Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ТОВ «Горизонт», в якому просив суд розірвати договір поставки від 17.01.2014 року та стягнути з відповідача на свою користь кошти сплачені за цим договором в сумі - 4000 грн., суму пені в розмірі - 2040 грн. за період з 06.02.2014 року по 25.07.2014 року та кошти в сумі - 1000 грн. моральної шкоди. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ним та відповідачем - ТОВ «Горизонт» був укладений Договір б/н із Специфікацією №1 від 17.01.2014 року, відповідно до якого Відповідач взяв на себе зобов'язання виготовити та поставити системи захисту від сонячного світла «Штори плісе» на суму 4000 грн. в строк 14 робочих днів з дати підписання Договору, тобто до 05 лютого 2014 року включно. На виконання п.4.1 Договору, позивачем було внесено в касу Відповідача - 4000 грн., що підтверджує квитанція до прибуткового касового ордеру №77, але у встановлений Договором строкВідповідач товар Позивачу не поставив. Між тим, директор TOB «Горизонт» Музиченко Ф.П. надав гарантійний лист про визнання умов договору та намір виконання всіх зобов'язань за Договором протягом 3 (трьох) днів, в тому числі зі сплати штрафних санкції, які на той час склали 648 грн. Оскільки Відповідач свої обов'язки в повному обсязі не виконав, тому позивач просив суд стягнути суму пені в розмірі - 2040 грн., що нарахована на 170 днів прострочки у відповідності до вимог п.6.3 Договору та суму - 1000 грн. моральної шкоди, посилаючись на ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів». В судовому засіданні позивач вказані вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити з викладених у ньому підстав та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач про час і місце судового розгляду оповіщалися у встановленому законом порядку, у судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суд не повідомив, не просив розглядати справу у його відсутність, представника до суду не направив, заперечення проти позову не подавав. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦIПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 14 січня 2014 року між позивачем та ТОВ «Горизонт» було укладено договір, за умовами якого виконавець (відповідач) взяв на себе зобов'язання виготовити і передати власність позивача товар згідно специфікації (а.с.3-4). Сторонами було затверджено специфікацію №1 до Договору від 17.01.2014 року за найменуванням товару «Штори плісе» в кількості 8 штук на суму - 4000 грн. та зазначено про строк виконання робіт на протязі - 14 днів з дати підписання Договору (а.с.5) Така ж вартість робіт визначена і п.2.1 Договору. Договором, за положеннями ст. 626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Як вбачається з п.7.1 договору, що сторони домовились, що договір дії з моменту його підписання і до повного виконання згідно специфікації, яка передбачає строк виконання робіт - 14 днів з дати підписання договору. В свою чергу, п.1.1. договору передбачає, що покупець - позивач зобов»язуються оплатити товар в терміни і на умовах даного Договору. Як свідчать матеріали справи, на підтвердження отримання від [PERSON] грошових коштів у розмірі - 4000 грн. директор ТОВ «Горизонт» на виконання умов п.1. договору від 17.01.2014 року надав позивачу відповідну квитанцію до прибуткового касового ордеру №77 та зобов»язався виготовити замовлення по цьому договору і виплати пеню в розмірі - 648 грн., копії яких долучено до матеріалів справи (а.с.6-7). Між тим, в порушення п.1.1 вказаного Договору від 17.01.2014 року відповідач станом на 25.07.2014 року свої зобов»язання не виконав, не виготовив і не передав позивачу товар. У зв'язку з зазначеною обставиною в адресу відповідача - ТОВ «Горизонт» позивачем була направлена відповідна претензія та він з цього приводу звертався до інспекції з питань захисту прав споживачів у м.Києві, про отримання яких свідчить копія відповідного листа від 20.05.2014 року та поштового зворотнього повідомлення від 26.02.2014 року. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На день розгляду справи, доказів про виконання ТОВ «Горизонт» взятих на себе зобов'язань в повному обсязі отримано не було. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Зважаючи на те, що укладаючи 17.01.2012 р. договір б/н позивач [PERSON] розраховував на виготовлення і отримання ним товару - штор плісе у кількості 8 шт., але їх не отримав, суд приходить до висновку щодо задоволення вимог позивача в частині розірвання договору. Відповідно до ч.5 ст.653 ЦК України якщо договір змінений чи розірваний у зв»язку з істотним порушенням умов договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. З врахуванням того, що обумовлений договором товар на суму - 4000 грн. не було передано позивачу, суд приходить до висновку щодо стягнення з ТОВ «Горизонт» на користь [PERSON] сплаченої ним за цим договором суми в розмірі - 4000 грн. За приписами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Сторони, укладаючи спірний договір, домовились про те, що у випадку порушення Продавцем - відповідачем умов п.4.2 Договору щодо поставки товару, останній сплачує пеню у розмірі 0,3 % від суми Договору, а строк виготовлення і поставки товару складає згідно Спеціфікації - 14 днів з дати підписання договору, а відповідно до обставин справи, то станом на 05.02.2014 року вказаний строк закінчився. Позивач звернувся з позовом до суду 25.07.2014 року, тобто кількість днів прострочки виконання зобов»язання складає - 170 днів (за період з 06.02.2014 року по 25.07.2014 року), а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за прострочення виконання зобов»язання у розмірі - 2040 грн. (4000х0,3 % х 170) підлягає задоволенню. Позивач просив також стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі - 1000 грн., посилаючись на норми ст.. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Частиною 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Разом з тим, положення ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо права споживачів на відшкодування моральної шкоди передбачає таке відшкодування тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. Оскільки позивачу не було заподіяно жодної шкоди життю і здоров'ю підстав для відшкодування моральної шкоди у відповідності до ст.. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» суд не вбачає. Крім того, між позивачем та відповідачем діяли договірні правовідносини, які регулюються ЦК України, а умовами договору відшкодування моральної шкоди не передбачено, як і не передбачено і ЦК України відшкодування моральної шкоди в зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодження здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами носять договірний характер і відшкодування моральної шкоди в такому випадку законом не передбачено. Крім того, позивач не надав суду доказів, які підтверджують факт заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характеру. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі - 604,00 грн.

Outcome: partial