Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовною заявою до суду до [PERSON] про стягнення заборгованості. Заявлений позов мотивовано тим, що позивач [PERSON] позичив [PERSON] 2 400 доларів США, що підтверджується розпискою, даною відповідачем від 03.02.2012 року. Відповідач зобовязувалась повернути кошти за договором позики в строк до 02.02.2013 року. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами про повернення коштів, однак зобовязання за договором позик відповідач не виконала. На момент звернення до суду, [PERSON] винна позивачу [PERSON] суму в розмірі 2 400 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу Національного банку України на момент звернення до суду становить 60 000 гривень. У звязку з цим позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за розпискою та судові витрати. Позивач та представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач та її представник в судовому засіданні факт написання розписки та отримання грошей від позивача не заперечили. Просили врахувати, що частину суму позики повернуто. Відповідач на даний час не має можливості виконати зобовязання у звязку з відсутністю коштів. Може повернути позивачу тільки 3 000 гривень. Заслухавши учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Загальними засадами дизпозитивності цивільного судочинства встановленими ст.11 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, 03.02.2012 року [PERSON] позичив [PERSON] 2 400 доларів США, що підтверджується розпискою та визнаєься сторонами (а.с.3). Відповідач зобовязувалась повернути кошти за договором позики в строк до 02.02.2013 року. Однак взяті на себе зобовязання не виконала, позичені кошти не повернула. Заперечення відповідача про те, що вона частину грошей повернула позивача жодними доказами не підтверджено, у звязку з чим такі заперечення судом не приймаються. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 202 ЦК України зазначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Частиною 1 статті 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Підтвердженням укладення договору позики між сторонами та отримання коштів відповідачем є розписка від 02 лютого 2012 року. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. За встановлених обставин позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив 600,00 гривень судового збору (а.с.9), а відтак, з урахуванням вищенаведеного понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved