Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що подальше життя подружжя стало неможливим, оскільки вони з дружиною не знаходять взаєморозуміння. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають в їхній сім`ї, вона не здатна підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Подружжя перестали розуміти один одного, а тому останні дев`ять місяців проживають окремо. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, а тому він просить розірвати шлюб. Миритися з відповідачем [PERSON] не бажає. Ухвалою судді від 27 вересня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився, однак подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Оскільки він є людиною пенсійного віку і йому важко прибути в судове засідання в інший район. Заявлені вимоги підтримує повністю, на розірванні шлюбу наполягає, просить задоволити. Щодо ухвалення рішення при заочному розгляді справи не заперечує. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила розірвати шлюб. Відносно надання судом терміну на примирення заперечувала. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ознайомившись із письмовою заявою позивача, поясненнями відповідача, дослідивши та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи. Як слідує із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 18 грудня 2018 року Гусятинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, сторони 18 грудня 2018 року зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 89. У цьому шлюбі в подружжя дітей немає. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами погіршилися відносини, вони проживають окремо, тривалий час не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків. Сумісне життя подружжя є неможливим, шлюб існує лише формально, і тому його доцільно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. За змістом ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Враховуючи викладенні обставини в їх сукупності, зважаючи на те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнає, з огляду на засади добровільності шлюбу, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Щодо витрат, понесених позивачем зі сплати судового збору, то суд виходить з наступного. Як слідує із довідки до акту огляду МСЕК серії ТЕР № 0032000 від 08 вересня 2011 року, виданої психоневрологічною міжрайонною спеціалізованою МСЕК, та пенсійного посвідчення серії [NUMBER] , виданого 08 грудня 2016 року Пенсійним фондом України, відповідач [PERSON] є інвалідом ІІ групи. Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Таким чином, відповідач [PERSON] , як інвалід ІІ групи, звільнена від сплати судового збору.

Outcome: approved