Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що у вересні 2018 року відповідачі запросили позивача до скандинавської країни Норвегії в якості компаньйона з метою порибалити у місцевих водах Норвезького моря. Відповідачі займаються підприємницькою діяльністю та діяльністю громадських організацій, здійснюють продаж риболовного оснащення. Позивача було запрошено у зв`язку з тим, що він займається «блогерством» у різних напрямках діяльності та має велику кількість підписчиків на своїй сторінці у соціальних мережах. Отже, метою запрошення позивача була фото- та відео- фіксація вилову риби з подальшим опублікуванням в соціальній мережі «Фейсбук» відео та фото задля отримання пропозицій від користувачів соціальних мереж та підписників сторінок на сторінці позивача та сторінках відповідачів. В такий спосіб відповідачі намагалися отримати рекламу через соціальні мережі. Блог особистий ресурс/сайт/сторінка в мережі Інтернет, де особа виявляє свої думки, інтереси, захоплення, знання і все, що йому захочеться. Блогер це людина, яка безпосередньо веде блог, тобто розміщує на ньому відповідний контент у вигляді записів, думок, а також аудіо, фото та відеоматеріалів. Під час обговорення пропозиції щодо організації перельоту та умов проживання сторонами було досягнуто усної згоди, що всі витрати щодо перельоту, харчування, переїзду на транспорті сторони оплачують самостійно. Позивач самостійно придбав квитки для подорожі, а під час самої подорожі супутні витрати на пальне, проживання, харчування сторони ділили порівну, причому зазначені витрати з боку позивача оплачувались готівкою. Повернувшись на територію України сторони були цілком задоволені результатами подорожі, внаслідок чого в соціальних мережах сторін було виставлено ряд спільних фото та відео з дописами до них. Однак, приблизно через місяць відповідачі повідомили, що позивач боргує їм 330 євро нібито за пальне. Проте, на питання позивача, на яких саме умовах здійснювався розрахунок і де взагалі взялась сума боргу відповідачі пояснень не надали, натомість позивач в свій бік отримав від відповідачів лише погрози. 25.09.2018 року на сторінках відповідачів в соціальній мережі «Фейсбук» позивач побачив своє фото з наступним написом: «Мошенник!\~# [PERSON] всем кто может знать этого человека. Это бессовестный аферист и мошенник! [PERSON] занимается обманом людей завладевая их деньгами, оскорбляя их достоинство и угрожая физической расправой за просьбы вернуть деньги обратно. [PERSON] себя [PERSON] , проживает в [NUMBER] . В данный момент известен факт обмана как минимум трёх человек. Передайте по возможности эту информацию своим знакомым и будьте осторожны!». Під даним постом додано посилання на сторінку позивача в мережі «Фейсбук». Позивач зателефонував відповідачам та поросив надати пояснення, на якій підставі його звинувачують у шахрайстві, на що позивач почув, що він нібито винен їм 330 євро, а також те, що він стане відомим, оскільки, вони будуть розповсюджувати вищезазначену інформацію й надалі. Також, відповідачі повідомили позивачу, що навіть якщо позивач сплатить їм борг, це не буде підставою для видалення негативної інформації в соціальних мережах. На неодноразові прохання позивача щодо видалення неправдивої інформації, яка принижує і ганьбить честь, гідність та ділову репутацію позивача, зі своїх сторінок, відповідачі ігнорують та продовжують останню розповсюджувати. Станом на 11.03.2019 року зазначена інформація на сторінках відповідачів в соціальній мережі «Фейсбук» не видалена та продовжує існувати. За наслідками розміщення фото позивача в соціальній мережі «Фейсбук» з`явилось безліч негативних коментарів відносно нього. Крім того, у своєму пості відповідачі просили інших користувачів соціальної мережі зробити максимальне розповсюдження вказаної інформації із фотографією позивача. Внаслідок таких протиправних дій з боку відповідачів позивачу у соціальних мережах від його товаришів, знайомих, друзів та всіх, хто є у нього в якості «підписчиків», почали приходити повідомлення щодо визначених обставин з метою надання пояснень. Також, різко скоротилась кількість користувачів перегляду відеоблогів позивача. Наслідки поширення негативної інформації потягли за собою нераціональне витрачання особистого часу позивача, обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, які дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. Внаслідок наклепу в житті позивача відбулись негативні зміни, щоденні думки та переживання щодо опублікованої інформації, потреба в уникненні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, важкість виконання повсякденних обов`язків, переживання психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, бажання уникати контактів, почуття образи, приниженої гідності тощо. А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просив зобов`язати відповідачів видалити інформаційний запис із зображенням про позивача з власних сторінок у соціальній мережі «Фейсбук» та спростувати інформацію про позивача, шляхом поширення через мережу Інтернет, а саме на своїх сторінках у соціальній мережі «Фейсбук» інформацію наступного змісту: « [PERSON] [PERSON] та [PERSON] спростовуємо недостовірну інформацію, поширену на власних сторінках у соціальній мережі щодо того, що [PERSON] шахрай, визнавши вказану інформацію про [PERSON] недостовірною та такою, що порушує його особисті немайнові права, принижує честь і гідність»; стягнути з кожного відповідача на користь позивача по 100\~000 грн. в рахунок компенсації за заподіяну позивачу моральну шкоду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Ляхов О.В. позовні вимоги підтримали та просили суд останні задовольнити з мотивів, викладених у позові (а.с.66-69). В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник, а також представник відповідача [PERSON] адвокат Мельник В.О. позовні вимоги не визнали та просили в задоволенні останніх відмовити з мотивів, викладених у письмових поясненнях у справі адвоката Мельника В.О. (а.с.117-122). Заслухавши пояснення сторін, показання свідка [PERSON] , всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних міркувань. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 25.09.2018 року від імені користувача Aleksandr\~Kuchugurov на сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» за адресою: https://www.facebook.com/aleksandr.kuchugurov?fref=gs&__tn__=%2CdlC-R-R&eid=ARA6OdW1kT7Px5OOVYd6gcNHI5rzNTwTHlRNWvzctYH1I0sCcNoyCbcH3menq7499hrbEItSfSqjcDs7&hc_ref=ARSfnRUgpFXk6GiKe0CftrQeVHY9OijG78rycLEfLnzuWmlzzdckb3LswWzO6XyDHC8&dti=171540843438341&hc_location=group було поширено інформацію наступного змісту: «Мошенник!\~# [PERSON] всем кто может знать этого человека. Это бессовестный аферист и мошенник! [PERSON] занимается обманом людей завладевая их деньгами, оскорбляя их достоинство и угрожая физической расправой за просьбы вернуть деньги обратно. [PERSON] себя [PERSON] , проживает в [NUMBER] . В данный момент известен факт обмана как минимум трёх человек. Передайте по возможности эту информацию своим знакомым и [PERSON] осторожны!». Під даним постом додано посилання на сторінку позивача в мережі «Фейсбук», а також розміщено фото позивача. Дане інформаційне повідомлення вподобали 76 користувачів Інтернет соціальної мережі «Фейсбук», а 305 користувачів розмістили (поширили) його на своїх персональних сторінках, в тому числі користувач під ім`ям Alexandr Lyashkov, що підтверджується скрін-шотом з соціальних сторінок відповідачів у мережі «Фейсбук». У відповідності із положеннями\~статті 32 Конституції України\~кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно положень\~\~статті 68 Конституції України\~кожен зобов`язаний неухильно додержуватися\~Конституції\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до частини другої\~статті 9 Закону України «Про інформацію»\~реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Відповідно до\~ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року\~і\~Першого протоколу\~та\~Протоколів №2,\~4,\~7,\~11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс,\~Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована\~п.1 ст.10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання\~п.2\~свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в\~п.15 постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року за №1, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до положення ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Адже, якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», стаття 65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Як встановлено в ході судового розгляду своїм правом на відповідь з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку, позивач не скористався. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, слід визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, встановити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи позивача і що поширена інформація порушує особисті немайнові права особи позивача або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи. Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми. А тому, проаналізувавши зміст вищезазначеного оскаржуваного допису в соціальній мережі «Фейсбук» відносно позивача, суд дійшов обґрунтованого висновку, що спірна інформація є суб`єктивною думкою автора, висловленою в образливій для позивача формі, та не може бути витлумачена як така, що містить фактичні дані (в чому полягають шахрайські дії позивача, чим доводиться шахрайство останнього тощо). Крім того у інформації, що є предметом судового захисту, є висловлення, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів. Отже, враховуючи вищевикладене, суд не вбачає правових підстав для втручання у можливе право відповідачів на поширення такої інформації, яка хоч і містить некоректні висловлювання по відношенню до позивача, але не підлягає спростуванню, а отже і задоволення заявлених позовних вимог, оскільки чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків\~\~не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів). Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що з пояснень сторін в судовому засіданні встановлено, що розміщенню вказаного посту від імені відповідача [PERSON] передувала спільна поїздка сторін в скандинавську країну Норвегію на спільний відпочинок та між сторонами по справі є не вирішені питання фінансового характеру, а відтак можливо допустити, що оскаржуваний допис було розміщено саме відповідачем [PERSON] та поширено в тому числі відповідачем [PERSON] . Разом з тим, позивачем в установленому законом порядку не доведено, що саме відповідачі розмістили та поширили вищезазначену інформацію в соціальній мережі «Фейсбук», яка стосується позивача та, на його думку, порушує його особисті немайнові права, що перешкоджає йому повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому задоволенню не підлягають. А відтак відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди, як способу захисту честі та гідності. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed