Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Тулаінова Едуарда Анатолійовича про визнання права власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 28 кв.м., в тому числі житловою 13 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] , у зв`язку з втратою документа. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що 31 січня 2008 року згідно договору дарування квартири, посвідченого нотаріусом Дубровською О.А., йому було подаровано однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Однак, ним було втрачено оригінали правовстановлюючих документів на вищевказану квартиру. 12 жовтня 2020 року він звернувся до поліції з відповідною заявою про втрату документів. З БТІ міста Маріуполя ним було отримано довідку, в якій зазначено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору дарування від 31.01.2008 року. На даний час [PERSON] , [INFO] , змінив своє прізвище та по-батькові, оскільки раніше на підставі рішення Приморського районного суду міста Маріуполя від 18.06.2007 року [PERSON] дозволили усиновити малолітнього на той час [PERSON] , [INFO] та записали [PERSON] батьком в актовому записі про народження. Згідно рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 10.02.2010 року усиновлення дитини [PERSON] , було скасовано. Відповідно до ухвали Жовтневого районного суду від 20.05.2010 року було роз`яснено рішення від 10.02.1020 року, а саме, що внести зміни в актовому запису № 173 від 02.07.2002 року про народження [PERSON] , змінено прізвище на [PERSON] , по-батькові на - [PERSON] . У зв`язку з чим правовстановлюючі документи на квартиру були видані на ім`я [PERSON] ,а вже паспорт на - [PERSON] . 26.01.2021 року він звернувся до приватного нотаріуса Тулаінова Е.А. з метою оформлення договору купівлі-продажу спірної квартири, але йому було відмовлено. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 29 березня 2021 року відкрите спрощене позовне провадження та призначене відкрите судове засідання. Ухвалою суду від 21 квітня 2021 року за клопотанням представника позивача адвоката Івашиної О.О. замінено первісного відповідача Приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Тулаінова Едуарда Анатолійовича на належного відповідача: відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного департаменту Маріупольської міської ради, та залучено до участі у справі приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Тулаінова Едуарда Анатолійовича в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог. Позивач та його представник адвокат Івашина О.О. у судове засідання не з`явилися, представником надане клопотання про розгляд справи в її відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги просила задовольнити. Представник відповідача відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного департаменту Маріупольської міської ради до судового засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, відзиву, будь-яких заяв чи клопотань до суду не находило. Третя особа приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Тулаінов Едуард Анатолійович у судове засідання не з`явився, 20 квітня 2021 року від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] народився [INFO] у місті Маріуполі Донецької області (зворот а.с. 14). Згідно рішення Приморського районного суду міста Маріуполя від 18 червня 2007 року [PERSON] дозволено усиновити малолітнього на той час [PERSON] , [INFO] , та вирішено записати [PERSON] батьком в актовому записі про народження, змінивши йому прізвище [PERSON] на [PERSON] , по-батькові [PERSON] на [PERSON] (а.с. 12). Згідно рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 10.02.2010 року усиновлення дитини [PERSON] , було скасовано. Відповідно до ухвали Жовтневого районного суду від 20.05.2010 року роз`яснено рішення від 10.02.1020 року, а саме: внести зміни в актовому запису № 173 від 02.07.2002 року про народження [PERSON] , [INFO] , змінено прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », по-батькові « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 13,14). Вказані зміни прізвища та по-батькові позивача підтверджені також відповідним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 16 лютого 2016 року (а.с. 24-27). З копії договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Дубровською О.А. 31 січня 2008 року, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , від імені якого діяла законний представник [PERSON] , отримав у власність квартиру [ADDRESS], загальною площею 28 кв.м., житловою 13 кв.м., що знаходиться в будинку [ADDRESS] (а.с. 10). Вказаний договір зареєстровано в БТІ міста Маріуполя 07 лютого 2008 року. Вказані обставини також підтверджуються інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 10.10.2010 року (а.с. 11). Крім того, за даними ККП «Міське бюро технічної інвентаризації - Маріупольська нерухомість» від 19.10.2020 року, однокімнатна квартира [ADDRESS] , належить [PERSON] на підставі договору дарування від 31.01.2008 року, посвідченого нотаріусом Добровською О.А. та зареєстрованого в БТІ 07.02.2008 року за реєстрованим № 13863475. Згідно технічної інвентаризації вказані квартира має житлову площу 13,0 кв.м., загальну площе 28,0 кв. [ADDRESS] згідно рішення Маріупольської міської ради від 28.01.2016 року № 7/4-39. (а.с. 21). Як вбачається з довідки Лівобережного відділу поліції Центрального відділу поліції ГУНП в Донецькій області від 13.10.2020 року, [PERSON] , [INFO] , 12.10.2020 року звертався до лівобережного відділення поліції Центрального відділу поліції ГУНП в Донецькій області із заявою про втрату договору дарування на квартиру [ADDRESS] (а.с. 22). Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.01.2021 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Тулаіновим Едуардом Анатолійовичем відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - посвідченні договору купівлі-продажу нерухомого майна у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа (а.с. 9). Згідно із статтею 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 ст. 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ, (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Враховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України, набуття права власності - певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому ст.392 ЦК України. Частина 1 ст.317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За приписами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його права власності. Передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. За змістом вищенаведеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, зокрема, у разі неможливості одержати у відповідних органах правовстановлюючий документ на підтвердження права. Правовою позицією судової палати у цивільних справах Верховного суду України у справі №6-1858цс15 визначено, що за правилами статті 392 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Дану позицію було уточнено Судовою палатою у цивільних справах ВСУ в іншій постанові від 07.10.2015 по справі № 1622цс15: «Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст.ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1. ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.» Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи втрату позивачем оригіналу правовстановлюючого документу на належну йому квартиру [ADDRESS] , суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки факт належності йому на праві власності вищевказаної квартири, знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи.

Outcome: approved