Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , 3-тя особа - Служба у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. 23 жовтня 2009 року Позивач з Відповідачем уклала шлюб. [INFO] народився син [PERSON] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року, шлюб між Позивачем та Відповідачем було розірвано, а також за даним рішенням зі [PERSON] на користь Позивача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 15 жовтня 2014 року і повноліття дитини. Позивач зазначила, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року, встановлено, що спільне життя між сторонами не склалося із-за різних поглядів на життя, внаслідок чого між подружжям постійно виникали суперечки. Сторони втратили почуття любові один до одного, спільного господарства не ведуть, не підтримують шлюбних відносин, не проживають разом. Дитина проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. Крім того, судом встановлено, що відповідач має заробітку плату в розмірі 1094 грн., з якої і виходив суд, призначаючи розмір аліментів. Позивач перш за все зазначила, що народилась та провела дитинство у повній та дружній сім`ї з батьком та матір`ю, тому Позивач створюючи сім`ю бажала жити з чоловіком та разом виховувати дітей і ніяким чином не позбавляти сина батьківського виховання. Вказує, що довгий час намагалась зробити все, щоб у відповідача прокинулись батьківські почуття до сина, проте це залишилось нездійсненим. Відповідач працював діджеєм і постійного та стабільного заробітку не мав. Жив своїм життям. До появи дитини Позивач не звертала на це увагу. З появою в їх житті сина, стало вочевидь, що відповідач не має батьківських почуттів, не відчуває обов`язку по вихованню та утриманню сина. Він не забезпечив дитину нічим - ані ліжечком, ані коляскою поки вона (Позивач) народжувала. У всьому допомагали родичі, і загалом батьки Позивача. В обґрунтування позову, зазначила, що маючи новонароджену дитину відповідач витрачав свій невеликий заробіток на себе, цілком дозволивши батькам Позивача її утримувати. Вона (позивач) вийшла на роботу, коли сину виповнилось рік і 3 місяці, оскільки їй (Позивачу) було соромно брати гроші від батьків і жити у їх квартирі і за їх рахунок. При цьому у відпустку по догляду за дитиною до досягнення ним 3-річного віку пішла мама Позивача - [PERSON] . Зазначила, що відповідачу до цього було байдуже, всі дні він проводив біля комп`ютера, а ночі, начебто працював, притому що гроші Позивачу не давав, або доводилось просити. Жодними клопотами відповідач був не обтяжений. За спільного життя відповідача доводилося просити провести час з сином, його вихованням чи розвитком не займався, не звертаючи увагу на сина, разом з тим спромігся, насварити та ляснути по руці маленького сина за те, що той за прикладом батька, теж поліз до його комп`ютера. Цей випадок став відправним і вона (Позивач) зрозуміла, що у її сина батька немає. Батьківство відповідача носить формальний характер. Після цього випадку відповідач пішов, до своєї мами, а вона (Позивач) та син залишилися проживати з її батьками. Позивач та син проживають у родині з її батьками та братом, син забезпечений усім, що повинна мати дитина його віку, про нього всі піклуються, люблять, він відвідує садочок. Відповідач після розлучення звертався до неї (Позивача) декілька разів і він зустрічався з сином, хоча Позивачу було страшно залишати йому дитину, оскільки знає, що він йому не потрібний і ці побачення, для галочки щоб побачився з бабусями. Відповідач не знає, що любить їсти його син, чим цікавиться, чим грається, коли спить, як миється, чи є у нього проблеми з станом здоров`я, тощо. Син говорить на батька « [PERSON] », а батька Позивача - [PERSON] називає - «папа [PERSON] ». Позивач пропонувала відповідачу спочатку проводити з сином кожну неділю, проте, його вистачило на два вихідних і все. З серпня 2013 по листопад 2014 року відповідач приїхав до син в парк один раз, на Новий рік дворічному сину подарував подарунок для дитини 7 років, за весь час бачив сина 3 рази, гроші на утримання сина відповідач не дає, рішення про стягнення аліментів не виконується. З листопада 2014 року відповідач не відвідує сина ні вдома на свята, ні в садочку, не цікавиться його здобутками, розвитком та вихованням, здоров`ям та побутом. Зазначила, що, таким чином, відповідач самоусунувся та злісно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, своїми правами батька не користується, що вважає, є підставою для позбавлення його батьківських прав відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України. Вона (Позивач) вимушена звернутися до суду за захистом порушених прав дитини на належне виховання його батьком та утримання. Ухилення відповідачем від своїх обов`язків є принизливим для його дитини, таким, що позбавляє його загальних прав дитини на щасливе та безтурботне дитинство під захистом, увагою та з любов`ю батька. Примушувати відповідача до уваги та виховання ним його сина, просити його стати люблячим та уважним батьком або чекати поки у нього прокинуться батьківські почуття вже стало неможливим, принизливим, з огляду на суцільне небажання цього відповідачем, що проявилося протягом років. З огляду на викладене, Позивач просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] та стягнути з Відповідача на її користь судові витрати. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17 січня 2018 року відкрито провадження в справі. Призначено підготовче судове засідання (а.с.17). 10 квітня 2018 року Відповідач [PERSON] , подав письмові заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що повністю заперечує проти задоволення позову як безпідставного та необґрунтованого. Вказав, що не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо свого малолітнього сина і не може виконувати свій обов`язок, у зв`язку з протиправною поведінкою Позивача, яка створює перешкоди для прийняття участі Відповідача у вихованні та спілкуванні з дитиною. Відзив на позовну заяву, в порядку ст. 178 ЦПК України відповідачем подано не було. 23 квітня 2018 року Відповідач [PERSON] , подав зустрічну позовну заяву про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини (а.с.34-37), згідно якої просить суд: -прийняти до розгляду дійсну заяву та задовольнити її в повному обсязі -ухвалити рішення, згідно якого зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні з сином [PERSON] , [INFO] ; -надати відповідний висновок про порядок участі батька у виховані та спілкуванні з неповнолітньою дитиною, а саме: зобов`язати [PERSON] надавати [PERSON] для спілкування сина [PERSON] , надавати три дні на тиждень з урахуванням відвідування дошкільного закладу (школи) з яких: щовівторка з 14 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв.; щочетверга з 14 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв.; щосуботи з 12 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв., за умови задовільного стану здоров`я дитини та дотримання режиму харчування, відпочинку, правил безпеки, встановлених для дітей відповідного віку, з правом забирати дитину з місця його проживання, дитячого садка (школи) особисто та місць загального відпочинку дітей, виключно без присутності матері. 18 травня 2018 року Служба у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації як представник органу опіки та піклування направила на адресу суду Висновок від 03.05.2018 року №101-3945/03 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.64-65). В підготовчому судовому засіданні, яке відбулось 11 жовтня 2018 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні та виховані дитини до розгляду з первісним позовом. В порядку ст. 178 ЦПК України, 16 листопада 2018 року [PERSON] подала до суду Відзив на зустрічну позовну заяву (а.с.106-111), в якому просила суд в задоволені зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні та виховані дитини - відмовити. Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації листом від 03 травня 2019 року №101/46-1436, який надійшов на адресу Деснянського районного суду м. Києва 11 травня 2019 року повідомила, що у зв`язку із продовженням розгляду справи №754/16428/17 в провадження Деснянського районного суду м. Києва за позовом [PERSON] до [PERSON] , 3-тя особа - Служба у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, враховуючи наявність висновку органу опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 03.05.2019 року №101-3945/03 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та рекомендації комісії з питань захисту прав дитини (протокол від 11.04.2019 року №7) вважає за недоцільне вирішення питання про визначення способу участі батька, [PERSON] у виховані дитини [PERSON] , [INFO] , у справі за позовом [PERSON] . Питання визначення способу участі батька, [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] може бути вирішено по суті у разі не позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини (а.с.155-156). Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18 липня 2019 року залишено без розгляду позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні та виховані дитини. Закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , 3-тя особа - Служба у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. Призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.179-180). В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, вважають їх законними і обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі з підстав наведених в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник відповідача зазначив, що Відповідач не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, йому перешкоджають бачитись з сином Позивач та її батьки. Відповідач участі у житті дитини не приймає, але з вини Позивача. Дитина нічого не виграє від позбавлення батьківських прав Відповідача. Представник третьої особи - Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації до судового засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся та був повідомлений належним чином. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності представника Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації. Допитаний в судовому засіданні свідок - [PERSON] , суду надав показання, що він є рідним батьком Позивача та проживає разом з донькою та онуком. Суду повідомив, що Позивач та Відповідач не підтримують відносин з серпня 2013 року, з того часу Відповідача не бачив, участі у вихованні сина Відповідач не приймає. Вихованням онука займається Позивач, він допомагає матеріально. Мають спільний побут, донька займає окрему кімнату. [PERSON] не знає, хто такий тато. Він з дружиною допомагають Позивачу у вихованні [PERSON] , дуже дружня родина. В квартирі живе п`ять осіб - він, його дружина, донька, син та онук. Працює в робочі дні з 09 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. Допитаний в судовому засіданні свідок - [PERSON] , суду надала показання, що є кумою Позивача, хресною матір`ю [PERSON] . Повідомила, що знає [PERSON] 13 років, [PERSON] 10 років. Вказала, що 6 років [PERSON] не бачила. [PERSON] бачить часто. Повідомила, що [PERSON] називає батька по імені [PERSON] . Бажання спілкуватися свідок не бачила ані у [PERSON] з сином, ані [PERSON] з [PERSON] . Повідомила, що [PERSON] не проявляв ніякої ініціативи щодо участі у вихованні [PERSON]. Свідок працює з 09 год. 00 хв. до 18 год.00 хв., крім вихідних. Допитаний в судовому засіданні свідок - [PERSON] , суду надав показання, що він є кумом, [PERSON] хресна мати його дитини. Суду повідомив, що спочатку він познайомився з [PERSON] . З [PERSON] були дружні відносини поки він був з [PERSON] . [PERSON] не бачив близького року з моменту розлучення з [PERSON] . Побачились з [PERSON] на відпочинку за містом, він просив щоб його забрали, про Діму він не питав. Суду повідомив, що декілька разів пробував допомогти Відповідачу з роботою, але [PERSON] не виявляв бажання. Свідок [PERSON] бачить кожного тижня, живуть в сусідніх будинках. Від [PERSON] слово «батько» не чув. Свідок не думає, що [PERSON] хоче бути батьком. Допитаний в судовому засіданні свідок - [PERSON] , суду надала показання, що є рідною матір`ю Відповідача, бабусею [PERSON] . Суду повідомила, що Позивач не дає виконувати обов`язки [PERSON] як батьку. [PERSON] часто телефонує, останнім часом менше, він нервується. [PERSON] 30 років. До 1,5 років [PERSON] відігравав велику роль у житті сина, він працював офіціантом, вночі діджеєм. [PERSON] гуляв з дитино, готував їжу дідусю. Свідок повідомила, що [PERSON] не бачиться з сином давно, дитину ховають, місце проживання дитини не змінювалось. [PERSON] нікуди не звертався для розшуку дитини. Дивився зі сторони. Заборгованість зі сплати аліментів у [PERSON] 150 000 грн. Останній раз [PERSON] бачився з дитиною у віці 2,5-3 роки. Не проживає з 1,5 роки.1,5 роки відносини були нормальні, допомагав матеріально, зустрічався. І після розлучення також не тривалий час були гарні відносини. Суд, вислухавши вступне слово сторін, показання свідків на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, з урахуванням наданих заперечень стороною відповідача, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як вбачається з письмових матеріалів справи, батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , є батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, про що 14 квітня 2012 року складено відповідний актовий запис №1302 (а.с.5). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року, шлюб укладений 23.10.2009 року між [PERSON] та [PERSON] про що Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї зроблено актовий запис №2390 - розірвано. Крім того, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року, стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Києва, аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 15.10.2014 року і до повноліття дитини (а.с.4). Згідно Довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку, виданої Житлово-будівельним кооперативом «Дарниця-2» №124/88 від 16 вересня 2017 року, [PERSON] , разом з малолітнім сином - [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов проживання дитини від 02.03.2018 року, проведено обстеження умов проживання дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , встановлено,шо для дитини створені належні умови для проживання, розвитку, навчання, відпочинку (а.с.66). Згідно характеристики з місця роботи від 05.12.2017 року, [PERSON] працює в АТ «Ощадбанк» з 06 квітня 2014 року, на даний момент займає посаду заступника керуючого ТВБВ, за місцем роботи характеризується позитивно (а.с.7). Згідно характеристики дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №100 «Казка» Дарницького району, малолітній - [PERSON] , відвідує дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №100 «Казка» Дарницького району м. Києва з 01.07.2014 року. За час перебування дитини у дошкільному закладі, зі слів вихователів [PERSON] та [PERSON] , приводила та забирала дитину мама - [PERSON] . На протязі 2014-2017 р.р. мама була уважною до свого сина та знаходила спільну мову з дитиною, цікавилась її життям у садочку, систематично відвідувала батьківські збори. Тато [PERSON] , [PERSON] , не цікавився своїм сином, його емоційним та фізичним станом. Не приймав участі у житті групи та закладу не був присутнім на жодних батьківських зборах з початку відвідування [PERSON] дошкільного закладу. Дошкільний навчальний заклад [PERSON] відвідує із задоволенням, вступає в контакт з дорослими і дітьми, і розвивається згідно свого фізіологічного та психологічного віку. Має багато друзів серед вихованців групи. [PERSON] із задоволенням відвідує додаткові заняття, які надає садочку приватний дитячий клуб «АБВГДЙка» (англійська мова, логіка, образотворче мистецтво) (а.с.9). Згідно Довідки дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №100 «Казка» Дарницького району №100 від 14.11.2017 року, [PERSON] , [INFO] дійсно відвідує групу №7 з 01.09.2014 року ЗДО (ясла-садок) №100 «Казка» (а.с.8). Крім того, судом встановлено, що в проваджені Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві знаходиться виконавче провадження №47363837, з примусового виконання виконавчого листа №753/18647/14 від 20.02.2015 року, виданого Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] , на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 15.10.2014 року і до повноліття дитини. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Дарницькою районною в місті Києві державною адміністрацією, на яку покладені повноваження Органу опіки та піклування, надано Висновок № 101-3945/03 від 03 травня 2018 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (протокол від 26.04.2018 року №7) (а.с.64-65). Згідно наданого суду Висновку № 101-3945/03 від 03 травня 2018 року, [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дитині, не турбується про стан її здоров`я. З метою захисту майбутнього та інтересів дитини, на підставі ст. 164 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Також, в матеріалах справи міститься Висновок №83 від 26.04.2019 року психологічного обстеження малолітнього [PERSON] , [INFO] , за результатами психологічної роботи зроблено висновок: -спостерігається стабільний емоційний стан малолітнього [PERSON] ; -визначена активна участь з боку матері, з якою у хлопця надійний емоційний зв`язок; -в родинні сформовані позитивні та дружні взаємовідносини; -у [PERSON] задоволена потреба в любові, розумінні та підтримці з боку бабусі, дідуся та дядька; -у [PERSON] не сформована прив`язаність до батька, не актуалізована потреба в підтримці та участі з боку батька через його відсутність в житі хлопчика. Відповідно до розрахунку заборгованості від 01.07.2019 року ВП 47363837, загальний розмір заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів, станом на 01.07.2019 року становить 131014,44 грн. (а.с.171). Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 153 СК мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до приписів ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст.152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписом ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них, а також повно і всебічно досліджувати обставини справи, оскільки, позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на недобросовісних батьків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В судовому засіданні встановлено та матеріалами справи достовірно підтверджено, що відповідач - [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина - [PERSON] , не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на розвиток дитини. Відповідач довготривалий час не спілкується з дитиною, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє жодного інтересу до його внутрішнього світу. Наведене підтверджує факт ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Зазначені обставини підтвердили свідки, допитані в судовому засіданні. У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками даних про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються зібраними у справі доказами. Зазначені вище обставини також підтверджені висновком Служби у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування. Суд наголошує, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі малолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Отже, відповідач, батько дитини - протягом тривалого часу не виконує батьківські обов`язки щодо свого сина, не цікавиться його життям, не приймає участі у його вихованні, не надає належної матеріальної допомоги на його утримання без поважних на те причин, що є свідомим ухиленням батька від виконання своїх батьківських обов`язків, таке невиконання батьківських обов`язків не пов`язане із наявністю душевної хвороби чи іншого тяжкого захворювання або з інших незалежних причин. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем, як батька малолітнього сина, своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Позбавлення батьківських прав [PERSON] буде відповідати інтересам дитини, оскільки відповідач в подальшому буде позбавлений можливості негативно впливати на психіку дитини до моменту зміни ними свого ставлення відносно дитини та поновлення у встановленому порядку батьківських прав, а тому позовна вимога про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його сина є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Задовольняючи позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав, суд бере перш за все до уваги те, що малолітня дитина наразі перебуває на межі підліткового віку, який є найбільш важкий і складний з усіх дитячих вікових груп, що представляють собою період становлення особистості. Цей вік характеризується наявністю самих різноманітних проблем і труднощів, які найчастіше витісняються у зв`язку зі страхом усвідомлення. У формуванні самооцінки підлітків значну роль відіграє сім`я, стиль сімейного виховання, який визначається батьківськими ціннісними орієнтаціями, установками, емоційним ставленням до дитини. Особливості сприйняття батьків дитиною і способи поведінки з ними обумовлюють засвоєння підлітками основних правил і норм поведінки,виробляють їх позицію по відношенню до світу і самому себе. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Положеннями ст. 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стороною відповідача не представлено суду жодних належних, допустимих та достатніх доказів того, що відповідач вживав заходів щодо спілкування з сином, намагався з ним побачитись, цікавився його життям, навчанням, добробутом, забезпечував матеріально, тощо. Щодо тверджень Відповідача про те, що позивач чинить йому перешкод у спілкуванні із сином суд вважає їх безпідставними, оскільки Відповідачем не надано жодного доказу того, що він намагається спілкуватися із сином, а [PERSON] чинить перешкоди. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Згідно з ч.1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved