Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про захист прав споживача та відшкодування збитків та пені, мотивуючи свої вимоги тим, що 11 лютого 2013 року між ним та відповідачем фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір №9 на риття та благоустрій колодязю за адресою місця проживання позивача: [ADDRESS]. Вказаний договір є договором побутового підряду, сума договору складає 7 тис. грн. 13 лютого 2014 року він на виконання п.5.4 цього Договору здійснив передплату [PERSON] в розмірі 3500 грн., тобто 50% від загальної вартості договору згідно п.5.2, ці кошти отримані відповідачем 14 лютого 2013 року. В той же день відповідач після отримання передплати направив лист з додатком до договору, яким зазначив, що не має наміру виконувати взяті на себе зобов'язання та розриває угоду в односторонньому порядку. Як підстави для розірвання договору посилався на те, що [PERSON] не забезпечив під'їзд до місця виконання робіт, зокрема нібито велике дерево заважає проведенню робіт, а також на те, що замовник самовільно переніс строки початку виконання робіт з 15 лютого на наступний тиждень. Крім того, на його думку, з боку замовника робіт має місце порушення строків здійснення передплати. Позивач вважає односторонню відмову відповідача від зобов'язання безпідставною. Згідно ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» просить суд стягнути з відповідача збитки, нанесені внаслідок невиконання ним своїх обов'язків за договором, що складаються із грошових коштів, сплачених в якості передплати на суму 3500 грн., а також пеню за порушення виконання зобов'язання в розмірі 75810 грн. В судовому засіданні [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] уточненням від 03 квітня 2014 року уточнили заявлені вимоги, просять їх задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав свої заперечення щодо позовних вимог, де не згоден із ними, просить розглянути справу без його присутності. Суд вважає прохання відповідача про розгляд справи за його відсутності за наведених ним обставин підлягає задоволенню. Вислухавши доводи позивача, його представника, з'ясувавши думку відповідача у запереченнях та вивчивши матеріали, справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: Як встановлено в судовому засіданні, дійсно між позивачем і відповідачем 11 лютого 2013 року укладено договір №9 на риття і облаштування колодязю за адресою: [ADDRESS] (а.с.4-5) Виникле між сторонами зобов'язання є за своєю природою договором побутового підряду, і регулюються спірні правовідносини нормами глави 61 параграфом 2 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року (далі за текстом ЦК України). За умовами укладеного договору, фізична особа-підприємець [PERSON] як виконавець зобов'язується виконати роботи по риттю та облаштуванню колодязю, а замовник [PERSON] зобов'язується прийняти та оплатити ці роботи в розмірі, у строки і в порядку, передбаченому умовами цього Договору. Суд зауважує на тому, що за п.4.1 договору, він набирає чинності з моменту підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно п.5.1 договору, ціна договору складає 7 тис. грн. На підставі п.5.4 договору, замовник зобов'язується сплатити передплату в розмірі 50% від загальної вартості договору одразу після його підписання. 13 лютого 2014 року на виконання п.5.4 укладеного між сторонами Договору, [PERSON] здійснив на користь відповідача передплату за договором у розмірі 3500 грн. (а.с.6), тобто не ухилявся від виконання своїх обов'язків за договором. Кошти в якості передплати отримані ФОП [PERSON] 14 лютого 2013 року, що особисто ним не заперечується (а.с.7) Також, п.5.5 Договору зобов'язував [PERSON] кінцевий розрахунок за виконану роботу здійснити відразу після завершення робіт (а.с.5) Після отримання коштів в якості передплати, в той же день, а саме 14 лютого 2013 року відповідач [PERSON] розриває укладений договір в односторонньому порядку, про що складає Додаток до договору, який направляє позивачу (а.с.7-8) Із цього додатку суд вбачає, що підставою для розірвання договору на думку ФОП [PERSON] стало невиконання замовником обов'язків за підписаним договором. Однак з такою позицію відповідача суд погодитись не може. Відповідно до вимог ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Договір, укладений між сторонами, такої односторонньої відмови не передбачає. Посилання відповідача на порушення з боку позивача умов договору безпідставне, оскільки доказів про це в судове засідання надано не було. Так, [PERSON] не надано доказів про повідомлення позивача про наявність перешкод для під'їзду до місця риття. Також не доведено перед судом факт самовільного перенесення [PERSON] дати початку робіт, про що зазначає відповідач. Крім того, за п.3.2.2 угоди, виконавець [PERSON] повинен був приступити к виконанню робіт не пізніше 15.02.2013 року, а враховуючи отримання ним передплати за договором вже 14.02.2013 року, тобто до дати початку виконання робіт, суд вважає необґрунтованими посилання [PERSON] на порушення [PERSON] умов договору і як підставу - наступну відмову від виконання цих робіт і ініціювання розірвання договору. Частиною 3 статті 865 ЦК України передбачено, що до відносин до договору побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Стаття 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлює, що споживач має право відмовитись від договору про виконання робіт ( надання послуг ) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язання за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Судом встановлено, що відповідач незважаючи на отриману передплату, взагалі не приступив до виконання робіт, обумовлених договором. Враховуючи наведені положення закону і обставини справи, суд вважає обґрунтованими вимоги [PERSON] про відмову від договору та відшкодування збитків, що прямо передбачено ст.16 ЦК України в якості способу захисту порушеного права. При цьому, завданими збитками в розумінні ч.2 ст.22 ЦК України суд визнає витрати, які позивач поніс на виконання договору, зокрема шляхом внесення передплати в розмірі 3500 грн. Оскільки відповідачем не було проведено жодних робіт, відповідно сума передплати підлягає поверненню у повному обсязі. Тому зазначену суму 3500 грн. в якості відшкодування збитків як передплату за договором слід стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь позивача. Стосовно стягнення з відповідача пені суд зазначає наступне: Згідно ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Почати виконувати роботу Відповідач мав не пізніше 15 лютого 2013 року, але не почав цього робити до дня звернення [PERSON] до суду. При цьому суд зауважує, що враховуючи п.4.1 Договору, підписаний між сторонами договір продовжує діяти до повного виконання ними своїх зобов'язань за цим договором. За загальними правилами, передбаченими ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума (або інше майно), які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення божником зобов'язання. Згідно вимог ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, розмір пені, які позивач вимагає стягнути з відповідача, становить 75810 грн., а розмір завданих збитків за договором складає 3500 грн., тобто розмір неустойки (пені) більш як в 21 раз перевищує розмір понесених позивачем втрат. З огляду на наведене, враховуючи те, що метою неустойки є не збагачення, а відновлення порушеного права, суд на підставі частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, вважає за необхідне зменшити розмір заявленої до стягнення позивачем неустойки до 5000,00 грн., що буде відповідати принципам розумності і справедливості. На підставі викладеного,

Outcome: partial