Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом. Уточнивши свої позовні вимоги, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути із [PERSON] в його користь завдану злочином моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн., матеріальну шкоду в розмірі 868,11 грн. та 5000,00 грн. витрат на правову допомогу, а всього 55 868,11 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вироком Золочівського районного суду Львівської області від 10.06.2013 року відповідача по даній справі [PERSON] було засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до одного року виправних робіт за місцем праці з відрахуванням в дохід держави 20% його заробітку. У результаті вказаного злочину позивачу було завдано матеріальну шкоду в розмірі 868,11 грн., пов'язаної з лікуванням позивача та його витратами на придбання ліків, а крім цього і моральну шкоду, виражену у неправомірній поведінці відповідача, перенесеному фізичному болі і стражданнях, приниженні, порушенні сну, дискомфорту та терпіння незручностей позивачем, яку він оцінює в сумі 50000,00 грн. Оскільки, відповідач відмовляється добровільно відшкодувати завдану ним шкоду, а тому позивач просить її стягнути в судовому порядку. Окрім цього, просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн., понесені позивачем у зв'язку із залученням адвоката. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримали заявлений позов, надавши суду пояснення, які аналогічні мотивам його позовної заяви. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги заперечили, покликаючись на те, що згаданий конфлікт був спровокований самим же позивачем та відбувався на подвір'ї відповідача, який скоїв злочин щодо позивача, захищаючи свого батька, за що позивач був засуджений вироком Буського районного суду Львівської області від 14.06.2012 року. При цьому, відповідач зауважив, що визнає вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди частково, а саме в розмірі 10000,00 грн. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали та всебічно з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 22 травня 2010 року біля 7 год. 30 хв. ранку [PERSON] знаходився в себе дома в с. Куткір Буського району Львівської області, займаючись по господарству. В цей час до них на подвір`я зайшов сусід, потерпілий [PERSON], який почав ставити претензії [PERSON] з того приводу, що вантажний автомобіль, який напередодні приїжджав до [PERSON] і привозив будівельні матеріали, пошкодив частину його огорожі. У зв'язку з цим, між [PERSON] і [PERSON] виник конфлікт, вони почали шарпатись і [PERSON] вдарив рукою [PERSON] в лице, спричинивши йому синець, який віднесений до легкого тілесного ушкодження. Після цього, вони схопили один одного за одяг, але бійки вже не було. Побачивши це, [PERSON], який знаходився на віддалі біля 10-15 метрів від цього місця, підбіг до [PERSON] і ребром лопати, яку він мав в руках, наніс тому удар по спині, спричинивши цим [PERSON] перелом 10-го ребра, тобто тілесні ушкодження середньої тяжкості. Вироком Буського районного суду Львівської області від 14 червня 2012 року позивача по даній справі [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України із призначенням йому покарання у виді 850 грн. штрафу в дохід держави. На підставі ст. 49 КК України [PERSON] було звільнено від кримінального покарання із закриттям кримінальної справи. Стягнуто із [PERSON] в користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн., про що вбачається із матеріалів справи (а.с. 8). Натомість, вироком Золочівського районного суду Львівської області від 10.06.2013 року відповідача по даній справі [PERSON] за вищевказаним фактом було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України із призначенням йому покарання у виді одного року виправних робіт за місцем праці з відрахуванням в дохід держави 20% його заробітку. Цивільний позов [PERSON] залишено без розгляду, про що видно зі справи (а.с. 6-7). Ухвалою Апеляційного суду Львівської області було змінено вирок Золочівського районного суду Львівської області від 10.06.2013 року, а до засудженого [PERSON], який є відповідачем у цій справі, застосовано положення пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2011 році», із звільненням його від відбування призначеного судом покарання, про що вбачається із матеріалів справи (а.с. 4-5). Відповідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тобто, з наведених судових рішень вбачається, що конфлікт між сторонами по даній справі був спровокований позивачем [PERSON] на території господарства відповідача [PERSON], за наслідками якого позивач отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, завдані відповідачем. Статтею 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є заподіяння шкоди. В силу ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів (п. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України). Згідно ч. 3 ст. 23 цього Кодексу моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В силу ч. 4 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як вбачається із матеріалів справи, позивач [PERSON] неодноразово змінював свої позовні вимоги, зменшуючи розмір морального відшкодування до 16660,00 грн. та згодом збільшивши до 50000,00 грн. у якості відшкодування йому моральної шкоди. Остаточно позивач оцінює завдану йому відповідачем моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн. (а.с. 1-3, 74, 92). При цьому, відповідач [PERSON] визнав розмір моральної шкоди частково в сумі 10000,00 грн. Проте, нормами статей 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь - які фактичні дані, що встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів. В силу вимог ст. 60 ЦПК України, обов'язок доказування покладається на сторін. Відповідно до ст. 143 ЦПК України, для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Так, ухвалою Буського районного суду Львівської області від 23.01.2014 року у даній справі було призначено судово-психологічну експертизу на предмет встановлення розміру моральної шкоди, завданої позивачу, проведення якої було доручено експертам Львівської обласної психіатричної лікарні. При цьому, вказана експертиза призначалася за клопотанням позивача [PERSON], про що вбачається із матеріалів справи (а.с. 42-43, 68). Як вбачається із висновку судово-психологічної експертизи, заподіяні відповідачем [PERSON] позивачу [PERSON] моральні страждання є психотравмувальними для позивача. Однак, оцінений останнім розмір морального відшкодування в сумі 50000,00 грн. повинен бути зменшений судом приблизно утричі, оскільки сам [PERSON] грубо спровокував конфлікт на подвір'ї [PERSON], про що вбачається із акту № 66 від 05.02.2014 року, який долучений до справи (а.с. 72). За таких обставин, суд вважає, що заявлена [PERSON] вимога про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн. є явно завищеною та необгрунтованою. При цьому, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач [PERSON] у зв'язку із неправомірними діями відповідача [PERSON], що завдали позивачу фізичного болю та страждань, а відтак враховуючи вимоги розумності та справедливості, провокування конфлікту з боку самого ж позивача, беручи до уваги висновок судово-психологічної експертизи, який сторони не оспорюють, суд приходить до висновку про необхідність його задоволення частково в розмірі 15000,00 грн. моральної шкоди. Разом із тим, заявлена позивачем вимога про стягнення із відповідача матеріальної шкоди в сумі 868,11 грн., яка спричинена неправомірними діями відповідача [PERSON] підлягає до часткового задоволення у розмірі 315,61 грн., оскільки такий розмір матеріальних збитків стверджується наявними у матеріалах справи доказами (а.с. 9-10). Що стосується вимоги позивача про стягнення у його користь з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 5000,00 грн., що стверджується наявними у справі доказами (а.с. 77-79), то така підлягає до часткового задоволення в сумі 1505,42 грн. (15315,61х100%/50868,11х5000,00), відповідно до задоволеної частини позовних вимог, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 88 ЦПК України. Ураховуючи викладене, на підставі ст.ст. 3, 11, 15, 16, 22, 23, 1166, 1168 ЦК України, та

Outcome: partial