Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовною заявою до Департаменту житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно у зв`язку із втратою правовстановлюючого документа. В позовній заяві вказує, що він, [PERSON] , на підставі розпорядження органу приватизації Представництва Фонду державного майна України в м. Чернівці від 02.11.1995 року за №16601, в порядку безоплатної приватизації, отримав у власність квартиру [ADDRESS] загальною площею 44,30 кв.м. На підставі цього розпорядження було видано Свідоцтво про право власності на квартиру яке було зареєстровано у відділі приватизації в реєстровій книзі за №16389. Однак при отриманні свідоцтва про право власності на квартиру із-за незнання чинного на той час законодавства, він не зареєстрував його в установленому законодавством порядку в органах технічної інвентаризації. Проте, оригінал вказаного свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] ним було втрачено. Вказує, що у зв`язку з втратою свідоцтва, він 12.03.2020 року звернувся до Департаменту житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради для отримання дубліката вказаного документа. За розглядом його заяви отримав відповідь з департаменту житлово-комунального господарства міської ради за №В-713/0-03/01 26.05.2020, в якому повідомляється, що: 23.11.1995 року у відділі приватизації житла ним було отримане свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] . В довідках обласного та міського бюро технічної інвентаризації зазначається про відсутність щодо реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] в реєстрових книгах по справах. Згідно інформаційної довідки у реєстрі прав власності на нерухоме майно та у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості відсутні. А тому підстав для видачі дубліката свідоцтва на зазначене житло немає. Одночасно йому порекомендовано для вирішення цього питання відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України звернутися до суду. Про втрату оригіналу вказаного свідоцтва про право власності на квартиру ним було подано оголошення у газеті « [INFO] » від 05.03.2020р. За архівними даними Чернівецького КОБТІ загальна площа квартири [ADDRESS] складає 45,4 кв.м., в тому числі житлова площа 26,9 кв.м.. Загальна площа збільшилась на 1,1 кв.м. за рахунок перерахунку площі балкону. Виходячи з тих обставин, що із-за втрати правовстановлюючого документа Свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] , він не може підтвердити свої майнові права на дану квартиру, вимушений звернутися до суду з позовом про визнання права власності на вказане майно. На підставі норм Цивільного права які регулюють дані правовідносини, просить визнати за ним, [PERSON] , [INFO] , право власності на квартиру [ADDRESS] . 06 серпня 2020 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Чернівці відкрито провадження по справі в загальному позовному провадженні та призначено підготовче судове засідання (а.с.22). 23 вересня 2020 року ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці залучено до участі у справі в якості співвідповідача - Чернівецьку міську раду (а.с.45). 12 жовтня 2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті (а.с.54). Позивач в судове засідання не з`явився, до початку судового розгляду справи спрямував до канцелярії суду заяву з проханням справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити (а.с.62). Представник відповідача\~ЧМР в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи. 21.10.2020 року представник відповідача [PERSON] спрямувала до суду листа з проханням судове засідання провести у їх відсутність, не заперечують щодо задоволення позовних вимог і ухвалити рішення у відповідності до вимог чинного законодавства (а.с.58). Представник відповідача\~Департаменту житлово-комунального\~господарства Чернівецької\~міської ради надійшла до суду заява з проханням розглядати справу у відсутність їх представника, не заперечують проти задоволення позову у зв`язку з його обґрунтованістю (а.с.41). Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів. Виходячи з даних вимог закону, зокрема, враховуючи те, що відповідачі не заперечують щодо задоволення позовних вимог, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що по справі слід ухвалити рішення, яким позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , на підставі розпорядження органу приватизації Представництва Фонду державного майна України в м. Чернівці від 02.11.1995 року за №16601, в порядку безоплатної приватизації, отримав у власність квартиру [ADDRESS] загальною площею 44,30 кв.м. На підставі цього розпорядження було видано Свідоцтво про право власності на квартиру яке було зареєстровано у відділі приватизації в реєстровій книзі за №16389 (а.с.5). Квартира не зареєстрована в установленому законодавством порядку в органах технічної інвентаризації і оригінал свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] втрачено, що підтверджується оголошення у газеті «Молодий Буковинець» від 05.03.2020р. (а.с.13). Згідно відповіді з департаменту житлово-комунального господарства міської ради за №В-713/0-03/01 від 26.05.2020 року, вбачається, що: 23.11.1995 року у відділі приватизації житла позивачем було отримано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до пункту 28 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян №56 від 15.09.1992р., яке діяло на момент видачі свідоцтва, свідоцтво підлягало обов`язковій реєстрації в органах технічної інвентаризації. В довідках обласного та міського бюро технічної інвентаризації зазначається про відсутність щодо реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] в реєстрових книгах по справах. Згідно інформаційної довідки у реєстрі прав власності на нерухоме майно та у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості відсутні. А тому підстав для видачі дубліката свідоцтва на зазначене житло немає (а.с.8). Як вбачається з довідки Чернівецького КОБТІ №710 від 10.03.2020 року, згідно наявних реєстрових книг та архівної справи кв. [ADDRESS] право власності в Чернівецькому КОБТІ не зареєстровано (а.с.10). Згідно листа відповіді Державного архіву Чернівецької області від 16.07.2020 року, документи Представництва Фонду державного майна України за 1995 рік до архіву не надходили, у зв`язку з чим підтвердити факт приватизації квартири [PERSON] неможливо (а.с.11). Відповідно до технічного паспорту, загальна площа квартири [ADDRESS] складає 45,4 кв.м., в тому числі житлова площа 26,9 кв.м.. Загальна площа збільшилась на 1,1 кв.м. за рахунок перерахунку площі балкону (а.с.15-19). Враховуючи ті обставини, що із-за втрати правовстановлюючого документа Свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] , позивач не може підтвердити свої майнові права на дану квартиру. Встановлені в судовому засіданні обставини справи, підтверджуються наявними в матеріалах цивільної справи письмовими доказами. У відповідності до частини 1\~статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 1\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності збувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.316 та ч.1 ст.317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Виходячи із змісту\~ст. 392 ЦК України\~право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ч. 1 ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у л: стінові від 24 червня 2015 року № 6-318цс15, за правилами статті 392 ЦК позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Частиною 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-1V передбачено, що право на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до частини 4 статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною\~Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до\~ст. 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Враховуючи вище наведене та беручи до уваги, що відповідачі Чернівецька міська рада та Департамент житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради не заперечують щодо визнання за позивачем право власності на нерухоме майно, і дана обставина не порушує права інших осіб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved