Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про скасування арешту з майна, накладеного постановами Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 17 жовтня 2012 року та від 12 травня 2015 року, на нерухоме майно, а саме на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач вказував на те, що [PERSON] та [PERSON] являються співвласниками квартири [ADDRESS] (кожен по 1/2 частині). Згідно з Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18 жовтня 2019 року № 185301101 та № 185302343 позивачу стало відомо, що на вищевказану квартиру накладено арешт постановами Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 17 жовтня 2012 року та від 12 травня 2015 року. Позивач [PERSON] зазначив, що наявність арешту на дане нерухоме майно, 1/2 частина якого належать йому на праві власності, порушує його законні права, а тому, посилаючись на вимоги ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України, ст. 41 Конституції України, змушений звернутись з даним позовом до суду про скасування арешту. У судове засідання позивач [PERSON] і його представник не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, до суду надійшла заява представника позивача, в якій вона позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити, та провести розгляд справи у відсутності позивача і його представника. У судове засідання представник відповідача Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Подав до суду письмовий відзив, у якому просив відмовити у задоволенні позову, оскільки з боржника борг в повному обсязі не стягнуто, а також не стягнуто виконавчий збір та витрати виконавчого провадження. У судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, з`ясувавши дійсні обставини та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. 15 червня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] , був укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Острозького районного управління юстицію у Рівненській області, про що було складено відповідний актовий запис № 53. Після одруження ними були обрані прізвища -[PERSON] та [PERSON] . 03 червня 2014 року було укладено договір купівлі-продажу майнових прав №В8/27 на квартиру в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Рішенням від 13 березня 2014 року Овідіопольським районним судом Одеській області у справі № 509/551/14-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. 30 липня 2014 року [PERSON] та [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, відповідно до якого останні стали співвласниками квартири [ADDRESS] . Згідно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18 жовтня 2019 року № 185301101 на спірну квартиру накладено арешт постановою Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 17 жовтня 2012 року. Зі змісту листа Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області № 40-27722 від 07.11.2019 вбачається, що на примусовому виконанні у Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебували виконавчі провадження N 34867607, 47374771з примусового виконання: виконавчого листа 2-2397/11, що виданий Овідіопольським районним судом Одеської області про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ПАТ «Банк Форум» у розмірі 195759,18 грн. (ВП 34867607) та виконавчого листа 2-2397/11, що виданий 20.09.2012 Овідіопольським районним судом Одеської області про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ПАТ «Банк Форум» у розмірі 195759,18 грн. ( повторне пред`явлення) (ВП 47374771). Виконавче провадження № 34867607 відкрито 17.10.2012. В ході примусового виконання 17.10.2012 постановою Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про арешт майна боржника було накладено арешт на все нерухоме майно боржника. В ході примусового виконання 12.05.2015 постановою Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про арешт майна боржника було накладено арешт на все нерухоме майно боржника. 31.12.2015 виконавче провадження було завершено згідно п. 4 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на момент вчинення виконавчих дій та виконавчий документ повернуто стягувачу. 25.04.2016 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-2397/11. 31.07.2017 виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Частиною 1ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Наведена норма вказує на виключне право державного виконавця як посадової особи органу державної влади щодо накладення арешту на майно боржника саме під час примусового виконання рішення у виконавчому провадженні. Разом із тим, ч.ч. 4,5 ст. 59 вказано Закону містить вичерпний перелік підстав для зняття арешту майна. Так, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно п. 4 ч. ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа. Частиною 5 вказаної вище статті встановлено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в чинній редакції) виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Відповідно до ч.5ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону. Таким чином, відповідачем не було порушено жодних майнових прав позивача, оскільки при поверненні виконавчого документу стягувачу арешт накладений державним виконавцем не знімається. З матеріалів справи також не вбачається, що квартира на яку було накладено арешт була виділена в натурі відповідно до часток, які належать позивачу та [PERSON] . Також слід зазначити, що положеннями ст.81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Відповідно дост.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи, що арешт накладено у виконавчому провадженні, яке не закінчено, заборгованість у повному обсязі не погашено, а тому відсутні законні підстави для задоволення позову. Судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом, з відповідача не стягується у зв`язку з відмовою у задоволенні позову.

Outcome: dismissed