Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача про визначення меж та порядку користування земельною ділянкою посилаючись на те, що вона є власником [ADDRESS], що становить 7/10 частини житлового будинку з надвірними побудовами. Домоволодіння сторін розташоване на неприватизованій земельній ділянці площею 364 м2. Між сторонами існує спір з приводу визначення меж та порядку користування земельною ділянкою. У результаті таких дій відповідача, позивач має перешкоди у користуванні та обслуговуванні належної їй частини домоволодіння , можливості здійснювати будь-які прибудови чи добудови з метою покращення житлових умов сім'ї. Просила визначити межі та порядок користування земельною ділянкою між сторонами відповідно до 2 варіанту висновку будівельно-технічного дослідження № 150 від 15.09.2014 року. Відповідач [PERSON] звернувся з зустрічним позовом в якому просив встановити порядок користування земельною ділянкою між сторонами відповідно до висновку № 1081 судової земельно-технічної експертизи від 30.01.2015 року та визначити межі . Ухвалою суду від 21 листопада 2014 року зустрічний позов об'єднаний в одне провадження з первісним. У судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали та пояснили, що варіант 2 згідно висновку № 150 від 15.09.2014 року є оптимальним для сторін. Запропонований відповідачем варіант, порушує вимоги ДБН в частині неможливості облаштування проїзду, загрожує цілісності будинку, призведе до руйнування вимощення. Позивач потребує здійснення добудови до будинку, оскільки має намір усиновити дитину, а тому бажає забезпечити належні житлово-побутові умови. Зустрічні позовні вимоги не визнали, вважають їх безпідставними, оскільки враховуючи частку у праві власності відповідача на домоволодіння, він може претендувати на земельну ділянку площею 104,4 м2, хоча судовою експертизою це не враховано. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] Представник відповідача за первісним позовом позовні вимоги [PERSON] не визнав та пояснив, що позивачем [PERSON] не зазначено, що на земельній ділянці, яку вона просить виділити їй у користування знаходиться водогін побудований за власні кошти [PERSON], а тому останній повинен мати доступ до нього. [PERSON] є власником квартири, а діючим законодавством не передбачено виділення земельної ділянки у даному випадку. У висновку будівельно-технічного дослідження № 150 від 15.09.2014 року експертом прийнято до уваги самочинне будівництво здійснене позивачем - фундамент та проведений не той вид дослідження. Просив відмовити у задоволенні позову. Зустрічний позов підтримав та пояснив, що висновок № 1081 судової земельно-технічної експертизи від 30.01.2015 року врахував побудований водогін, визначив можливість встановлення сервітуту . Просив встановити порядок користування земельною ділянкою та визначити межі згідно 1 варіанту. Представник третьої особи - виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради покладається на розсуд суду з приводу заявленого первісного та зустрічного позову. Суд, заслухавши сторони, представника третьої особи, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що первісний позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 31 липня 2006 року, який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Огир Л.А., [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Опис об'єкта: квартира № 2 знаходиться в житловому будинку літ «А-1», жила площа квартири: 24 м2, господарські будівлі: водогін №3, огорожа «№2». Право власності зареєстровано в ПП ПБТІ «Інвентаризатор», що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Відповідач [PERSON] згідно договору дарування від 22 жовтня 2004 року є власником 3/10 частини жилого будинку з відповідною частиною надвірних побудов, що знаходяться в [ADDRESS], що розташовані на земельній ділянці Держфонду. Договір посвідчений приватним нотаріусом Полтавськогоміського нотаріального округу Карнарук Н.В. та право власності зареєстровано в КП ПБТІ «Інвентаризатор». Позивачем за первісним позовом надано суду копію рішення третейського суду при Полтавській торгово-промисловій палаті від 04 травня 2006 року, відповідно до якого [PERSON] є власником кв.1 за цією адресою, проте останній не зареєстрував за собою право власності , як того вимагає ч. 4 ст. 334 ЦК України. Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків). Аналогічна норма закріплена і в частині 1 ст. 120 ЗК України , а саме що до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, переходить, якщо вона була у власності відчужувача, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника. Проте , як вбачається з договору купівлі-продажу від 31 липня 2006 року , до позивача [PERSON] не перейшло права користування чи володіння земельною ділянкою на якій розташована [ADDRESS]. Правоустановчий документ взагалі не містить жодного посилання на земельну ділянку, на якій розміщена квартира, її цільове призначення та розмір. Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт. Суду не надано жодного доказу, що позивачу [PERSON] рішенням компетентного органу надавалась у користування земельна ділянка за адресою [ADDRESS]. Таким чином, позивач [PERSON] як власник зазначеної квартири не набула права користування земельною ділянкою за спірною адресою, а тому її позовні вимоги не можуть бути задоволені. Оскільки суд прийшов до зазначених висновків, а саме відсутності права [PERSON] на звернення до суду з позовними вимогами про встановлення порядку користування земельною ділянкою та встановлення меж, тому як наслідок позовні вимоги [PERSON] також не підлягають задоволенню , оскільки відсутня сторона правовідносин.

Outcome: dismissed