Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на його користь майнової шкоди, завданої внаслідок залиття, у розмірі 60 484,00 грн., моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн., витрати на проведення оцінки завданих матеріальних збитків у розмірі 2 000,00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 09.02.2017 року відбулось залиття квартири [ADDRESS], власниками якої в рівних долях є [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідно до висновку комісії залиття квартири відбулось з квартири № 46, по причині залишення відкритими дверей на балкон, що спричинило розмороження радіатора центрального опалення. Згідно зі Звітом № 49/17 від 29.06.2017 року розмір матеріальних збитків, який завдано власникам в результаті залиття квартири [ADDRESS] становить 60 484,00 грн. За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира [ADDRESS] з 26.01.2015 року перебуває у власності ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Відповідно до постанови Правління НБУ від 17 вересня 2015 року № 612 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.09.2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку. Постановою Правління НБУ від 17.12.2015 року № 898 виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 18.12.2015 року № 230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку». Таким чином, Фонд після початку процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» прийняв в управління квартиру [ADDRESS], згідно Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є зберігачем майна та зобов'язаний вживати всіх заходів для забезпечення його збереження, тому, на думку позивача, саме Фонд має нести відповідальність за завдання шкоди внаслідок залиття квартири, належної позивачу, що є підставою звернення останнього з даним позовом до суду. Таким чином, позивач вважає, що крім матеріальної шкоди йому завдано моральну шкоду, яка пов'язана з тим, що внаслідок значного психічного впливу обставин, пов'язаних із залиттям квартири, він та його родина зазнали душевних страждань, які полягають у хвилюваннях через збитки, завдані їхньому майну, дискомфорті та погіршенні самопочуття, внаслідок випару вологи у квартирі, появи плісняви, що призвело до дискомфорту в повсякденному житті, відповідач не бажає добровільно відшкодувати завдану шкоду, тому позивач вимушений витрачати час на проведення обстеження квартири, для з'ясування розміру завданої матеріальної шкоди, звертатись до фахівців за правовою допомогою та з позовом до суду з приводу захисту його прав та інтересів як власника житла, тому позивач оцінює завдану йому моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн., яку просить відшкодувати за рахунок відповідача у судовому порядку. 15 лютого 2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято до свого провадження матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] до Фонду Гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], про відшкодування майнової та моральної шкоди та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. (а.с. 119-121) 07 лютого 2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києвазалучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит». (а.с. 135-136) 07 лютого 2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва заяву відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням, заявлене в межах цивільної справи за позовом [PERSON] до Фонду Гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], про відшкодування майнової та моральної шкоди, залишено без задоволення. (а.с. 143-144) Представником відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Цукановою С.Г. до суду надіслано письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача проти позову заперечує, просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, мотивуючи відзив тим, що рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27 листопада 2017 року № 5175 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» строком на два роки до 17 грудня 2019 року. Позов пред'явлений до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб представник вважає необґрунтованим, оскільки Фондом гарантування не порушено права позивача, так як залиття квартири позивача відбулось з квартири, належної на праві власності ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», який не ліквідований у встановленому законом порядку, є самостійною юридичною особою, яка продовжує об'єктивно існувати зі всіма своїми правами та обов'язками, в той час як Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснює функції виведення такого банку з ринку та не відповідає за зобов'язаннями банку. (а.с. 145-147) Позивач, скориставшись правом, надав суду відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якої позивач зауважив, що під час ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань, крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Таким чином, якщо органи управління банку припиняють діяльність, не можна говорити про повну цивільну дієздатність такої юридичної особи, а оскільки управління банком здійснює Фонд гарантування через уповноважену особу, то саме Фонд гарантування має нести відповідальність за завдання шкоди. (а.с. 157-160) Представник третьої особи ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», отримавши копію позовної заяви з додатками, не скористався роз'ясненим в ухвалі суду від 07 березня 2018 року процесуальним правом подачі письмових пояснень на позовну заяву. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], отримавши копію позовної заяви з додатками, не скористались роз'ясненим в ухвалі суду від 15 лютого 2018 року процесуальним правом подачі письмових пояснень на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, приймаючи до уваги письмові пояснення та заперечення сторін, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини першої ст. 356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Судом встановлено, що однокімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 31,4 кв.м., житловою площею 16,2 кв.м., на праві спільної власності в рівних частках належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджено Свідоцтвом про право власності на житло, виданим Дарницькою районною державною адміністрацією м. Києва від 14.11.2000 року. (а.с. 6; 7) Відповідно до Акту на предмет обстеження квартири [ADDRESS], складеного 23.02.2017 року комісією у складі працівників Житлово-експлуатаційної дільниці № 403, затікання квартири сталось з квартири [ADDRESS], так як було залишено відкритими двері на балкон та розбите скло балкону, що призвело до розмороження радіатора центрального опалення. (а.с. 11) Відповідно до Звіту № 49/17 визначення розміру матеріальних збитків, складеного 29.06.2017 року оцінювачем ФОП [PERSON], розмір матеріальних збитків, який завдано власникам в результаті залиття квартири [ADDRESS], станом на момент складання даного звіту становить 60 484,00 грн. Під час огляду було виявлено ознаки залиття з пошкодженням оздоблення ванної кімнати, коридору, кухні та кімнати, які детально описано у долученому до Звіту Акті від 23.06.2017 року. (а.