Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом та просить суд надати їй дозвіл на виїзд неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] за кордон до Республіки Туреччина без згоди батька дитини [PERSON] з 15.08.2018 року до 30.09.2018 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 17.11.2007 року по 03.07.2009 року вона перебувала у шлюбних відносинах з відповідачем [PERSON]. В період спільного проживання у зареєстрованому шлюбі, [INFO] року у них народився син [PERSON]. Починаючи з липня 2009 року сторони проживають окремо, [PERSON] зазначає, що відповідач самоусунувся від виконання батьківського обов'язку по вихованню сина, неповнолітній син проживає з нею і знаходиться на її утриманні, на даний момент вона має можливість оздоровити їхнього спільного сина в Республіці Туреччина, але відповідач не надає нотаріального дозволу на тимчасовий виїзд за кордон для їхнього спільного сина. За таких обставин вона змушена звернутися до суду з позовом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Зокрема, пояснила, що має можливість забезпечити відпочинок за кордоном своїм дітям: доньці [PERSON] та сину [PERSON]. Однак, батько останнього не погоджується надати добровільну згоду. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, надав заяву від 05.06.2018 року про розгляд справи без його участі.(а.с.33) Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову на стороні позивача - Служба у справах дітей Черкаської міської ради, будучи належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явилась, надала заяву від 23.05.2018 року в якій, позовні вимоги підтримала, просить суд прийняти рішення яке б не суперечило інтересам дитини, а справу розглянути без участі їх представника. (а.с.27) В судовому засіданні встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. З свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] виданого 06.10.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Катеринопільського районного управління юстиції Черкаської області вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 03.07.2009 року, після розірвання шлюбу останній присвоєно прізвище «[PERSON]». (а.с. 5) З свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого (повторно) 21.12.2017 року відділом реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції вбачається, що [PERSON] народився [INFO] року та його батьками є: [PERSON] і [PERSON].(а.с.6) З витягу Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актів запису змін, доповнень від 22.12.2017 року № 00019277348 вбачається, що прізвище [PERSON] змінено на [PERSON]. (а.с.7) З довідки про склад сім'ї від 24.10.2017 року за № 2432 виданої комітетом самоорганізації населення міськрайону «Благовісний» вбачається, що [PERSON] проживає у [ADDRESS] і до складу її сім'ї входять: син - [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON]. (а.с.8) З паспорту громадянина України для виїзду за кордон серія [NUMBER] виданого 30.08.2016 року вбачається, що його видано [PERSON] [INFO]. (а.с.14) З договору про надання туристичних послуг від 06.04.2018 року № 275262 укладеного у м. Черкаси між туристичною агенцією «Джоін ап» та [PERSON] та листа бронювання до нього вбачається, що між сторонами укладений договір про надання туристичних послуг і за позивачем заброньовано туристичний тур до Республіки Туреччина у період з 15 серпня 2018 року по 30 вересня 2018 року.(а.с.15-18) Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з ч. 3 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас, фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України (зі змінами і доповненнями) перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення передбачено, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям - громадянам України згідно з цими Правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Стаття 11 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року покладає на держави зобов'язання вживати заходів для боротьби з незаконним переміщенням і поверненням дітей із за кордону. Відповідно до цілей Гаазької конвенції її суть полягає в тому, що один із батьків (або будь-яка інша особа, якій належать права піклування про дитину) не має права одноосібно приймати рішення про зміну місця проживання дитини або переміщення дитини на необмежений час у інше місце, зокрема, вивозити її в іншу державу або не повертати дитину до держави її постійного проживання. Тимчасовий чи постійний виїзд дитини за кордон має відбуватись лише за погодженням з іншим із батьків, якщо він не позбавлений батьківських прав. Тобто, зміна країни проживання дитини вимагає узгодження із іншим із батьків, адже такий переїзд, як правило спричиняє зміну режиму спілкування дитини з другим з батьків, порядку участі у вихованні дитини, а також зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. За викладених обставин суд визнає, що діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої (неповнолітньої дитини) за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Оцінивши, за своїм внутрішнім переконанням досліджені у судовому засіданні докази, врахувавши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок досліджених доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про повну обґрунтованість позовних вимог та наявність законних підстав для їх задоволення, оскільки судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд спільної дитини позивача та відповідача за межі України. З урахуванням віку та стану здоров'я малолітньої дитини, суд визнає, що виїзд за кордон для оздоровлення та відпочинку відповідає її інтересам. Отже, надання судом дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон без згоди батька є доцільним. При цьому суд визнає, що надання судом дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон без згоди батька є разовою дією, яка пов'язана з конкретними обставинами справи, які у подальшому можуть змінюватися. З огляду на вичерпний перелік випадків негайного виконання судових рішень, що визначений у ст. 367 ЦПК України, суд відмовляє позивачу у допущенні даного рішення до негайного виконання. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені останнім і документально підтверджені витрати зі сплати судового збору у розмірі 704.80 грн.. На підставі наведеного,

Outcome: approved