Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій просить стягувати з нього на свою користь аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення 23 років, у зв`язку з навчанням, починаючи з дня подання позову до суду і до закінчення навчання 30.06.2021 року, мотивуючи тим, що вона є повнолітньою дочкою відповідача, продовжує навчання та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, яку відповідач спроможний надавати. Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач проти позову заперечив повністю, просив у його задоволенні відмовити, мотивуючи тим, що немає можливості надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , так як за місцем праці отримує мінімальну заробітну плату, на його утриманні знаходиться інша сім`я. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Відповідач [PERSON] є батьком позивача [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Позивач на момент подання позову до суду 26.05.2020 року має повних 18 років і є повнолітньою. Позивач з 01.09.2017 року навчається у Комунальному вищому навчальному закладі «Житомирський медичний інститут» контрактної денної форми навчання, термін якого закінчується 30.06.2021 року, стипендія їй не нараховується, що підтверджується довідкою КВНЗ «Житомирський медичний інститут» від 27.08.2019 року № 621. Як вбачається з довідки про склад сім`ї, виданої старостинським округом № 8 Овруцької міської ради Житомирської області від 20.05.2020 року № 113, позивач зареєстрована та проживає у [ADDRESS] у сім`ї [PERSON] та [PERSON] . Як пояснив в судовому засіданні відповідач, позивач проживає в с.Невгоди разом із своєю матір`ю та її чоловіком. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.1 ст.6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Згідно з ст.198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст.199 СК України, якщо неповнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно з ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як роз`яснено у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1).досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2).продовження ними навчання; 3).потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4).наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто лише та обставина, що на батьків покладено обов`язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог. Такої ж правової позиції дотримується Верховний суд в постановах від 28.03.2018 року у справі № 640/21562/15-ц та від 28.02.2019 року 466/532/16-ц. Дослідженням доказів судом встановлено, що повнолітня донька відповідача [PERSON] , [INFO] , ще не досягла 23 років, дійсно потребує матеріальної допомоги, оскільки продовжує навчання контрактної денної форми в Комунальному вищому навчальному закладі «Житомирський медичний інститут», та не спроможна сама себе утримувати. Відповідач з 24.02.2020 року працює трактористом ТОВ «Екоагроферма» та отримує регулярний дохід у вигляді мінімальної заробітної плати в розмірі до виплати щомісяця 3802,01 грн., що стверджуються довідкою ТОВ «Екоагроферма» про доходи [PERSON] № 61 від 02.07.2020 року. Відтак, відповідач, з огляду, на вказаний рівень доходу, матеріально не спроможний сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка навчається, в розмірі позовних вимог. Доказів протилежного позивачем не подано, обставини матеріальної спроможності відповідача сплачувати аліменти на утримання позивача не доведено. Відтак, за недоведеності обставини спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу лише та обставина, що він є батьком і на нього покладено обов`язок утримувати повнолітню доньку, яка продовжує навчання, і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог. Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: dismissed