Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні володінні та розпорядженні нерухомим майном. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він є власником квартири [ADDRESS] . Власником Ѕ частки квартири позивач став у 2001 році на підставі Свідоцтва про право власності на житло, №Дз-240 від 19.04.2001 року. Іншим власником квартири (1/2 частки) була матір позивача [PERSON] . Після смерті матері, позивач успадкував належну їй 1/2 частку у праві власності на вказану квартиру. Успадковане право власності було зареєстровано позивачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У зазначеній вище квартирі з літа 2015 року зареєстровано відповідача [PERSON] . Він попросив в зареєструватися у квартири на деякий час, та обіцяв через короткий час знятися з реєстрації самостійно, однак не виконав своєї обіцянки. Відповідач є сином позивача, однак через певні життєві обставини вони втратили з ним спілкування більше трьох років назад. Таким чином, відповідач більше трьох років не проживає за вказаною вище адресою, тому позивач просить \~задовольнити позовні\~вимоги шляхом визнання [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою. В судове засідання сторони не викликались. Відповідно до\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за місцем реєстрації, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 19.04.2001 року, (а.с.7), Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.05.2015 року, (а.с.8) а також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.05.2015 року (а.с.9). Відповідач [PERSON] більше трьох років не проживає за адресою [ADDRESS] , що підтверджується Актом складеним сусідами, б/н від 20.10.2019 року та засвідченого головним інженером ТОВ «Сітісервіс КР» [PERSON] І.В. (а.с.10). Також, судом 23.10.2019 р. було направлено запит до Відділу адресно-довідкової роботи управління з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ГУ ДМС України в Дніпропетровській області. 02 січня 20120 року на адресу суду надійшла відповідь на запит з якої вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 07.07.2016 року за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). Частиною 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачена непорушність права власності, в тому чисті те, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі\~ст. 383 ЦК України\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини. Відповідно до положень\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно з п. 39 Постанови, члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік\~без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Частиною 2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] , як член сім`ї власника квартири, фактично не проживає за місцем своєї реєстрації без поважних причин понад строки, визначені ст. 405 ЦК України, чим обмежує право позивача на власність та вільне розпорядження нею, а тому суд вважає, що позов в частині визнання [PERSON] щодо усунення перешкод у користуванні володінні та розпорядженні нерухомим майном необхідно задовольнити. Крім того, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 768,40\~грн. На підставі викладеного й

Outcome: approved