піклується про фізичний і духовний розвиток нашої доньки, зокрема: не спілкуються з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини; не створюють умов для отримання дитиною належної освіти. Тобто він взагалі нічого не здійснює для своєї доньки. Для нього вона взагалі протягом декілька років не існує. Тобто протягом вже декілька років відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини і по її утриманню. Тому суд вважає, що у позивача є усі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до їхньої малолітньої доньки. Згідно висновку органу опіки та піклування Покровської міської ради Дніпропетровської області від 18.03.2016 року (а.с.11), відповідач може бути позбавлений батьківських прав по відношенню до своєї малолітньої дочки. Відповідно до змісту висновку органу опіки та піклування вказаним органом було встановлено, що відповідач з родиною не проживає, участі у вихованні доньки не приймає, не цікавиться її життям та здоров'ям, матеріально не допомагає, не спілкується з дитиною, ухиляється від утримання дитини, заборгованість по аліментам складає 22000 грн., участі у лікуванні дитини не приймає. Відповідач мешкає за межами України та має іншу родину. Декларація прав дитини ООН (резолюція від 20.11.1959р.) зазначає, що «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, створити належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати їх до самостійного життя та праці. Позивач по справі вказані обов'язки виконує належним чином, а відповідач взагалі ігнорує їх виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, вони: 1) не забрали дитину із пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться із дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в пп. 15 та 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її харчування, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Згідно ст. 60 Цивільного кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що позивач довела суду про те, що відповідач по справі ухиляється від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. Кожен з допитаних свідків підтвердив факт невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків по відношенню до малолітньої доньки. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Таким чином, суд вважає необхідним позовні вимоги [PERSON], довірена особа - [PERSON] до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування Покровської міської ради Дніпропетровської області «про позбавлення батьківських прав» - задовольнити та позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його малолітньої доньки [PERSON], [INFO].

Outcome: approved