Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 27.05.2013 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір № 50008832, відповідно до якого відповідач надав йому кредит в розмірі 177 530,16 грн., що є еквівалентом 21 737,50 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,90 % на рік. Всі платежі за вказаним договором він сплачував вчасно та з суттєвою переплатою. Однак, 03.12.2015 року приватним нотаріусом КМНО Хижняк М.А. за ініціативою відповідача було вчинено виконавчий напис, яким звернено стягнення на предмет застави - належний йому автомобіль «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] . Як вказує позивач, у приватного нотаріуса не було законних підстав для вчинення виконавчого напису, оскільки надані відповідачем документи не могли підтвердити наявність безспірної заборгованості. Крім того, за п.9.1 Загальних умов кредитування усі суперечки, що виникають з цього договору, мали розглядатися у судовому порядку. Також, 12.02.2016 року відповідач звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення заборгованості в розмірі 429 933,25 грн., а тому різниця сум у виконавчому написі та у позові підтверджує відсутність безспірності вимог. Позивач зауважив і на те, що 09.07.2014 року ним було здійснено останній платіж на користь відповідача в розмірі 90 591,76 грн., що в еквіваленті складає 7 770,69 доларів США при тому, що залишкова заборгованість за кредитним договором відповідно до графіку складала 1199,43 долари США. Тобто, станом на 09.07.2014 року він мав переплату в розмірі 6571,26 доларів США, що повністю виключає існування безспірної заборгованості. Також, позивач зазначив про те, що його не було повідомлено про вчинення виконавчого напису та відповідачем не направлялась досудова вимога, що також унеможливлювало винесення виконавчого напису. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняк М.А., зареєстрований в реєстрі за № 1829 від 03.12.2015 року. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 11.12.2018 року відкрито провадження у справі в загальному позовному провадженні та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 18.02.2019 року витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хижняк А.М. належним чином завірені копії документів, на підставі яких вчинено виконавчий напис №1829 від 03.12.2015 року. 07.03.2019 року до суду надійшов відзив третьої особи - приватного нотаріуса Хижняк А.М., в якому він вказує на те, що ним були виконані умови вчинення виконавчого напису, передбачені ч.1 ст.88 ЗУ «Про нотаріат», а позивачем не надано доказів, які б підтверджували вчинення нотаріусом умов та порядку вчинення виконавчого напису. Також, третя особа просив розглянути справу в його відсутність. 05.09.2019 року до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] на позовну заяву. У даному відзиві представник відповідача вказує на те, що внаслідок невиконання позивачем своїх обов`язків за кредитними договорами у нього утворилась заборгованість в розмірі 102 167, 26 грн. за кредитом та 22 259,46 грн. за додатковим кредитом. Відповідачем через кур`єрську організацію ТОВ «Експрес Мото Україна» 21.10.2015 року було вручено представнику позивача вимогу від 04.08.2015 року щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості, яка була проігнорована позивачем, внаслідок чого відповідач був змушений звернутись з заявою про вчинення виконавчого напису. Крім того, представник відповідача зауважив і про безпідставність посилань позивача щодо відсутності безспірності заборгованості. Посилаючись на викладене, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову та покласти на позивача судові витрати. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 31.10.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 24.12.2019 витребувано з Київського державного нотаріального архіву належним чином завірені копії документів, на підставі яких вчинено виконавчий напис №1829 від 03.12.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняк А.М. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив про їх задоволення, зауваживши і про недотримання при вчиненні виконавчого напису положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Представник відповідача Літвінов Є.В. в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні. Третя особа приватний нотаріус КМНО Хижняк А.М., будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просить розглядати справу в його відсутність. Представник третьої особи - Деснянського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи обставини справи та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність третьої особи та представника третьої особи на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, вивчивши письмові докази, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.05.2013 року між позивачем [PERSON] та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено кредитний договір № 50008832, за умовами якого банк надав позивачу кошти у порядку та на умовах, визначених договором. Також, в забезпечення вказаного кредитного договору 28.05.2013 року між сторонами було укладено договір застави транспортного засобу № 50008832, відповідно до якого позивач заставив майно - автомобіль «Фольксваген Пассат», д.н.з. [NUMBER] . 03.12.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняк А.М. було вчинено виконавчий напис, що зареєстрований у реєстрі за № 1829, про звернення стягнення на вищевказаний автомобіль в рахунок погашення заборгованості в розмірі 353 904,46 грн. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). Крім того, у частині першій статті 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. Системний аналіз статей 24, 26, 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», статті 87 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» свідчить, що процедура звернення стягнення на заставлене майно на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів. Перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника і здійснення державної реєстрації. Цей етап спрямований на забезпечення (а) прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру звернення стягнення та спосіб звернення стягнення, який буде кредитор застосовувати; (б) інтересів інших учасників обороту, яким має бути забезпечено достовірну інформацію про процедуру звернення стягнення та спосіб звернення стягнення. Другий етап вчинення виконавчого напису полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог. Недотримання одного із етапів процедури звернення стягнення на заставлене майно на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц зроблено висновок, що під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову. […] Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави. Ухилення від надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження вважаються порушеннями, які унеможливлюють вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави. Відсутність у Законі України «Про нотаріат» та в Порядку № 296/5 вимоги до нотаріуса провести перевірку дотримання стягувачем норм спеціального Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» щодо реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та спливу тридцятиденного строку з моменту такої реєстрації не свідчить про можливість невиконання нотаріусом цих вимог. Дослідивши матеріали, що були надані нотаріусу для вчинення оспорюваного виконавчого напису, суд встановив, що вони не містять доказів реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Крім того, звернення стягнення на предмет застави може бути розпочате лише в разі невиконання боржником свого зобов`язання протягом тридцяти днів з дня реєстрації у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження, що в даному випадку не мало місця та не було перевірено нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, що свідчить про порушення порядку вчинення виконавчого напису та має наслідком визнання його таким, що не підлягає виконанню. Крім того, надаючи оцінку доводам представника позивача про спірність суми, визначеної у виконавчому написі, суд звертає увагу на те, що відповідно до зведеної облікової виписки з рахунку позивача, яка є розрахунком заборгованості, та доданих до неї рахунків фактур станом на 04.08.2015 року, загальний розмір заборгованості позивача з урахуванням тіла кредиту, штрафу та пені становить 112 847,26 грн. Крім того, дана виписка містить дані про те, що позивачем було достроково здійснено погашення кредиту на загальну суму 90 613,87 грн. В той же час, відповідно до виконавчого напису з позивача на підставі цих же документів стягнуто заборгованість станом на 04.08.2015 року у розмірі несплачених чергових платежів (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу) - 102 167,26 грн., штрафних санкцій за вимоги щодо сплати - 10 680,00 грн., штрафу за повернення кредиту - 35 506,03 грн., суми кредиту - 205 551,17 грн., що становить 353 904,46 грн. Тобто, відсутній детальний та обґрунтований розрахунок всіх сум, що стягувались, оскільки вони відсутні у вказаній виписці, проте вони зазначені у виконавчому написі, а іншого розрахунку надані матеріали не містять. Крім того, відповідачем не вказано в розрахунку щодо розподілу коштів від дострокового погашення кредиту, що прямо впливало як на загальний розмір заборгованості по тілу кредиту, так і на нарахування штрафних санкцій. Наведене в сукупності підтверджує посилання позивача на те, що була відсутня безспірність заборгованості на момент вчинення виконавчого напису, що дає додаткові підстави для задоволення позову. Крім того, відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі - Правила), рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення, що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку. Пунктом 114 Правил передбачено, що адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності повнолітнім членам сім`ї за умови пред`явлення ними документа, що посвідчує особу. Як вбачається з копій матеріалів, наданих для вчинення виконавчого напису, відповідачем було надано копію вимоги (повідомлення) відповідачу щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості від 04.08.2018 року № 50008832. На підтвердження направлення цієї вимоги відповідачем було надано копію листа ТОВ «Експрес Мото Україна» від 26.10.2015 року № 322, відповідно до якої вказана вимога була доставлена та прийнята представником одержувача Біланенко 21.10.2015 року. Зазначений лист суд не може прийняти як доказ належного направлення та вручення вищевказаної вимоги, оскільки відсутні будь-які докази того, що [PERSON] є представником позивача та був уповноважений на отримання кореспонденції на ім`я позивача, в той час, як позивач категорично наполягає на тому, що вказана особа йому невідома. Наведене свідчить про те, що нотаріус не перевірив наявність доказів належного направлення та отримання вимоги позивачем, що призвело до порушення процедури вчинення виконавчого напису, оскільки було порушено права [PERSON] на спростування розміру заборгованості, а тому виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved