Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача, [PERSON], завдану шкоду в сумі 5 000 гривень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22 липня 2013 року близько 21 години 00 хвилин, знаходячись неподалік будинку №19 по вул. Червоноткацька в м. Києві, відповідач [PERSON], підбіг до неї та зірвав золотий ланцюжок, вартістю 7500 гривень. В подальшому [PERSON] був затриманий, вину свою у вчиненні злочину визнав та вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2013 року був засуджений до позбавлення волі, за вчинення вказаного злочину. В кримінальному провадженні цивільний позов не подавався. Під час кримінального провадження відповідач частково відшкодував завдану шкоду в розмірі 2500 гривень. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, проти заочного рішення не заперечувала. Додатково пояснила суду, що відповідач на даний час не затриманий і покарання не відбуває, в добровільному порядку завдану шкоду не відшкодовує. Під час досудового слідства, їй викрадений золотий ланцюжок не повернули, у зв`язку з чим вона просить стягнути з відповідача завдану їй матеріальну шкоду в розмірі 5 000 гривень. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, суд про причини неявки не повідомив. Відповідно до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, та за згодою позивача постановити заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, матеріали кримінального провадження №755/22678/13к, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2013 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 грудня 2013 року, [PERSON] засуджено за ч.2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2013 року встановлено, що [PERSON], 22 липня 2013 року близько 21 години 00 хвилин, знаходячись неподалік будинку №19 розташованого по вул. Червоноткацька в м. Києві, побачив раніше незнайому йому [PERSON], у якої на шиї висів золотий ланцюжок. Реалізуючи свій злочинний намір, [PERSON] знаходячись у вказаному місці, підбіг до [PERSON] та зірвав з її шиї золотий ланцюжок, вартістю 7500 гривень. Даний вирок набрав законної сили, цивільний позов в рамках кримінальної справи заявлений не був. Зі змісту вироку вбачається, що [PERSON] в судовому засіданні свою вину в інкримінованих йому злочинах визнав в повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За вимог ч.1 ст. 1177 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). Встановлені судом обставини, а також фактичні обставини, при яких був скоєний злочин, передбачений ч.2 ст. 186 КК України відповідачем, свідчать про те, що своїми злочинними діями відповідач заподіяв [PERSON] матеріальні збитки у розмірі 7 500 гривень. Крім того, судом встановлено, що 22 серпня 2013 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 300 гривень, та 30 серпня 2013 року - грошові кошти в сумі 2 200 гривень. Всього [PERSON] під час досудового розслідування було відшкодовано [PERSON] 2 500 гривень. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Аналізуючи вищевикладене, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] матеріальної шкоди завданої злочином в розмірі 5 000 гривень, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого при зверненні до суду була звільнена позивач. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved