Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Новоайдарського районного суду Луганської області із позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію вартості однієї другої частки спільного майна подружжя (житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою - [ADDRESS] ) у сумі 44 000 гривень. Посилаючись на те, що з відповідачем [PERSON] перебувала у шлюбі, який було зареєстровано 29.09.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Новоайдарського районного управління юстиції Луганської області, актовий запис № 53. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Шлюб між ними було розірвано, після чого не проживають разом. Відповідач стверджує, що будинок і земельна ділянка є його особистою власністю, і відмовляється визнати, що це майно є їх спільною власністю. За таких обставин вона вимушена звернутися до суду з метою захисту свого права на частку у спільному майні подружжя. 06.02.2020 року позивач [PERSON] уточнила свої позовні вимоги та просила визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] , визнати за нею право власності на Ѕ частину земельної ділянки № 4423155100:26:013:0029, площею 0,15 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію вартості частки у майні, що належить їм на праві спільної часткової власності у розмірі 43 500 грн. 00 коп., припинити право спільної часткової власності [PERSON] на Ѕ частину, житлового будинку [ADDRESS] та на Ѕ частину земельної ділянки № 4423155100:26:013:0029, площею 0,15 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , Україна після отримання компенсації, а також стягнути з [PERSON] на її користь суму сплачених судових витрат. Мотивуючи свої уточнені позовні вимоги наступним, 08 жовтня 2013 року між відповідачем та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , який було посвідчено приватним нотаріусом Новоайдарського районного нотаріального округу Луганської області Приз С.В за реєстровим номером 278 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 12209044231). 08 жовтня 2013 року між відповідачем та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу земельної ділянки № 4423155100:26:013:0029, площею 0,15 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , який було посвідчено приватним нотаріусом Новоайдарського районного нотаріального округу Луганської області Приз С.В за реєстровим номером 280 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна-138851844231). Право власності відповідача на зазначені вище об`єкти нерухомості було зареєстровано у день укладання Договорів. Придбання зазначеного вище нерухомого майна здійснювалося відповідачем під час його перебування у зареєстрованому шлюбі, відомості щодо визнання позивачем спірного майна особистою власністю іншого з подружжя відсутні, що є підставою для визнання зазначеного нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності. На сьогоднішній день між нею та відповідачем не досягнуто згоди щодо поділу майна, тому вона реалізує своє право на звернення до суду із позовом про поділ майна. Вважає, що належним способом захисту її права буде визнання за нею спільної часткової власності на Ѕ частину житлового будинку та на 1/2 частину земельної ділянки. Виділ в натурі зазначених часток нерухомому майні не допускається без втрати відповідного функціонального призначення нерухомості, що відповідно є підставою для отримання від відповідача грошової компенсації за частку майна та відповідно припинення права на частку у майні з моменту отримання такої компенсації. Сума компенсації має складати Ѕ частину від вартості нерухомого майна. Станом на день укладення договорів купівлі-продажу, вартість будинку склала 87 000 гривень, таким чином сума компенсації має складати 43500 гривень. Окрім цього відповідно до відомостей ДРРП, зазначене у позовній заяві нерухоме майно було передано в іпотеку (договір № 281). Проте, іпотекодержателем визначено, що особою, майно/права якої обтяжуються, є саме відповідач [PERSON] . Таким чином припинення її права на частку у спільному майні жодним чином не спричинить порушення права іпотекодержателя. Позиція третьої особи: відповідно до Іпотечного договору від 08.10.2013, який був укладений між відповідачем та юридичною особою АТ «Ощадбанк», предметом іпотеки за цим договором є спірне нерухоме майно, право власності на яке є предметом судового розгляду у справі. 08 жовтня 2013 року, під час знаходження позивача та відповідача в шлюбних відносинах, між відповідачем та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] та договір купівлі-продажу земельної ділянки № 4423155100:26:013:0029, площею 0,15 га, розташованої за цією ж адресою. 08.10.2013 року між відповідачем та АТ «Ощадбанк» було укладено договір про іпотечний кредит № 208 018 від 08.10.2013 року. Кредит надано для придбання об`єкту нерухомості, яким є спірне нерухоме майно, за договором купівлі - продажу. З огляду на вищезазначене, спірне нерухоме майно було придбано за кошти отримані за кредитним договором. 08.10.2013 року між АТ «Ощадбанк» та відповідачем було укладено іпотечний договір № б/н, відповідно до якого предметом іпотеки є земельна ділянка кадастровий номер № 4423155100:26:013:0029, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,15 га та житловий будинок загальною площею 46,6 кв. м. за цією ж адресою. 08.10.2013 року [PERSON] підписано заяву другого з подружжя про згоду на укладення договорів, відповідно до якої [PERSON] надано згоду чоловіку [PERSON] , зокрема на укладення договору іпотеки з АТ «Ощадбанк» та передання в іпотеку (та накладення заборони) спірного майна. У зв`язку з чим потрібно відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] 18 жовтня 2019 року ухвалою судді Новоайдарського районного суду Луганської області відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 16 січня 2020 року ухвалою судді Новоайдарського районного суду Луганської області задоволено клопотання відповідача, щодо витребування доказів. 25 лютого 2020 року ухвалою судді Новоайдарського районного суду Луганської області частково задоволено клопотання відповідача про залучення третьої особи та витребування доказів. 20 травня 2020 року ухвалою судді Новоайдарського районного суду Луганської області відмовлено в клопотанні відповідача про витребування доказів та задоволено клопотання третьої особи про залучення третьої особи АТ «Ощадбанк». 03 липня 2020 року ухвалою судді Новоайдарського районного суду Луганської області закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав обставини викладені в позовній заяві та просив їх задовольнити, посилаючись на те, що майно було набуто у шлюбі, хоча і було зареєстроване за відповідачем. Позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Пояснила, що на той час працювала,сплачували іпотеку з спільних коштів, їм допомагали матеріально її батьки. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивач на той час мала незначний дохід. Батьки і його і її допомагали виплачувати іпотеку. Дядько брав іпотечний кредит на частину грошей. Тому вони виплачували по факту грищі і йому. В задоволенні позову просив відмовити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позицію відповідача та просив відмовити у задоволенні позову. Пояснив, що дійсно є частина майна позивачки, проте вона є незначною. Представник третіх осіб: філія Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та АТ «Ощадбанк» у судове засідання не з`явився, просив суд розглядати справу без його участі з врахуванням пояснень викладених у заяві. Вивчивши матеріали справи, заслухавши та перевіривши доводи сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 30 вересня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Новоайдарського районного управління юстиції Луганської області, актовий запис № 53, 29 вересня 2007 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, після чого подружжю присвоєне спільне прізвище - [PERSON] (а.с.3). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] (а.с. 4). Рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 04 жовтня 2017 року (справа № 419/2728/17), шлюб зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] 29 вересня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Новоайдарського районного управління юстиції, актовий запис № 53 - розірвано (а.с. 5). Судом встановлено та не спростовано учасниками справи, що згідно з договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 08 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] , останній придбав житловий будинок [ADDRESS] , до складу будинку входить: житловий будинок з каменю мергелю, загальною площею 49,6 кв. м., житловою площею 30,6 кв.м., літ А1Ж, тамбур - літ. А, веранда з ганком, з дерева - літ. а1а2, літня кухня з шлакоблоку - літ «В», сарай з каменю мергелю літ. «Г», сарай з каменю мергелю літ. «Б», сарай в одну дошку літ. «Д», гараж дерево обкладене цеглою літ. «Ж», огорожа № 1, ворота № 2, огорожа № 3. Ціна договору продаж житлового будинку вчинено сторонами за 87 000 грн., з яких 22 000 отримані продавцем в особі покупця. Решту ціни продажу житлового будинку, яка в сумі кредитних коштів, що будуть надані АТ «Ощадбанк» у розмірі 65 000 грн. (а.с. 7-8). Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08 жовтня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] , останній придбав земельну ділянку № 331 кадастровий номер № 4423155100:26:013:0029, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,15 га (а.с. 8). На підставі вказаних договорів купівлі-продажу право власності на будинок та земельну ділянку 08.10.2013 року зареєстровано на ім`я [PERSON] (а.с. 21-28). 08 жовтня 2013 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладений договір про іпотечний кредит № 208_018 та іпотечний договір, за умовами яких банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 65 000 грн. на 240 місяців з терміном остаточного повернення не пізніше 07 жовтня 2033 року. Об`єкт нерухомості земельна ділянка кадастровий номер № 4423155100:26:013:0029, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,15 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та розташований на ній житловий будинок загальною площею 49,6 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.149-152, 158-164). Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. На підставі ч.1, 2 ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Згідно із ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Відповідно до ч. 2, 4, 5 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. При поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, застосуванню підлягають положення ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Позивачка, посилаючись на неможливість досягнути згоди щодо поділу майна також просить стягнути грошову компенсацію вартості її частки з відповідача. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності. У разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів( ст.362 ЦК України). Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Аналізуючи норми ст. 364 ЦК України, суд вважає, що право на отримання грошової компенсації вартості частки майна у співвласника, виникає при вирішенні питання про виділ у натурі частки майна. Співвласник має право на отримання грошової компенсації тільки у випадках, якщо він бажає виділу своєї частки, який є неможливим з ряду причин, передбачених законом. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»(з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. При неможливості виділу частки в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої згоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. В окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов`язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов`язковим наведення відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею. Припинення права на частку у спільному майні також може бути визнано рішенням суду тільки у випадках, зазначених у ст. 365 ЦК України, а саме право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо 1. частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2. річ є неподільною; 3.спільне володіння і користування майном є неможливе; 4. таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Позивач [PERSON] просить стягнути з іншого співвласника за свою частку грошову компенсацію, що є передчасним, оскільки не встановлювася порядок користування майном, також не встановлено вартість майна, що унеможливлює на даний час вирішити дане питання. Також суд не вважає Ѕ частки незначною, а тому не може застосувати положення статті 365 ЦК України. При вирішенні питання про стягнення з іншого співвласника грошової компенсації, позивач не довів, що виділ частки в натурі із спільного майна є неможливим, так як позивач не звертався до суду з такими вимогами. Щодо позиції представника третьої особи та відповідача про неможливість розпоряджатись будь-яким майном іпотеки без надання згоди іпотекодержателя, суд зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Таким чином суд вбачає підстави для визнання за позивачем права власності на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] ) та право власності на Ѕ частину земельної ділянки № 4423155100:26:013:0029, площею 0,15 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Що стосується розподілу судових витрат між сторонами, суд дійшов наступних висновків. Так, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому оскільки позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесенні нею витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. Проте під час уточнення позовних вимог позивачем не було сплачено судовий збір за збільшення позовних вимог, таким чином з позивача також варто стягнути 768,40 грн. судового збору.

Outcome: partial