Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувшись до суду з даним позовом, просить скасувати наказ Міністерства Молоді та спорту України № 215-к/тр від 11 липня 2014 року про його звільнення з посади директора державного підприємства «Палац спорту» 12 липня 2014 року у зв'язку із закінченням строку дії контракту від 13 січня 2014 року згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України; скасувати наказ Міністерства Молоді та спорту України та №217-к/тр від 14 липня 2014 року про його призначення виконуючим обов'язки директора державного підприємства «Палац спорту» 14 липня 2014 року; скасувати наказ Міністерства Молоді та спорту України № 311-к/тр від 11 вересня 2014 року про виконуючого обов'язки директора державного підприємства «Палац спорту» та поновити його на роботі на посаді директора державного підприємства «Палац спорту». В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 13 січня 2014 року між ним та Державним концерном «Спортивні арени України», в особі генерального директора Сімака С.В., за попереднім погодженням з Кабінетом Міністрів України, був укладений контракт з керівником державного підприємства «Палац спорту» відповідно до Статуту підприємства, після чого у нього виникли трудові відносини з Державним концерном «Спортивні арени України». 13 січня 2014 року, відповідно до ч. 8 п. 2 Положення про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності при найманні на роботу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності» від 19 березня 1993 року № 203, зі змінами від 09 жовтня 2013 року, та п. 5.2. статуту підприємства, Міністерством молоді та спорту України було видано Наказ «Про призначення [PERSON] директором державного підприємства «Палац спорту» №7-к/тр. Вказаний наказ був офіційно надісланий на адресу Державного підприємства «Палац спорту» та зареєстрований за вхідним номером 04/1/01-14 від 14.01.2014 року. Свої посадові обов'язки він виконував добросовісно та належним чином і жодних нарікань на роботу підприємства під його керівництвом зі сторони відповідача не було. Про існування наказів Міністерства молоді та спорту України від 11 липня 2014 року №215-к/тр, від 14 липня 2014 року № 217-к/тр та 11 вересня 2014 року № 311-к/тр він дізнався лише 16 вересня 2014 року від трудового колективу після проведення трудових зборів з представниками Міністерства молоді та спорту України, під час яких ксерокопії вказаних наказів були надані заступнику директора. Позивач вважає вказані вище накази незаконними, необгрунтованими, та такими що підлягають скасуванню з наступних підстав. Видавши наказ від 11 липня 2014 року № 215-к/тр про звільнення [PERSON] відповідач порушив законодавство про працю та діяв в супереч Статуту підприємства, а саме п.5.2 та п.5.3 (в редакції що діяла до 10.09.2014 року). Пункт 5.2. Статуту встановлює, що організацію управління підприємством здійснює директор, який призначається на посаду та звільняється з посади наказом Органу управління майном, за поданням Концерну, оскільки саме Концерном був укладений контракт з керівником державного підприємства [PERSON] Таким чином, як призначення, так і звільнення директора повинно було відбуватися лише за поданням Концерну. Саме на Концерн, відповідно до п. 5.3. Статуту покладено обов'язок укладання та розривання контракту, за погодженням Кабінету Міністрів України. Враховуючи викладене, відповідач не мав законних підстав видавати наказ від 11 липня 2014 року № 215-к/тр про звільнення [PERSON] Також наказ Міністерства молоді та спорту України від 14 липня 2014 року № 217-к/тр про призначення [PERSON] виконуючим обов'язки директора державного підприємства «Палац спорту» є незаконним, оскільки він працював на посаді саме директора підприємства, про даний факт свідчать фінансово - господарські документи підприємства, звітна документація, ділова переписка, в тому числі з Відповідачем. Із вказаними наказами його не було ознайомлено. Ні наказ Міністерства молоді та спорту України від 11 липня 2014 року № 215-к/тр, ні наказ від 14 липня 2014 року № 217-к/тр не надсилалися до підприємства та/або іншим способом ним не були одержані та жодним іншим чином йому не вручалися. На переконання позивача наказ Міністерства молоді та спорту України від 11 вересня 2014 року № 311-к/тр про виконуючого обов'язки директора державного підприємства «Палац спорту» також виданий з грубими порушеннями чинного законодавства та підлягає скасуванню, оскільки він не працював на посаді виконуючого обов'язки директора, а працював директором, наказ не містить підстав у зв'язку з чим його було звільнено з роботи. З 11 вересня 2014 року він перебував на лікарняному, але незважаючи на цей факт, в порушення ст. 40 КЗпП України, яка зазначає, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого органу в період його тимчасової непрацездатності, відповідач видав оскаржуваний наказ. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, посилаючись на вищевказані факти та докази. Представник відповідача Яковенко У.