Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON]; третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори про визнання права власності. У своєму позові позивач прохає суд визнати за ним право власності в порядку спадкування на 23/100 частини земельної ділянки загальною площею 0,1000 га., розташованої за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки 1210400000:02:014:0066, яка належала на праві власності померлій [PERSON] з подальшою реєстрацією права власності на вказану земельну ділянку реєстраційною службою Дніпродзержинського МУЮ. В обґрунтуванні позову позивач зазначив, що він є сином [PERSON], яка [INFO] року померла. [PERSON] на випадок своєї смерті залишила на його ім'я заповіт, посвідчений 19 квітня 2010 року державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори за реєстровим номером 4-133. На даний час до складу спадкового майна входить частка земельної ділянки [ADDRESS] Для отримання свідоцтва про право на спадщину на частку земельної ділянки [ADDRESS] після смерті [PERSON] він звернувся до державного нотаріуса, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку земельної ділянки [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, необхідних для оформлення та видачі свідоцтва. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку власником 23/100 частини земельної ділянки загальною площею 0,1000 га., розташованої за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, прохав визнати за нею право власності в порядку спадкування на 23/100 частини земельної ділянки загальною площею 0,1000 га., розташованої за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки 1210400000:02:014:0066, яка належала на праві власності померлій [PERSON] з подальшою реєстрацією права власності на вказану земельну ділянку реєстраційною службою Дніпродзержинського МУЮ. В судовому засіданні посилався на обставини викладені в позові. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до адреси суду надали листи, в яких прохали розглянути справу в їх відсутність, не заперечували щодо задоволенні позовних вимог позивача. Представники третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, Реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явились, наданий суду лист про розгляд справи у відсутності представника. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є сином [PERSON], що вбачається зі свідоцтва про народження, надано позивачем. [PERSON] [INFO] року померла, що вбачається зі свідоцтва про смерть, видане 04 травня 2010 року Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровській області 04 травня 2010 року, актовий запис № 567. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на випадок своєї смерті залишила на ім'я [PERSON] заповіт, посвідчений 19 квітня 2010 року державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори за реєстровим номером 4-133. Для отримання свідоцтва про право на спадщину на частку земельної ділянки [ADDRESS] після смерті [PERSON] позивач звернувся до державного нотаріуса Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори, але йому постановою нотаріуса від 16 жовтня 2013 року було відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, необхідних для оформлення та видачі свідоцтва. Як вбачається з наданих суду державних актів, земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,1000 га. належить на праві власності співвласникам [PERSON], [ADDRESS] 15/100 частини, [PERSON], [ADDRESS] 27/100 частини, [PERSON], [ADDRESS] належить 23/100 частини, [PERSON], [ADDRESS] належить 2/25 частини. Згідно до технічного паспорту від 18 березня 2011 року власником 23/100 частини домоволодіння [ADDRESS] є [PERSON], 23/100 частини є [PERSON] та 27/50 власником є [PERSON]. Ч.1 ст.377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Таким чином, відповідно до викладеного власником 23/100 частини земельної ділянки загальною площею 0,1000 га., розташованої за адресою: [ADDRESS], є [PERSON] Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.07.2013 року, який виданий Реєстраційною службою Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області власником 23/100 частини житлового будинку [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право на спадщину, видане 19.12.2012 року державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори, є [PERSON]. Ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права тощо. Згідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ч.2 ст. 373 ЦК України визначено, що право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.374 ЦК України, суб'єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Згідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved