Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суд Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що 22 червня 2013 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] у виконавчому комітеті Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 249. Від даного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Після реєстрації шлюбу з'ясувалось, що сторони мають різні погляди на подружнє життя, різні уподобання та смаки. Сторони не можуть знайти спільної мови та спільних інтересів, виникають постійні непорозуміння. Життєві обставини призвели до того, що сторони втратили один до одного повагу та любов, стали чужими людьми. Більше шести місяців сторони не проживають разом та не ведуть спільне господарство, шлюбні відносини між ними припинено, проживають не спілкуючись між собою, кожен з них має свій особистий бюджет. Тому позивач просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивач направила до суду заяву, згідно якої просила розгляд справи провести у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила шлюб розірвати. Просила після розірвання шлюбу відновити їй дівоче прізвище «[PERSON]». Відповідач направив до суду письмову заяву згідно якої просив розгляд справи провести у його відсутності, позовні вимоги визнав, просив шлюб розірвати. У відповідності до положень ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання відповідачем позову. Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, знаходить що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20 серпня 1989 року виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 249, було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Від шлюбу у сторін народився син: [PERSON], [INFO] Сторони довгий час спільно не проживають, не підтримують шлюбні стосунки та не ведуть спільного господарства. Сім'ю зберегти неможливо. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін.

Outcome: approved