с. 12-42) Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.02.2017 року, квартира [ADDRESS] належить на праві власності ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 26.01.2015 року, рішення про державну реєстрацію прав від 26.10.2015 року. (а.с. 8-10) Відповідно до положення статті 55 Закону України «Про Національний банк України», головна мета банківського регулювання і нагляду - безпека та фінансова стабільність банківської системи, захист інтересів вкладників і кредиторів. Національний банк здійснює функції банківського регулювання і нагляду на індивідуальній та консолідованій основі за діяльністю банків та банківських груп у межах та порядку, передбачених законодавством України. На підставі Постанови Правління Національного банку України № 612 від 17.09.2015 року «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 171 від17.09.2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 17.12.2015 року № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.12.2015 року № 230 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку». Рішенням від 27.11.2017 року № 5175 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» строком на два роки до 17.12.2019 року. За вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду завдано не з її вини. ( ч.1 та 2 ст.1166 Цивільного кодексу України) За змістом цієї статті обов'язок відшкодувати заподіяну шкоду покладається на особу, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Крім застосування принципу вини шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями особи, яка заподіяла шкоду, і самою шкодою. Відсутність хоча б одного з елементів складу цивільного правопорушення виключає настання відповідальності, передбаченої ст.1166 Цивільного кодексу України. Деліктне зобов'язання - це зобов'язання, в якому особа, що протиправно і винно заподіяла шкоду особистості громадянина або його майну, зобов'язана її відшкодувати, а потерпілий має право на відшкодування заподіяної шкоди у повному обсязі. У деліктних цивільних правовідносинах реалізуються зобов'язально-правові засоби захисту абсолютних прав. Потерпілий набуває права вимоги про відшкодування збитків, і він має право пред'явити позов про збитки. Праву потерпілого відповідає обов'язок заподіювача шкоди відшкодувати заподіяну шкоду. Відповідно до ч. 4 ст. 319 Цивільного кодексу України, власність зобов'язує. Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. (стаття 322 Цивільного кодексу України) Вказана стаття встановлює презумпцію обов'язку власника нести всі витрати, пов'язані з утриманням належного йому майна. До таких витрат належать витрати, пов'язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов'язок власника є похідним від належних йому як абсолютному володарю правомочностей володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов'язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Відповідно до статті 52 Закону України «Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб», якою урегульовано черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів, встановлено, що кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у визначеній статтею черговості, згідно переліку якої вимоги про відшкодування шкоди фізичних осіб, які є не пов'язаними з особою банку, віднесено до пункту 8 частини 1 статті 52 цього Закону як інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом. Як убачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивача [PERSON], який є співвласником квартири [ADDRESS], з приводу відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої йому залиттям вищезазначеної квартири, вказуючи суб'єктом деліктного зобов'язання відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, який після початку процедури ліквідації ПАТ«Банк «Фінанси та Кредит» є зберігачем майна Банку, що є власником квартири [ADDRESS], з якої внаслідок необережного поводження із сантехнічним обладнанням відбулось залиття та завдано шкоду позивачу, відшкодування якої підлягає до вирішення в межах даного провадження. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Аналізуючи наявні у справі докази в їх сукупності, приймаючи до уваги письмові пояснення та заперечення сторін, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відшкодування відповідачем Фондом гарантування вкладів фізичних осіб на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 60 484,00 грн., визначеної відповідно до Звіту № 94/17, складеного 29.06.2017 року оцінювачем ФОП [PERSON], завданої позивачу, як співвласнику квартири, внаслідок її залиття, - оскільки судом встановлено, що причиною залиття є аварійні пошкодження системи центрального опалення в квартирі, належній на праві власності ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», який, відповідно, несе тягар відповідальності щодо обов'язку збереження майна, належного йому на праві власності, невиконання якого може створювати небезпеку для третіх осіб. При цьому проведення процедури ліквідації юридичної особи ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не припиняє його правосуб'єктності та не зобов'язує Фонд гарантування вкладів фізичних осіб нести деліктну відповідальність за шкоду, завдану внаслідок невиконання Банком обов'язку щодо збереження належного йому на праві власності майна. Таким чином, за відсутності доведеності факту протиправного та винного заподіяння шкоди відповідачем майну позивача, відсутній обов'язок відповідача на відшкодування такої шкоди позивачу. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. За нормою ст. 269 Цивільного кодексу України, особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права фізичної особи не мають економічного змісту. Особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно. Правовідносини, що виникають із заподіяння позадоговірної моральної шкоди, регулюються ст.ст. 23, 1167 ЦК України, зі змісту яких випливає, що моральна шкода компенсується лише винною особою. Згідно роз'яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Однак, в розрізі даного спору позивачем не доведено факт протиправного та винного заподіяння шкоди відповідачем, що могло призвести до фізичних та душевних страждань позивача, настання негативних явищ та існування причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та завданою позивачу шкодою, ураховуючи відсутність жодного доказу на користь підтвердження душевного дискомфорту та обґрунтування принципу визначення грошового еквівалента моральних страждань, тому вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Фонду Гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», про відшкодування майнової та моральної шкоди, є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed