Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла її бабуся [PERSON] . Після її смерті залишилося спадкове майно - житловий будинок, який знаходиться по [ADDRESS] . Спадкова справа щодо майна померлої [INFO] [PERSON] заведена Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою. Спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] є в рівних частинах (1/3 кожному): її дочка [PERSON] (моя мама) та її сини [PERSON] та [PERSON] . 29 липня 1983 року Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку житлового будинку [ADDRESS] за реєстровим № 5398. 23 травня 1984 року Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку житлового будинку [ADDRESS] за реєстровим № 3020. На час прийняття спадщини спадкоємець - [PERSON] був відсутній, його місце проживання було невідоме. Тобто спадщина від померлої [PERSON] фактично прийнята усіма спадкоємцями, але право власності було оформлено тільки [PERSON] та [PERSON] . Тобто 1/3 частина будинку [PERSON] була юридично неоформлена. [INFO] померла мати позивача - [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилась 1/3 частини будинку загальною площею 26.3 кв.м., з житловою площею 15.5 кв. м., по [ADDRESS] . Спадкоємницею, яка прийняла спадщину - 1/3 (одна третя) частини житлового будинку загальною площею 26.3 кв.м., з житловою площею 15.5 кв. м., по [ADDRESS] після смерті [PERSON] є її дочка - [PERSON] . Син [PERSON] - [PERSON] відмовився від своєї частки на користь її дочки [PERSON] . 09.02.2009 року державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори Борисенко Юлії Федорівні було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадкове майно на яке було видано це свідоцтво, складалося: - 1/3 (одна третя) частини житлового будинку загальною площею 26.3 кв.м., з житловою площею 15.5 кв. м., по [ADDRESS] , яке належало померлій [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою 29 липня 1983 року за реєстровим № 5398, зареєстрованого в КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області» 08 січня 2009 р. за реєстром № 1205 в реєстровій книзі № 4. 09.02.2009 року між дядьком позивача [PERSON] та позивачем [PERSON] було укладено договір дарування житлового будинку, яким: [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар 1/3 (одну третю) частину житлового будинку та надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок, зазначений за планом під літерою «А» - дерев`яний, житловою площею 15.5 м.кв. загальною площею 26.3 м.кв. Вказані 1/3 (одна третя) частини житлового будинку загальною площею 26.3 кв.м., з житловою площею 15.5 кв. м., по [ADDRESS] , належало [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою 23 травня 1984 року за реєстровим № 3020, зареєстрованого в КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області» 08 січня 2009 р. в реєстрову книгу № 4, номер запису 1205, реєстраційний номер 26033477. Договір дарування житлового будинку зареєстровано в реєстрі № 1-71. Наприкінці 2019 року позивач як власниця 2/3 житлового будинку загальною площею 26.3 кв.м., з житловою площею 15.5 кв. м., по [ADDRESS] мала намір приватизувати земельну ділянку на якій цей будинок розташований. Але як з`ясувалося, вона не може приватизувати усю земельну ділянку, а лише 2/3 частини відповідно до своєї частки житлового будинку. Щодо вирішення питання приватизації земельної ділянки на якій розташований житловий будинок, позивач почала пошуки свого дядька [PERSON] 1949 року народження, який у 1967 році мав би разом з [PERSON] та [PERSON] прийняти спадщину 1/3 частку житлового будинку загальною площею 26.3 кв.м., з житловою площею 15.5 кв.м. по [ADDRESS] від померлої [INFO] матері - [PERSON] . У березні 2020 року діти [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] повідомили, що їх батько [INFO] помер у м. Ханти-Мансійськ, Ханти- Мансійського автономного округу (Тюменська область), Росія. Про будинок який [PERSON] прийняв у спадок від померлої [INFO] [PERSON] -1/3 частка житлового будинку загальною площею 26.3 кв.м., з житловою площею 15.5 кв.м. по [ADDRESS] їм нічого невідомо, ніяких документів стосовно оформлення у спадок 1/3 частки житлового будинку загальною площею 26.3 кв.м., з житловою площею 15.5 кв.м. по [ADDRESS] батько їм не повідомляв та не залишав. Тобто від померлої [INFO] [PERSON] фактично залишилася 1/3 житлового будинку загальною площею 26.3 кв.м., з житловою площею 15.5 кв.м. по [ADDRESS] яка не була прийнята у спадок. Як вбачається і це підтверджується наданими до суду документами [PERSON] фактично прийняв у спадок 1/3 частку житлового будинку загальною площею 26.3 кв.м., з житловою площею 15.5 кв.м. по [ADDRESS] , але юридично її не оформив. Цивільний кодекс України визначає черговість спадкування. В межах однієї черги майно розподіляється порівну між усіма спадкоємцями. У випадку, коли спадкоємці попередньої черги відсутні, право спадкування переходить до наступної черги. Отже спадкоємцями першої черги під час прийняття спадщини від померлої [INFO] [PERSON] були її дочка [PERSON] (моя мама) та її сини [PERSON] та [PERSON] , які й прийняли спадщину після смерті [PERSON] по закону в рівних частинах (1/3 кожному). А оскільки [PERSON] , як з`ясувалося пізніше, не оформив свою частку юридично, то правонаступниками його 1/3 частки житлового будинку загальною площею 26.3 кв.м., з житловою площею 15.5 кв.м. по [ADDRESS] є його діти - [PERSON] , [PERSON] та - [PERSON] , як племінниця [PERSON] . Але ні [PERSON] , а ні [PERSON] не мають намірів оформлювати спадок на 1/3 частку житлового будинку загальною площею 26.3 кв.м., з житловою площею 15.5 кв.м. по [ADDRESS] та готові відмовитися від цієї частки на користь позивача. Отже на цей час позивач є єдиною спадкоємицею яка бажає прийняти у спадщину 1/3 частку житлового будинку загальною площею 26.3 кв.м., з житловою площею 15.5 кв.м. по [ADDRESS] яка залишилася від померлої Тому позивач просила суд визначити [PERSON] , додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини - 1/3 частку житлового будинку загальною площею 26.3 кв.м., з житловою площею 15.5 кв.м. по [ADDRESS] , після смерті [INFO] [PERSON] у два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. Ухвалою суду від 17.08.2020 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 10.02.2021 року клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів - задоволено. Витребувано з Першої Київської обласної державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи № 223/2008 р., яка зареєстрована в реєстрі №1-67, до майна померлої [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 03.06.2021 року клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів - задоволено. Витребувано з Києво-Святошинської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи № 223/2008 р., яка зареєстрована в реєстрі №1-67, до майна померлої [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 19.10.2021 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до Горенської сільської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 25 листопада 2021 року на 10 год. 50 хв., встановивши загальний порядок дослідження доказів у справі. В судовому засіданні 25.11.2021 року позивач позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В даному судовому засіданні 25.11.2021 року, була оголошення перерва до 17 год. 30 хв., в подальшому учасники в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, в силу до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи, [INFO] померла [PERSON] . Спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] , заведена та закінчена Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою (дата видачі першого свідоцтва - 29 липня 1983 року) за № 286.1983. Спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , є (в рівних частках кожний): її дочка - [PERSON] , яка померла [INFO] , її син - [PERSON] та син померлої - [PERSON] , які спадщину, що залишилася після смерті [PERSON] прийняли шляхом постійного проживання та реєстрацією разом з нею за однією адресою на час відкриття спадщини. 29 липня 1983 року Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку житлового будинку [ADDRESS] за реєстровим № 5398. 23 травня 1984 року Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку житлового будинку [ADDRESS] за реєстровим № 3020. [INFO] померла [PERSON] . Спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] , заведена та закінчена Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою (дата видачі першого свідоцтва - 28 січня 2009 року) за № 223/2008. Спадкоємицею, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] , є її дочка - [PERSON] з урахуванням 1/2 частки спадщини, від якої відмовився на її користь син померлої - [PERSON] . 28 січня 2009 року Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку житлового будинку [ADDRESS] за реєстровим № 1-67, належну [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 29 липня 1983 року Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою за реєстровим № 5398. 13 квітня 2019 року до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області надійшла додаткова заява гр. [PERSON] за № 496 про видачу додаткового свідоцтва про ,право на спадщину за законом на 1/3 частку житлового будинку [ADDRESS] після померлої [INFO] [PERSON] , яка спадщину після померлої [INFO] [PERSON] прийняла фактично, але юридично не оформила своїх спадкових прав, без урахування інтересів спадкоємця за законом - [PERSON] , який є спадкоємцем на 1/3 частку вищевказаного житлового будинку після померлої [INFO] [PERSON] . Постановою державного нотаріуса від 13.04.2019 року № 1052/02-31 відмовлено [PERSON] у видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку житлового будинку [ADDRESS] після померлої [INFO] [PERSON] , як спадщину після померлої [INFO] [PERSON] прийняла фактично, але юридично не оформила своїх спадкових прав. Відповідно до положень ст.1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України установлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частин першої-третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Із матеріалів справи вбачається що спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] в порядку визначеному ЦК УРСР від 18.07.1963 року № 1540-VI, є (в рівних частках кожний): її дочка - [PERSON] , яка померла [INFO] , її син - [PERSON] та син померлої - [PERSON] , які спадщину, що залишилася після смерті [PERSON] прийняли шляхом постійного проживання та реєстрацією разом з нею за однією адресою на час відкриття спадщини. Той факт що [PERSON] не отримав свідоцтво про право на спадщину, не скасовує той факт що спадщину він прийняв належним, та відповідно набув прав спадкоємця., та які в подальшому після його смерті перейшли до його дітей. Таким чином після смерті [PERSON] всі її спадкоємці прийняли належним чином спадщину, а тому у позивача відсутні права спадкове майно на яке відкрилась спадщина після смерті [PERSON] . З наведеного суд приходить до висновку що при розгляді даної справи судом не було встановлено факту порушення прав позивача як спадкоємця, а тому відповідні позовні вимоги необхідно залишити без задоволення. Таким чином, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно та

Outcome: dismissed