Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, відповідно до якого просить суд: поділити спільне майно подружжя, яке є об'єктом спільної сумісної власності, зокрема, визнати за позивачем право власності на ? частину земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]; на ? частину будинку та на ? частину надвірних будівель та споруд, зокрема: господарського блоку, житлових приміщень: 2 кімнат, туалету, вбиральні, 1 поверх - гостьової кімнати, бані, душової, місць загального користування, кухні, веранди, тераси, господарської будівлі зі скважиною за адресою: [ADDRESS], іншу частину, відповідно, виділити у власність відповідачу. Позовна заява мотивована тим, що 01.12.2017 року шлюб, зареєстрований 05.04.1991 року, між позивачем та відповідачем розірвано. За час перебування у шлюбі сторонами набуто спільне майно на загальну суму 12 181 500,00 грн., зокрема, сторонами придбано земельну ділянку, що розташована у [ADDRESS], площею 737 кв.м., на якій побудовано будинок загальною площею 318,80 кв.м., із надвірними будівлями, а також сторонами набуто у сумісну власність земельну ділянку площею 0,119 га, яка розташована в [ADDRESS]. Разом з тим позивач вважає, що дане майно має бути розподілено судом за принципом рівності часток, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду. 30 травня 2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 вересня 2018 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя повернуто позивачу. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 вересня 2018 року закрито підготовче засідання та цивільну справу призначено до судового розгляд по суті з повідомленням учасників справи про день, час та місце проведення судового засідання. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, що містить зміст позовної заяви, наполягаючи на поділі спільного майна подружжя з дотриманням презумпції рівності часток. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, що містить зміст позовної заяви та пояснення, надані позивачем під час судового розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила в повному обсязі, вказуючи на його необґрунтованість та безпідставність. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно положення 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Положенням статті 370 Цивільного кодексу України визначено право співвласників на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або судом. Цивільний кодекс України регулює відносини, що складаються між співвласниками стосовно майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, визначаючи порядок володіння, користування та розпорядження таким майном, що визначає зміст права спільної сумісної власності. Хоча при праві спільної сумісної власності розмір частки кожного з співвласників не визначений, це не позбавляє можливості кожного з них права на виділ частки з майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, у натурі. Частиною першою статті 372 Цивільного кодексу України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Судом встановлено, що 05.04.1991 року між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстровано шлюб, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим Дніпровським РАГС м. Києва від 05.04.1991 року, актовий запис № 445.(а.с. 6) 16.05.2003 року на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1402, [PERSON] придбано земельну ділянку площею 737,00 кв.м., розташовану на території [ADDRESS], передану для ведення садівництва, відносно якої [PERSON] отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0737 га від 03.11.2003 року. (а.с. 8-9; 10) Згідно Звіту з експертної грошової оцінки земельної ділянки, складеного ТОВ «Експертний центр «Землесервісгруп» ймовірна ринкова вартість земельної ділянки, розташованої на території [ADDRESS], станом на 28.07.2017 року становить 1 580 200,00 грн. (а.с. 29-47) Відповідно до ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, чинного на момент набуття сторонами права власності на земельну ділянку площею 737,00 кв.м., розташовану на території [ADDRESS], майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (аналогічні положення містить стаття 60 СК України). За даними Довідки, виданої СТ «Водник» від 26.02.2010 року № 2, [PERSON] є членом садового товариства «Водник» згідно з рішенням загальних зборів уповноважених членів садового товариства (протокол від 21.05.2003 року № 11). [PERSON] є власником садового будинку [ADDRESS]; будинок побудований господарчим способом в 2007 році. (а.с. 21) 15.12.2011 року Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) видано Свідоцтво про право власності про належність [PERSON] на праві власності садового будинку [ADDRESS]. (а.с. 11; 12) За даними технічного паспорту на садовий будинок [ADDRESS], останній складає 318,8 кв.м. (цокольний, І та ІІ поверхи) та господарський блок - 108,5 кв.м. (а.с. 13-20, 22) Згідно Звіту про незалежну оцінку вартості садового будинку, складеного ТОВ «Глобал апрайзер груп», ринкова вартість садового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], станом на 04.05.2018 року становить 10 139 000,00 грн. (а.с. 48-68) За даними Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого Бориспільською райдержадміністрацією від 25.11.2004 року [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка для ведення садівництва площею 0,119 га, розташована в Бориспільському районі Гнідинська сільська рада СТ «Відродження». (а.с. 23) Згідно Звіту з експертної грошової оцінки земельної ділянки, складеного ТОВ «Експертний центр «Землесервісгруп» ймовірна ринкова вартість земельної ділянки площею 0,119 га, розташованої в Бориспільському районі Гнідинська сільська рада СТ «Відродження», станом на 28.07.2017 року, становить 462 300,00 грн. (а.с. 69-85) 01.12.2017 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], розірвано. (а.с. 7) Відповідно до ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення Відповідно до положення даної статті поділ майна може бути здійснений за домовленістю між співвласниками, у зв'язку з чим діє презумпція рівності часток. Разом з тим, чинне законодавство передбачає можливість відступу від рівності часток у випадку поділу майна, що знаходиться в спільній сумісній власності. Відповідно до положень статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, майно, належне обом із подружжя, визначається як спільна сумісна власність, тобто спільна власність двох осіб - подружжя - без визначення часток кожного з них. Так, за вимог ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, яка кореспондується із ч. 1 ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене за домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною другою зазначеної статті встановлено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. Частиною третьою зазначеної статті встановлено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею/з ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, не достатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. При поділі майно, що знаходиться в спільній сумісній власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної власності припиняються, оскільки кожному з співвласників буде належати його частина вже на праві приватної власності. Отже, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 4 ст. 372 Цивільного кодексу України). Як визначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Як убачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] просить суд здійснити поділ спільного майна подружжя в рівних частинах, шляхом визнання за позивачем права приватної власності на ? частину земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]; на ? частину будинку та на ? частину надвірних будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] на ? частину земельної ділянки, що розташована в [ADDRESS], що набуто сторонами за час зареєстрованого шлюбу та, відповідно, належить сторонам на праві спільної сумісної власності, тому підлягає розподілу в розрізі даного спору. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення сторони позивача, заперечення сторони відповідача,

Outcome: approved