Д. позов не визнала і пояснила суду, що позивача було звільнено з посади директора ДП «Палац спорту» правомірно, оскільки [PERSON] підписавши контракт 13.01.2014 року з відповідачем погодився з його умовами, у тому числі із підставою розірвання контракту з закінченням строку його дії. 11.07.2014 року було видано наказ № 215-к/тр про звільнення позивача з 12.07.2014 року у зв'язку з закінченням строку дії контракту. Позивач заяву про продовження строку дії контракту не подавав, тому звільнений на законних підставах (п. 2 ст. 36 КЗпП). Підставою для видачі наказу № 217-к/тр від 14.07.2014 року була заява позивача [PERSON], відповідно до якої він заявив про бажання бути призначеним виконуючим обов'язки директора ДП «Палац спорту» і факт написання заяви підтвердив сам позивач у судовому засіданні. Позовні вимоги у частині скасування наказу № 311-к/тр від 11.09.2014 року про увільнення від виконання обов'язків позивача є також необґрунтованими. Позивач стверджує що знаходився на лікарняному у період з 11.09.2014 року по 26.09.2014 року. Відповідно до акту від 12.09.2014 року [PERSON] особисто отримав копію наказу, але відмовився від ознайомлення із зазначеним наказом під розписку та не повідомив про те, що знаходиться на лікарняному. Листок непрацездатності виданий Ірпінським міським центром первинної медико-санітарної допомоги серії АГО № 669497 на ім'я [PERSON] видано не обґрунтовано, що підтверджується листом Виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 01.12.2014 № 4080-08, про що стало відомо під час розгляду справи. Третя особа [PERSON] погодився із запереченнями проти позову, які висловила представник відповідача, та вважав, що відсутні підстави для задоволення позову. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову та пояснила суду, що на адресу ДП «Палац спорту» з 12.07.2014 року до 12.09.2014 року не надходили накази про звільнення [PERSON] з посади директора ДП «Палац спорту» та про виконуючого обов'язки директора підприємства, а тому кадрова служба не робила будь-які записи в трудовій книжці позивача. Також представник третьої особи повністю погодилась з обґрунтуванням позову, яке зазначив позивач. Суд, заслухавши позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], представника третьої особи [PERSON], третю особу [PERSON] та дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Із копії трудової книжки позивача [PERSON] вбачається, що він згідно наказу №3 від 09.06.2011 року був призначений на посаду заступника директора Державного підприємства «Палац спорту» з операційної діяльності. Згідно наказу №78 від 11.11.2011 року [PERSON] приступив до виконання обов'язків директора Державного підприємства «Палац спорту». Інших записів щодо відомостей про роботу позивача на вказаному підприємстві, в тому числі про його звільнення та призначення виконуючим обов'язки директора ДП «Палац спорту» трудова книжка не містить. 13 січня 2014 року між [PERSON] та Державним концерном «Спортивні арени України», в особі генерального директора Сімака С.В., був укладений контракт з керівником державного підприємства «Палац спорту» відповідно до Статуту підприємства строком на шість місяців до 12 липня 2014 року, що підтверджується копією відповідного контракту та додатковою угодою №2 до контракту від 23 травня 2014 року. Наказом Міністерства молоді та спорту України №7-к/тр від 13.01.2014 року [PERSON] призначений на посаду директора державного підприємства «Палац спорту» з 13 січня 2014 року за контрактом. Підстави видання наказу: контракт зі [PERSON] від 13.01.2014 року, подання ДК «Укрспортарени» від 13.01.2014 року №0502/5. Із копії наказу Міністерства Молоді та спорту України № 215-к/тр від 11 липня 2014 року вбачається, що [PERSON] було звільнено з посади директора державного підприємства «Палац спорту» 12 липня 2014 року у зв'язку із закінченням строку дії контракту від 13 січня 2014 року згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України. Наказом Міністерства Молоді та спорту України та № 217-к/тр від 14 липня 2014 року [PERSON] за його згодою призначено виконуючим обов'язки директора державного підприємства «Палац спорту» 14 липня 2014 року. Із копії наказу Міністерства Молоді та спорту України № 311-к/тр від 11 вересня 2014 року про виконуючого обов'язки директора державного підприємства «Палац спорту» вбачається, що [PERSON] увільнено від виконання обов'язків директора державного підприємства «Палац спорту» 11 вересня 2014 року та призначено [PERSON], за його згодою, виконуючим обов'язки директора ДП «Палац спорту» з 12 вересня 2014 року до призначення керівника. Позивач на обґрунтування своїх вимог зазначає, що відповідач не мав права звільняти його з посади директора ДП «Палац спорту» з 12 липня 2014 року та діяв в супереч Статуту підприємства, а саме п.5.2 та п.5.3 (в редакції що діяла до 10.09.2014 року). Суд погоджується з таким обґрунтуванням вимог позивача, оскільки згідно пункту 5.2 Статуту ДП «Палац спорту» в редакції від 12.06.2013 року, яка діяла до 10.09.2014 року, встановлено, що організацію управління підприємством здійснює директор, який призначається на посаду та звільняється з посади наказом Органу управління майном, за поданням Концерну. Тобто, як призначення, так і звільнення директора повинно було відбуватися лише за поданням Концерну. Саме на Концерн, відповідно до п. 5.3. Статуту покладено обов'язок укладання та розривання контракту, за погодженням Кабінету Міністрів України. Зі змісту листа першого заступника Міністра молоді та спорту України Вишняка А.В. від 01.09.2014 року №6030/7.4 (а.с. 36) щодо сплати грошового внеску, вбачається, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27 травня 2014 року №159 від «Про ліквідацію Державного концерну «Спортивні арени України» Концерн ліквідується, утворено комісію з ліквідації Концерну, яка в установленому законодавством порядку здійснює заходи з ліквідації Концерну. Таким чином, державне підприємство «Палац спорту» входить до складу Концерну до дня внесення відповідних змін до Статуту підприємства, а ліквідація Концерну триватиме до дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб - підприємців запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи. Тому Мінмолодьспорт підтверджує необхідність сплати державним підприємством «Палац спорту» грошового внеску до Концерну. Тобто, відповідач визнавав станом на 01.09.2014 року існування як юридичної особи Державного концерну «Спортивні арени України», а також визнавав дію Статуту ДП «Палац спорту» в редакції від 12.06.2013 року і як наслідок мав дотримуватись вимог п. 5.2 Статуту ДП «Палац спорту» при прийнятті рішення про звільнення [PERSON] Крім того, суд вважає, що у відповідача були відсутні підстави для застосування при звільненні [PERSON] положень п. 2 ст. 36 КЗпП України та звільняти позивача у зв'язку із закінченням строку дії контракту від 13 січня 2014 року. До такого висновку суд приходить з наступних підстав. Частиною третьою ст. 21 Кодексу законів про працю України визначено, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Згідно п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності» від 19 березня 1993 року №203 контракт може бути укладений на термін від 1 до 5 років. Відповідно до ст. 9 КЗпП України умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. Постанови Кабінету Міністрів України входять до актів законодавства України про працю, що випливає з положень ст. 4 КЗпП України та ст.ст. 2, 19 Закону України «Про Кабінет Міністрів України». Таким чином, умови контракту від 13 січня 2014 року, укладеного між [PERSON] та Державним концерном «Спортивні арени України», та додаткової угоди №2 до контракту від 23 травня 2014 року, про термін дії контракту строком на шість місяців до 12 липня 2014 року, є недійсними. Оскільки умова контракту про строк його дії, не була приведена до вимог чинного законодавства України про працю на час звільнення [PERSON] з посади директора ДП «Палац спорту», то як наслідок підстави для застосування п. 2 ст. 36 КЗпП України при звільненні позивача з роботи були відсутні. У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір (ч. 1 ст. 235 КЗпП України). Згідно ч. 5 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Зважаючи на те, що наказ відповідача № 215-к/тр від 11 липня 2014 року про звільнення [PERSON] з посади директора державного підприємства «Палац спорту» 12 липня 2014 року у зв'язку із закінченням строку дії контракту від 13 січня 2014 року згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України, є незаконним і позивач підлягає поновленню на посаді директора ДП «Палац спорту» з 12 липня 2014 року, то як наслідок підлягають скасуванню наказ Міністерства молоді та спорту України від 14 липня 2014 року № 217-к/тр про призначення [PERSON] виконуючим обов'язки директора державного підприємства «Палац спорту» та наказ Міністерства Молоді та спорту України № 311-к/тр від 11 вересня 2014 року про виконуючого обов'язки директора державного підприємства «Палац спорту». Крім того, суд погоджується з доводами позивача про те, що він не знав про існування оскаржуваних наказів відповідача до 16.09.2014 року, оскільки із наданих ним доказів вбачається, що він з 12.07.2014 року продовжував працювати на посаді саме директора ДП «Палац спорту», про що свідчать фінансово - господарські документи підприємства, звітна документація, ділова переписка, в тому числі з відповідачем. Представником відповідача не доведено в судовому засіданні належними та допустимими доказами, що позивач був повідомлений про видання оскаржуваних наказів та ознайомлений з ними раніше ніж 16.09.2014 року. Випискою із журналу вхідної документації ДП «Палац спорту» не підтверджується факт надходження оскаржуваних наказів від відповідача. Як наслідок відсутні підстави для застосування положень ч. 1 ст. 233 КЗпП України щодо порушення строку звернення до суду, який для позовів про поновлення на роботі визначений строком один місяць. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач вирішуючи питання про звільнення позивача з посади директора ДП «Палац спорту» діяв неправомірно з порушенням діючого законодавства про працю України, а тому наявні підстави для задоволення позову. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved