Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON]звернувся до суду з позовом до ПАТ «Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати звільненому працівнику. Свої вимоги мотивує тим, що з 25.12.2015 по 2.06.2017 він працював на ПАТ «Азот». 22.06.2017 року на підставі наказу № 636вк від 21.06.2017 року його було звільнено з посади електромонтера з ремонту та обслуговування електростаткування зміни 4 розряду, служби енергетика, бригади № 10 цеху хімводочищення ПАТ «Азот». Вказує, що розрахунок в день звільнення з ним проведено не було, в звязку з чим він був змушений здійснювати захист своїх прав та інтересів в судовому порядку. Так, 15.01.2018 Придніпровським районним судом м. Черкаси було винесено судовий наказ про стягнення з ПАТ «Азот» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі за період з лютого по травень 2017 року. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.02.2018 з ПАТ «Азот» на його користь стягнуто середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати звільненому працівнику за період з 22.06.2017 по 09.01.2017. Відповідач здійснив погашення заборгованості по заробітній платі перед позивачем шляхом перерахування коштів через Придніпровський відділ ДВС 10.04.2018. Тобто після звільнення позивача з роботи за власним бажанням 22.06.2017 до повного розрахунку по заробітній плати 10.04.2018. Просить суд стягнути з ПАТ «Азот» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 січня 2017 року по 10 квітня 2018 року в сумі 16276,24 грн. з відрахуванням при виплаті податків та обовязкових платежів, передбачених законодавством України, стягнути з ПАТ на його користь сплачений судовий збір. Позивач [PERSON] та його представник за дорученням [PERSON] в судове засідання не зявились. До початку слухання справи надали заяву про слухання справи за їхньої відсутності. Представник ПАТ «Азот» в судове засідання не зявився, причини неявки суду невідомі. Про день, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Надали суду відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст. 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 25.12.2015 року до 22.06.2017 року працював на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування зміни 4-ого розряду, служби енергетика, бригади № 10 цеху хімводоочищення ПАТ «Азот». Наказом ПАТ «Азот» № 636вк від 21.06.2017 року [PERSON] був звільнений з роботи з 22.06.2017 року за згодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. В день звільнення розрахунок з позивачем проведений не був. 15 січня 2018 року Придніпровським районним судом м. Черкаси було винесено судовий наказ по справі № 711/82/18 (Провадження № 2-н/711/36/18), яким стягнуто з ПАТ «Азот» на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 10134грн.86 коп. 05 лютого 2018 року рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси по справі № 711/83/18 (Провадження № 2/711/580/18) стягнуто з ПАТ «Азот» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 22.06.2017 року по 09.01.2018 року в сумі 35965грн.24 коп., з відрахуванням при виплаті всіх обовязкових податків та платежів. Відповідач здійснив погашення заборгованості по заробітній платі перед позивачем шляхом перерахування коштів через Придніпровський відділ ДВС 10.04.2018. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ст. 116 КЗпП України відповідач повинен був у день звільнення [PERSON] виплатити всі належні йому суми, а в разі спору про розмір цих сум виплатити не оспорювану ним суму, однак цього не зробив. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законом України «Про оплату праці». Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. \~ \~ \~ \~Заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та інш. нормативно-правовими актами (ст. 94 КЗпП України). \~ \~ \~ \~Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавцем, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ст. 115 ч.1 КЗпП України). \~ \~ \~ \~Як передбачено ст. 116 згаданого Кодексу, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ст. 117 КЗпП). \~ \~ \~ \~Крім того, відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» - установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Всупереч вимогам ст. 81 ЦПК відповідачем не надано суду ніяких доказів того, що у порушенні прав позивача на своєчасне отримання заробітної плати відсутня вина відповідача. До того ж, під час розгляду справи не встановлено вини позивача [PERSON], як працівника підприємства, у виникненні становища, яке призвело до затримки розрахунку по заробітній платі. При цьому суд вважає, що сам по собі факт відсутності коштів на підприємстві, як підстава для звільнення від відповідальності за порушення строків розрахунку по заробітній платі, є необґрунтованими. В цьому контексті суд звертає увагу, що у своїй практиці Верховний Суд України неодноразово зазначав, що аналіз змісту ст.ст. 116, 117 КЗпП дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України (постанова №6-2163цс16 від 31.05.2017 року, №6-259цс17 від 13.03.2017 року). Аналогічні розяснення викладені і в п. 20 постанови пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». Наявність арешту на рахунках відповідача, що накладений постановами державного виконавця від 29.05.2017 року, 31.08.2017 року, 17.11.2017 року не виправдовує затримку розрахунку при звільненні, оскільки частина з цих арештів була накладена вже після того як мав відбутись розрахунок з позивачем. До того ж відповідачем не надано доказів відсутності у відповідача коштів, що перевищують обсяг фінансового ресурсу, який був арештований. Враховуючи, що відповідачем ПАТ «Азот» до теперішнього часу так і не здійснено повного розрахунку з позивачем [PERSON], вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку є законними та підлягають до задоволення. При цьому суд звертає увагу, що за змістом ч. 2 ст. 117 КЗпП підставою для зменшення судом розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені є виключно наявність таких умов: 1) наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; 2) виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, як належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв'язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; 3) прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені ст.116 цього Кодексу. Оскільки жодної з зазначених обставин в даному випадку судом не встановлено то правові підстави для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідача з позивачем відсутні. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові ВСУ від 13.03.2017 року у справі №6-259цс17. За таких обставин до стягнення з відповідача ПАТ «Азот» на користь позивача [PERSON] підлягає середній заробіток за весь час затримки розрахунку, оскільки між сторонами відсутній спір про розмір належних до виплати позивачу сум після його звільнення. Період затримки складає 62 робочих днів (враховуючи пятиденний робочий тиждень), з 10.01.2018 року по 10.04.2018 року, а саме: в січні (з 10.01.2018) 16 робочих днів, в лютому 20, в березні 21, в квітні 5. Середньоденна заробітна плата позивача [PERSON] за останні два місяці які перебували звільненню складає 262 грн. 52 коп., що стверджується довідкою ПАТ «Азот» від 21.12.2017 року. Таким чином до стягнення з відповідача ПАТ «Азот» на користь позивача\~[PERSON]\~підлягає середній\~заробіток за\~час затримки\~розрахунку в\~сумі 16276\~грн.\~24\~коп.,\~виходячи із\~наступного розраху16276 грн. 24 коп. Оскільки розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] в сумі 262 грн. 52 коп. визначено із нарахованої заробітної плати до утримання податків та обовязкових платежів, то середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.01.2018 по 10.04.2018 року в сумі 16276 грн. 24 коп. на користь [PERSON] необхідно стягнути із відрахуванням (утриманням) при виплаті податків та обовязкових платежів передбачених законодавством України. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп., що підтверджено квитанцією від 25.05.2018 року. Оскільки позовні вимоги задоволено, вказана сума судових витрат підлягає стягненню з ПАТ «Азот» на користь [PERSON]\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved