Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про витребування власником майна та просив витребувати у його власність квартиру № 10 в житловому будинку № 79 по проспекту Космонавтів в м. Вінниці , мотивуючи свої позовні вимоги тим, що позивач є власником спірної квартири, яку придбав за 180\~000 грн. згідно нотаріально посвідченого договору купівлі продажу квартири від 05.12.2009 року, зареєстрованого 23.12.2009 року в КП ВМБТІ. У позовній заяві [PERSON] вказав, що за період з 2009 року по 2014 рік вказаний договір оспорювався в судах різних інстанцій, а тому позивач разом із сім»єю не міг вселитись у спірну квартиру, хоча договір купівлі- продажу квартири жодним органом не визнавався недійсним і не скасовувався. 25.11.2014 року при виконанні Вишенським ВДВС Вінницького МУЮ рішення суду про виселення інших осіб зі спірної квартири, позивач дізнався що власником квартири є відповідач [PERSON], котрий надав державному виконавцю Витяг з державного реєстру прав власності зі змісту якого позивачу стало відомо що [PERSON] квартира була придбана на підставі нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] договору купівлі продажу квартири від 16.05.2014 року. В обґрунтування заявлених вимог, [PERSON] посилається на обставини, що встановлені Вінницьким міським судом Вінницької області при розгляді цивільної справи № 127/25542/14 та зазначені у судовому рішенні від 09.06.2016 року .Просив витребувати з архіву Вінницького міського суду вказану справу для огляду в судовому засіданні при розгляді даної справи. В судовому засіданні позивач та його представник адвокат [PERSON] ( в судовому засіданні 14.09.2016 р.) позов підтримали та просили суд його задовольнити, посилаючись на зазначені у позовній заяві обставини, які встановлені рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09.06.2016 р. у цивільній справі № 127/25542/14-ц. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] кожен окремо, а також їх представник адвокат [PERSON] позову не визнали та просили у його задоволенні відмовити, в зв»язку з недоведеністю та безпідставністю заявлених вимог. Заслухавши пояснення осіб які беруть участь у справі, дослідивши в сукупності матеріали даної справи , матеріали архівної цивільної справи № 127/25542/14-ц Вінницького міського суду Вінницької області, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 01.04.2009 р. між [PERSON] («Продавець») та [PERSON] («Покупець») укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] за 180\~950 грн., який посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно КП «ВМ БТІ» 09.06.2009 р. (а.с.72 т.2 ц/с-№ 127/25542/14-ц ) У подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 05.12.2009 р., посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно КП «ВМ БТІ» 23.12.2009 р., [PERSON] («Продавець») продав вказану квартиру [PERSON] («Покупець») за 180\~000 грн.. (а.с.6 т.1 ц/с-№ 127/25542/14-ц ) Згодом, попередній власник [PERSON] оскаржувала вищевказані договори купівлі продажу квартири в судовому порядку. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01.03.2013 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 29.04.2013 р. у цивільній справі № 212/2-2531/11, задоволено позов [PERSON] в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] до [PERSON], [PERSON], за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради, [PERSON], [PERSON] та визнано нікчемними: договір купівлі продажу спірної квартири від 01.04.2009 р. між [PERSON] та [PERSON], а також договір купівлі продажу квартири від 05.12.2009 р. між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 184-186 т.1 ц/с-№ 127/25542/14-ц). З Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно та [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно слідує, що на підставі вказаного судового рішення , запис про право власності [PERSON] на спірну квартиру було погашено реєстраційною службою Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 03.06.2013 р., а 27.08.2013 р. поновлено державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за попереднім власником [PERSON] чим спростовується твердження позивача [PERSON], що укладений за його участю договір купівлі продажу спірної квартири від 05.12.2009 р. жодним органом не визнавався недійсним і не скасовувався. У подальшому, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.11.2013 р., рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01.03.2013 р. та ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 29.04.2013 р. у цивільній справі № 212/2-2531/11 були скасовані з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.64-65 т.2 ц/с-№ 127/25542/14-ц). За наслідками повторного розгляду зазначеної цивільної справи, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.03.2014 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 29.04.2014 р., у задоволенні позову [PERSON] про визнання нікчемними договорів купівлі продажу квартири було відмовлено (а.с. 66-68 т. 2 ц/с-№ 127/25542/14-ц). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від Вінницького міського суду від 23.01.2014 р. в іншій цивільній справі № 127/31690/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на ? частки квартири , судом було затверджено мирову угоду від 15.01.2014 р. між вказаними особами (сторонами у справі) , згідно з умовами якої за [PERSON] визнано право власності на квартиру № 10 в житловому будинку № 79 по проспекту Космонавтів в м. Вінниці (а.с.33-34 т. 1 ц/с-№ 127/25542/14-ц). На підставі вказаної ухвали суду, Реєстраційною службою Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 17.02.2014 р. на ім.»я [PERSON] була здійснена державна реєстрація права власності на спірну квартиру (а.с. 35 т. 1 ц/с-№ 127/25542/14-ц). 16.05.2014 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі продажу квартири, № 10 в житловому будинку № 79 по проспекту Космонавтів в м. Вінниці, що посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 470 (а.с.30-32 т.1 ц/с-№ 127/25542/14-ц ). На підставі вказаного договору купівлі продажу , 16.05.2014 р. на ім.»я [PERSON] була здійснена державна реєстрація права власності на спірну квартиру (а.с. 67 т. 1 ц/с-№ 127/25542/14-ц). Також у матеріалах цивільної справи -№ 127/25542/14-ц) наявні копії укладених 13 .08.2014 р. між [PERSON]В та [PERSON] двох договорів : договору позики на суму 120\~000 грн. (еквівалент 10\~000 дол. США на день позики) , посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 738, а також посвідченого цим же нотаріусом і зареєстрованого в реєстрі за № 740 іпотечного договору, згідно якого іпотекодавець [PERSON] передав в іпотеку іпотекодержателю [PERSON] нерухоме майно : квартиру № 10 в житловому будинку № 79 по проспекту Космонавтів в м. Вінниці, в якості забезпечення виконання ним (позичальником) зобов»язання щодо повернення позикодавцю [PERSON] грошей за укладеним між ними договором позики (а.с.82-85,86-87 т.2). У пункті 8.8 іпотечного договору сторони погодили, що цей договір зберігає силу, якщо заставлене майно переходить у власність іншої особи, або якщо Іпотекодержатель уступить вимогу, забезпечену іпотекою, іншій особі або Позичальник переведе за згодою Іпотекодержателя борг, який виник із забезпеченої іпотекою вимоги, на іншу особу. На іпотечне майно (спірну квартиру) накладено заборону відчуження до припинення договору іпотеки (а.с.71 т.2). Із матеріалів цивільної справи -№ 127/25542/14-ц також слідує, що в листопаді 2014 р. [PERSON] звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON], [PERSON], за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмету спору приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] «про визнання недійсним договору купівлі продажу квартири, усунення перешкод в користуванні власністю». Рішенням суду від 09.06.2016 р., яке набуло законної сили 22.06.2016 р., у задоволенні позову [PERSON] - відмовлено. Зі змісту цього рішення слідує, що при розгляді справи судом було встановлено що [PERSON] є добросовісним набувачем спірної квартири № 10 в житловому будинку № 79 по проспекту Космонавтів в м. Вінниці , оскільки придбав майно за відплатним договором у [PERSON], який де факто не мав права його відчужувати, про що відповідач [PERSON], як набувач , не знав і не міг знати. Отже, між сторонами у справі виникли спірні правовідносини недоговірного характеру у сфері права власності ( майнових прав) на нерухоме майно , що регулюються відповідними нормами Цивільного Кодексу України. Згідно ст.ст. 10 ч. 3, 60 ч.1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін,та інших обставин,які мають значення для вирішення справи. Статтею 61 ч.3 ЦПК України передбачено що , обставини справи встановлені судовим рішенням у цивільній справі , що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо яких встановлено ці обставини. Про це зазначив і позивач [PERSON] у своєму позові , де в обґрунтування заявлених до відповідачів [PERSON] та [PERSON] позовних вимог посилається виключно на встановлені судовим рішенням від 09.06.2016 р. у цивільній справі № 127/25542/14-ц обставини. Оцінивши ці обставини в сукупності суд повністю відмовив у позові [PERSON], оскільки не вбачав підстав для застосування до відповідача [PERSON] правових підстав, передбачених ст. 388 ч. 1 ЦК України.. При зверненні в суд з даним позовом, будь яких інших (додаткових) доказів , та підстав щодо обґрунтованості своїх вимог про витребування спірного майна від добросовісного набувача позивачем суду не надано. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст. 11 ч. 1 ЦПК України). Розглядаючи справу суд не має права виходити за межі позовних вимог. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власність зобов»язує (ст. 319 ч.1,ч.2 , ч. 4 ЦК України). Зокрема, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (ст. 334 ЦК України) . З пояснень позивача, інших учасників судового процесу та матеріалів справи судом встановлено, що ні після скасування ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.11.2013 р. рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01.03.2013 р. та ухвали апеляційного суду Вінницької області від 29.04.2013 р. у цивільній справі № 212/2-2531/11, ні згодом ( після набрання рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.03.2014 р., згідно з ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 29.04.2014 р., про відмову в задоволенні позову [PERSON] про визнання нікчемними договорів купівлі продажу спірної квартири) , [PERSON] не вживав жодних заходів щодо повторної реєстрації свого права власності на спірну квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тобто, внаслідок власної недбалості і бездіяльності (необережної форми вини) позивача, у подальшому [PERSON] отримав безперешкодну можливість продати спірну квартиру [PERSON] 16.05.2014 р.., котрий на сьогодні є добросовісним власником квартири. Враховуючи вищевикладене в сукупності суд прийшов до переконання, що заявлені [PERSON] позовні вимоги до [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки власник має право витребувати майно у добросовісного набувача, лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в ч. 1 ст. 388 ЦК України. На жодну із цих підстав, [PERSON] у своєму позові не вказав та у належний спосіб не обґрунтував. За правилами ст.32 ч. 1 ЦПК України, позов може бути пред»явлений кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Випадки, коли процесуальна співучасть допускається, визначені ст.32 ч.2 ЦПК України. Суд вважає такими що не підлягають задоволенню і вимоги [PERSON] до іншого відповідача [PERSON] , оскільки вони також не були підтверджені належними та допустимими доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства що регулює спірні правовідносини. Адже матеріалами справи достеменно підтверджено, що [PERSON] на час вирішення справи не є власником спірної квартири. Між [PERSON] та [PERSON] виникли та на даний час продовжують існувати договірні правовідносини зобовязального характеру , повязані з позикою грошей та забезпеченням виконання зобовязання . Укладені 13 .08.2014 р. між [PERSON]В та [PERSON] договір позики грошей та іпотечний договір є чинними , відповідають вимогам законодавства та їх внутрішній волі. Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд вважає що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити повністю. Судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: dismissed