Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача і третіх осіб. В обґрунтування позову зазначає, що у 1994 році власниками квартири [ADDRESS] були його батьки [PERSON] та [PERSON] , а також їх діти - рідні брати позивача [PERSON] та [PERSON] . Всі вони були зареєстровані та проживали за даною адресою. [INFO] помер брат позивача [PERSON] [INFO] померла мати позивача [PERSON] з невідомих позивачу причин батько не оформив спадщину після смерті сина та дружини. У 1998 році батько позивача уклав шлюб з відповідачем [PERSON] . У власності [PERSON] була 1/4 частина квартини [ADDRESS] . Крім цього після смерті свого сина [PERSON] він фактично успадкував належну йому 1/4 частину квартири, а також успадкував належну його померлій дружині [PERSON] 1/8 частку. Загальний розмір частки особистої власності [PERSON] складає 5/8 її частини. Решта 1/4 частки квартири та 1/8 частки квартири фактично успадкована після смерті матері [PERSON] належала брату позивача [PERSON] , який помер [INFO] . Загальна вартість квартири складає 56 045 грн. Крім цього, батько позивача за життя отримав у власність земельну ділянку площею 1,53 га, кадастровий номер 7425383500:04:001:1015 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Староталалаївської (Сильченківської) сільської ради. [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємцями після його смерті є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] . Брат позивача [PERSON] за життя відмовився від прийняття спадщини після смерті батька, про що подав відповідну заяву до нотаріальної контори. Позивач в установлений строк подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька, але йому було відмовлено, оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів на житловий будинок та земельну ділянку, що належали померлому [PERSON] . Тому позивач [PERSON] просить суд визнати за ним право власності на 5/8 частин квартири [ADDRESS] та право власності на земельну ділянку площею 1, 53 га, кадастровий номер 7425383500:04:001:1015 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Староталалаївської (Сильченківської) сільської ради в порядку спадкування після смерті [PERSON] . Ухвалою від 18 грудня 2019 року було відкрито загальне позовне провадження по справі та призначене підготовче судове засідання на 28 грудня 2019 року. Ухвалою підготовчого судового засідання від 28 грудня 2020 року було проведено підготовчі дії до розгляду справи, задоволено клопотання позивача про витребування доказів та призначено судовий розгляд справи на 11.00 год. 17 січня 2020 року, яке було відкладено на 27 січня 2020 року у зв`язку з ненадходженням до суду витребуваних доказів з нотаріальної контори, про що учасники справи повідомлені належним чином. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає і не заперечує проти їх задоволення. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, через канцелярію суду надали заяву про розгляд справи без участі представників, у вирішенні справи покладаються на розсуд суду, пояснень на позов не надавали. Суд, розглянувши заяви учасників справи, приходить до наступного висновку. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Позивач [PERSON] подавав клопотання разом з позовною заявою та стосувались витребування доказів у порядку ст. 84 ЦПК України, а саме - із відділу в Талалаївському районі ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області відомості про вартість належної спадкодавцю земельної ділянки, та із Прилуцької районної державної нотаріальної контори копії спадкової справи після смерті [PERSON] . Зазначені клопотання були розглянуті на підготовчому судовому засіданні та задоволені в повному обсязі. Більше ніяких заяв чи клопотань від інших учасників справи не надходило. Інших процесуальних дій - забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення чи поновлення провадження - в ході розгляду справи не було. Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, які підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, наданими учасниками справи на підтвердження своїх вимог та заперечень щодо позову, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.09.1970 (а.с.9). Крім того, сином спадкодавця [PERSON] та [PERSON] є [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 19.11.2019 року (а.с.10-10 зв.). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 30.09.1996 року [PERSON] помер [INFO] у віці 22 роки (а.с.11). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.07.1997 року [PERSON] померла [INFO] у віці 50 років (а.с.12). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , у графі «Батько» зазначено [PERSON] , у графі « Мати » - [PERSON] (а.с.13). Згідно копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 19.12.1998 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 19 грудня 1998 року, прізвище дружини після укладення шлюбу [PERSON] (а.с.24). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04.03.2019 року [PERSON] помер [INFO] у віці 38 років (а.с.14). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.06.2015 року [PERSON] помер [INFO] у віці 67 років (а.с .15). Факт наявності у спадкодавця спадкового майна підтверджується: - копією свідоцтва про право власності на житло від 29 грудня 1994 року, згідно з яким радгосп «Барсуківщина» посвідчує, що квартира за адресою [ADDRESS] належить на праві спільної власності [PERSON] та членам сім`ї - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . (а.с.17). Згідно відмітки на даному свідоцтві на 1/8 частину квартири видано свідоцтво про право на спадщину за законом 11.04.2000 року після померлої [PERSON] (а.с.17 зв.). - копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.04.2000 року, згідно якого спадкоємцем майна після померлої [PERSON] є ї чоловіка [PERSON] . Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається з 1/8 частини квартири по [ADDRESS] (а.с.21). - копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 798831 від 01.08.2008 року, згідно з яким [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1, 53 га на території Сильченківської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 23). Про втрату оригіналів правовстановлюючих документів - свідоцтва про право власності на житло, свідоцтва про право на спадщину за законом, державного акту направо власності на земельну ділянку - були поміщені оголошення в газеті «Трибуна хлібороба» за 23 квітня 2016 року (а.с.44). З часу поміщення зазначених оголошень в засобах масової інформації втрачені оригінали вважаються недійсними. Позивачу [PERSON] було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/8 частину квартири та на 1/2 частину спадкової земельної ділянки у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документів (а.с.26-27). Згідно звіту про незалежну оцінку майна, проведеного сертифікованим експертом Куйдіним О.О . 18.11.2019 року, ринкова вартість об`єкту оцінки - квартири по [ADDRESS] - на дату оцінки складає 56 045 грн. (а.с.28-43). Оцінивши надані учасниками справи докази, подані на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку, що між учасниками справи склались правовідносини з приводу спадкування, які регулюються положеннями книги шостої ЦК України. Так при розгляді справи судом застосовуються положення спадкового законодавства, закріплені в ст. 1216 ЦК України, і які встановлюють, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавцям), до інших осіб (спадкоємців); положення ст. 1218 ЦК України, яка передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті; положення ст. 1220 ЦК України, згідно якого спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Крім того, судом враховуються і положення ст. 1258 ЦК щодо черги спадкоємців за законом, та ст. 1267 ЦК України, яка встановлює, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Розглядаючи позовну вимогу [PERSON] щодо визнання права власності на 5/8 частину квартири, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване чи придбане до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження чи придбання, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Відповідно ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. В п.3.1 узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 - що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Даний підхід, закріплено також в п. 37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», де вказано, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Як встановлено в судовому засіданні, у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи на спадкове домоволодіння, які були втрачені з невідомих причин. Таким чином, суд приходить до висновку, що спадкодавець [PERSON] згідно діючого на час отримання у власність квартири шляхом приватизації та оформлення спадщини після смерті дружини, в передбаченому законом порядку набув право власності на 5/8 квартири, а саме - 1/4 частка, належна йому згідно свідоцтва про право власності на житло, 1/4 частка, успадкована після смерті сина [PERSON] , 1/8 частка, успадкована після смерті дружини [PERSON] . Решта - 1/4 частка квартири та 1/8 частка, успадкована після смерті матері, належала брату позивача [PERSON] , який на даний час помер. Спадкоємцями після смерті [PERSON] на даний час є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] Інший спадкоємець - [PERSON] - при оформленні спадщини відмовився від своєї частки у спадщині після смерті батька, і на даний час, як встановлено судом, помер [INFO] . Крім того, судом враховується і та обставина, що відповідач визнала позов, її визнавання не суперечить закону та не порушує право свободи та інтереси інших осіб, оскільки вона скористалась своїм правом на відмову від спадщини, передбаченим ст. 1273 ЦК України, тому суд приймає визнання позову відповідачем і приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в частині визнання права власності на 5/8 частину квартири. Розглядаючи позовну вимогу [PERSON] щодо визнання права власності на земельну ділянку, суд виходить з встановлених положень ЦК України щодо спадкування, рівності часток спадкоємців у спадщині та визнання позову відповідачем, який прийнятий судом. Відповідно до вимог ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням їх цільового призначення. Відповідно до вимог ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. Право власності на земельну ділянку відповідно до ст.1225 ЦК України переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. а ч.3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини , як визначено в ст.81 ч.1 п. г Земельного Кодексу України. Також, як вбачається з ч.1 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч.1 ст. 131 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд приходить до висновку, що у даному випадку застосуванню підлягає також і ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Даний підхід, закріплено також в п. 37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», де вказано, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Як встановлено в судовому засіданні, за життя спадкодавець [PERSON] набув право власності на земельну ділянку, дане право підтверджено належним правовстановлюючим документом, оригінал якого було втрачено з невідомих причин. У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Однією з законних підстав набуття права власності є спадкування. Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. На підставі ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Поскільки спадкодавець [PERSON] за життя набув право власності на земельну ділянку, і дане майнового права залишається неуспадкованим спадкоємцем за законом позивачем [PERSON] , враховуючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову враховуючи положення норм діючого законодавства про спадкування - ЦК України - за яким до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. На підставі викладеного,

Outcome: approved