Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, вказуючи, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] , в якому окрім неї також зареєстрований її колишній чоловік [PERSON] , однак спільного господарства не ведуть, сімейних та дружніх стосунків не мають. [PERSON] перешкоджає позивачу у реалізації її законних прав щодо володіння, користування та розпорядження власністю, відповідач зловживає алкоголем чим робить сумісне співжиття із ним неможливим, а також відмовляється змінювати місце свого проживання без законних підстав. Позивачка [PERSON] надала до суду заяву якою просить проводити розгляд справи без її участі на підстав наявних у справі доказів, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату та час якого повідомлявся шляхом надсилання повісток за адресою реєстрації та розміщення оголошення про виклик на офіційному сайті суду. Враховуючи те, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Судом встановлено, що [PERSON] , 10.09.1957 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом на праві приватної власності належить житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки вих.№1281 від 26.07.2021 року Центру надання Адміністративних послуг Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області окрім позивача в належному позивачу будинку зареєстровані також [PERSON] та [PERSON] . Шлюб з між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 22 серпня 2019 року, про що складено відповідний актовий запис №42, та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81\~ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте відповідачем не надано суду жодного доказу на спростування позовних вимог. Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Враховуючи, що дані спірні житлові правовідносини є цивільно-правовими, то вони мають регулюватися саме нормами ЦК України, який є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше у часі, ніж що ЖК УРСР, що був прийнятий 30.06.1983 року і не відображає усіх реалій сьогодення, тому темпоральна колізія вирішується саме на користь норм ЦК України. Так, положеннями ч. 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ч. 2 ст. 386 ЦК України). Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Водночас, відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Право користування житловим приміщенням, в силу ст.ст. 401-405 ЦК України, може бути встановлено за домовленістю з його власником та зберігається не тільки за членами сім`ї (в тому числі колишніми) власника жилого приміщення, а й за членом його сім`ї, у разі зміни самого власника. При цьому припинення цього права можливо лише у випадках, передбачених ст. 406 ЦК України. Між тим, за встановленими обставинами справи, відповідач не належав до членів сім`ї власника квартири, а користувався жилим приміщенням у зв`язку із сімейними відносинами с донькою власника, яка також є користувачем цього приміщення. За правилом п.4 ч.1 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. При цьому припинення сімейних відносин не припиняє житлового сервітуту. В той же час за правилом ч. 2 ст. 406 ЦК сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Так, судом встановлено, що після розірвання шлюбу припинилася обставина, яка була підставою набуття відповідачем права користування спірним житловим приміщенням. Однак відповідач відмовляється звільнити будинок і до цього часу продовжує там проживати. Проте, як вказує позивачка, подальше перебування відповідача у будинку є неможливим, оскільки з відповідачем склалися неприязні відносини останній зловживає алкоголем не несе витрат по утриманню будинку, такими чином, позивач як власник, що, у свою чергу, створює власнику перешкоди у володінні і користуванні майном. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. На підставі викладеного,

Outcome: approved