Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що з 12.12.2008 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] 12.05.2014 р. шлюб з відповідачем було розірвано. Від цього шлюбу вони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS], знаходиться на її повному утриманні. Її вихованням та опікуванням позивач займається самостійно. На даний час виникла необхідність тимчасово виїжджати дитині за кордон до м. Ростов-на-Дону Російської Федерації з метою оздоровлення та відпочинку для покращення її фізичного та психологічного стану після перенесеного захворювання на правосторонню пневмонію середньої важкості та постійного хвилювання під час перебування на неконтрольованій Україною території - в зоні АТО. Відповідач згоду на такі виїзди не надає, при цьому жодних аргументів в обґрунтування такої відмови не наводить. Вважає, що така позиція відповідача шкодить інтересам дитини та порушує її права, у зв'язку з чим вона змушена звернутись до суду. Просить суд постановити рішення, яким надати дозвіл [PERSON], [INFO] на багаторазові тимчасові виїзди за межі України з метою оздоровлення та відпочинку у супроводі матері - [PERSON], [INFO] або уповноваженої нею особи без згоди та супроводу батька - [PERSON], [INFO], строком на 3 (три) роки від дня набрання рішенням законної сили. В судове засідання позивач та її представник не з'явились, надавши суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують, просять задовольнити їх в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення позивач не заперечує. (а.с.14, 56). Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур'єр», заяв про розгляд справи без його участі до суду не надійшло (а.с. 57-58). Представник Служби у справах дітей Сватівської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, рішення по справі просить ухвалити на розсуд суду. (а.с. 53). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши в судовому засіданні надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі з 12.12.2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Краснодонського міськрайонного управління юстиції Луганської області (а.с. 9). Згідно рішення Краснодонського міськрайонного суду Луганської області від 29.04.2014 року, шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано з 12.05.2014 року (а.с.8). Від цього шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER], виданого 02 квітня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Краснодонського міськрайонного управління юстиції Луганської області (а.с.6). Як вбачається з довідки від 23.01.2016 р. та епікризу із історії хвороби № 8, син позивача [PERSON], [INFO], знаходився на стаціонарному лікуванні в Краснодонській дитячій лікарні з діагнозом «правостороння пневмонія». (а.с.10-11). Відповідно до п.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документу на дитину проводиться на підставі нотаріально посвідченого клопотання батьків. При відсутності згоди одного з батьків на виїзд неповнолітнього громадянина за межі України, може бути надано дозвіл на підставі рішення суду. Як зазначила позивач у своєму позові, відповідач ухиляється від надання нотаріальної згоди на перетин їхньою спільною дитиною державного кордону та лінії зіткнення без його супроводу. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Частина 2 ст. 150 СК України передбачає обов'язок батьків піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ст.6 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 17, 31 визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я. Відповідно до ст. 17 Конвенції про права дитини Держави-учасниці визнають важливу роль засобів масової інформації і забезпечують, щоб дитина мала доступ до інформації і матеріалів із різних національних і міжнародних джерел, особливо до таких інформації і матеріалів, які спрямовані на сприяння соціальному, духовному і моральному благополуччю, а також здоровому фізичному і психічному розвитку дитини. Ст.10 Конвенції про права дитини передбачає право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Відповідно до ст. 31 Конвенції про права дитини, Держави-учасниці визнають право дитини на відпочинок і дозвілля, право брати участь в іграх і розважальних заходах, що відповідають її віку, та вільно брати участь у культурному житті та займатися мистецтвом , поважають і заохочують право дитини на всебічну участь у культурному і творчому житті та сприяють наданню їй відповідних і рівних можливостей для культурної і творчої діяльності, дозвілля і відпочинку. Відповідно до абз. 3 ч. 3 ст.313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Необхідно зазначити, що у відповідності до Конвенції про права дитини (ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Таким чином, оцінивши в сукупності досліджені в судовому засіданні докази в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батькає обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved