Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до МПП «Факел» про витребування трудової книжки. Позов мотивував тим, що 02.07.2003 року він був прийнятий на роботу на посаду слюсара-охоронника в МПП «Факел» згідно наказу № 17-к від 02.07.2003 року, про що свідчить запис в трудовій книжці за підписом інженера по кадрам М.Сердюк (запис № 18). 10.03.2006 року позивача було звільнено з роботи з МПП «Факел» за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України згідно наказу № 82-к від 10.03.2006 року, що підтверджено записом за підписом директора МПП «Факел» [PERSON] (запис № 19). Після цих записів в трудовій книжці наявний запис, який не відповідає положенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 року №58, а саме: «Запис під номером 18 та 19 вважати недійсним» за підписом директора МПП «Факел» [PERSON] . Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 08.09.2011 року по справі №22-3476/2011 р. записи під номером 18 и 19 визнано недійсними. У зв`язку з ухваленням зазначеного рішенням Апеляційного суду Херсонської у вересні 2011 року позивач передав належну йому трудову книжку директору приватного підприємства «Факел» [PERSON] для внесення відповідного запису, проте на час подання позову трудова книжка позивачу не повернута. Ухвалою від 13.01.2020 року відкрито провадження. 03.03.2020 року представник відповідача надав відзив на позов, яким заперечував проти його задоволення, посилаючись на його необґрунтованість. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав позов та просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи та надані докази, в тому числі матеріали цивільної справи № 766/2349/18, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. За змістом ст. 24 КЗпП України визначено, що укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку. Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 № 301, Інструкцією № 58 та іншими актами законодавства. Так, відповідно до п.4.1 та 4.2 Інструкції №58 власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Якщо письмової згоди на пересилання трудової книжки поштою роботодавець не отримав, то слід керуватися нормами пункту 6.2 Інструкції № 58, відповідно до яких трудові книжки та їх дублікати, що не були одержані працівниками при звільненні, зберігаються протягом двох років у відділі кадрів підприємства окремо від інших трудових книжок працівників, які перебувають на роботі. Після цього строку не затребувані трудові книжки (їх дублікати) зберігаються в архіві підприємства протягом 50 років, а по закінченні зазначеного строку їх можна знищити в установленому порядку. Постановою Херсонського апеляційного суду від 10.04.2019 року у справі №766/2349/18 у справі за позовом [PERSON] до МПП «Факел» про стягнення заробітної плати, суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у задоволенні позову відмовлено. Зазначеною Постановою Херсонського апеляційного суду встановлено, що [PERSON] з 02.07.2003 року відповідно до наказу №17-к був прийнятий на посаду слюсаря-охоронця МПП «Факел», про що в його трудовій книжці був здійснений відповідний запис №18. 10.03.2006 року [PERSON] наказом №82-к від 10 березня 2006 року звільнений з займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, про що в трудовій книжці було зроблено запис під №19 . Вказані обставини встановлені рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 08 вересня 2011 року по справі №22-3476/2011р за позовом [PERSON] до МПП «Факел» про визнання запису у трудовій книжці недійсним та відшкодування моральної шкоди, яким частково задоволено позовні вимоги. Запис без номеру в трудовій книжці [PERSON] на аркушах 4,5 «запись под номером 18 и 19 считать недействительным» визнано недійсним. Відповідно до ч.ч. 4-5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Статтею 4 ЦПК України встановлено право на звернення до суду за захистом, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зі змісту статті 13 ЦПК України слідує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З наданої представником відповідача копії журналу з обліку трудових книжок МПП «Факел» убачається, що у період з 1992 року по 2008 рік, трудова книжка на ім`я [PERSON] до підприємства не приймалася. Позивачем [PERSON] заявлено вимогу про повернення йому трудової книжки, однак жодних доказів на підтвердження факту передачі трудової книжки до МПП «Факел» позивачем до суду не надано. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами докази, враховуючи пояснення учасників справи, в їх сукупності, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Судові витрати, у виді судового збору, суд розподіляє відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та у зв`язку з відмовою у задоволенні позову покладає їх на позивача, який ним сплачено до подання позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed