Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог вказав, що в період з 19 січня 2015 року по 26 травня 2020 року він працював у Державному підприємстві «Вугільна компанія «Краснолиманська», після чого звільнився на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням. При звільненні відповідач своєчасно не провів з ним повний розрахунок по заробітній платі на яку позивач мав право при звільненні. Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 11.11.2020 року з ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь [PERSON] було стягнуто несплачені при звільнені заробітну плату в сумі 70303,68 грн. це рішення виконане відповідачем у примусовому порядку 28 травня 2021 року. Вказуючи на те, що остаточний розрахунок із заробітної плати з ним відповідач здійснив лише 28.05.2021, тому стягненню з відповідача підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.08.2020 по 28.05.2021 року, виходячи з розрахунку 193дн.х768,97грн., а всього на суму 148411,21 грн. Враховуючи викладене, у відповідності до ст.ст.116, 117 КЗпП України, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вказаний середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а також понесені ним судові витрати. Ухвалою судді від 04.06.2021 у справі відкрито провадження та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач до судового засідання не з`явився, про час та місце слухання справи сповіщений належним чином, надав суду заяву з клопотанням розглянути справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягає у повному обсязі. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про час та місце слухання справи сповіщений належним чином, надав суду відзив в якому із позовними вимогами не погодився повністю, просив суд розглянути справу за його відсутності. Свою позицію у цій справі представник відповідача обґрунтував тим, що позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є необгрунтованими. Звертає увагу на складну економічно-фінансову ситуацію, яка спричинила простій на підприємстві, починаючи з грудня 2019 року, та її погіршення через оголошення карантину з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу. Зазначає, що адміністрацією підприємства з грудня 2019 року вживаються всі можливі заходи, направлені на вирішення питання погашення працівникам заборгованості із заробітної плати, вважає вказані обставини форс-мажорними та у зв`язку з цим просить відмовити у задоволенні позову. Встановивши характер спірних правовідносин, дослідивши надані суду докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з такого. Судом встановлено, що позивач [PERSON] в період з 19 січня 2015 року по 26 травня 2020 року перебував у трудових відносинах з ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська». 26.05.2020 року на підставі ч.1 ст.38 КЗпП його було звільнено з роботи за власним бажанням (а.с. 5-7). Згідно рішення Димитровського міського суду Донецької області від 11.11.2020 з ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь [PERSON] стягнута заборгованість із заробітної плати в сумі 70303,68 грн (а.с.14-15). Позивачем у позовній заяві на підставі розрахункових листків за березень та квітень 2020 року обраховано середньоденну заробітну плату у розмірі 768,97 грн. Такий розмір середньоденної заробітної плати позивача підтверджено відповідачем у наданому суду відзиві (а.с.17,27). З виписки по рахунку в АТ КБ «Приватбанк», відкритому на імя [PERSON] вбачається, що на рахунок [PERSON] 28 травня 2021 року здійснене зарахування 70303,68 гривень від Вугільної компанії «Краснолиманська» (а.с.18). За приписами ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. Згідно ст.116 КЗпП України при звільнені робітника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Діюче трудове законодавство передбачає безальтернативний обов`язок виплати належних працівникові сум при його звільненні, це законодавство встановлює і пов`язує юридичну відповідальність за порушення даних вимог законодавства, з юридичною особою того підприємства, установи, організації, на якому працювала особа до звільнення. Середньоденний заробіток позивача становить 768,97 гривень. Кількість робочих днів з дати звернення позивача з вимогою про здійснення виплат 18 серпня 2020 року до повного розрахунку 28 травня 2020 року (за наданими даними позивачем на арк.спр.8-10,18) становить 194 дні, у тому числі у серпні 2020 року - 9 днів; у вересні 2020 року - 22 дні, у жовтні 2020 року - 21 день; у листопаді 2020 року - 21 день; у грудні 2020 року - 22 дні, у січні 2021 року - 19 днів, у лютому 2021 року - 20 днів, у березні 2021 року - 22 дні, у квітні 2021 року - 21 день, у травні 2021 року - 17 днів. Сума середнього заробітку складає 149180,18 гривень з розрахунку: (194дн.х768,97грн). Згідно з висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16, суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до ст.117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом. Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 711/4010/13-ц. Беручи до уваги розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, період затримки виплати такої заборгованості, карантин, запроваджений Кабінетом Міністрів України на всій території України у зв`язку із захворюванням на COVID -19, який безумовно впливає на фінансовий стан підприємства, суд вважає справедливим обмежити розмір відповідальності відповідача за несвоєчасну виплату заробітної плати позивачу розміром суми заборгованості, яка підлягала позивачеві до сплати при звільненні із коефіцієнтом 1.5. Суд вважає необхідним стягнути на користь позивача з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 105455,52 грн з розрахунку: 70303,68грн х 1,5. Саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України на користь позивача підлягає стягненню з відповідача понесені ним судові витрати. На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.47, 94, 115, 116, 117 КЗпП України, ст.ст.21, 24 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial