Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суд Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що 30 серпня 1993 року Виконкомом Птицької сільської ради Дубенського району Рівненської області, був зареєстрований шлюб між позивачем та відповідачем, про що складено відповідний актовий запис № 16, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] від 30 серпня 1993 року. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. На протязі останніх років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. Кожен із сторін має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю. Шлюбні відносини та спільне проживання між сторонами остаточно припинені з січня 2016 року. На даний момент ведення між сторонами спільного господарства та сумісне проживання припинено з 2016 року. Тому позивач просила розірвати шлюб між нею [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 30 серпня 1993 року в Виконкомі Птицької сільської ради Дубенського району Рівненської області, актовий запис № 16. Позивач направила до суду заяву, згідно якої просила розгляд справи провести у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила шлюб розірвати. Відповідач направив до суду письмову заяву згідно якої просив розгляд справи провести у його відсутності, позовні вимоги визнав, просив шлюб розірвати. У відповідності до положень ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд ухваляє рішення у випадку визнання відповідачем позову. Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, знаходить що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30 серпня 1993 року Виконавчим комітетом Птицької сільської ради Дубенського району Рівненської області, актовий запис № 16, було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] Сторони довгий час спільно не проживають, не підтримують шлюбні стосунки та не ведуть спільного господарства. Сім'ю зберегти неможливо. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін.

Outcome: approved