Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користуванням житловим приміщенням. Позов обґрунтував тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло -197В від 13.08.1993, видане УЖКГ Криворізької міської ради, згідно розпорядження № С3085-72 від 07.07.1993. Зазначена квартира в 1993 році була приватизована позивачем та його померлою дружиною [PERSON] у спільну сумісну власність. На теперішній час позивач залишився єдиним власником квартири. Відповідач є онуком позивача, якого в червні 2014 позивач зареєстрував в своїй квартирі, для подальшого працевлаштування. Відповідач жодного дня до реєстрації і після реєстрації не мешкав у квартирі і його місцезнаходження позивачу не відоме, він не може самостійно знайти відповідача і змусити його знятися з реєстрації в і тим самим зареєстрований в квартирі відповідач завдає значні труднощі, так як приходять квитанції по оплаті за користування водою, утримання будинку та території, газом, вивіз сміття, та іншими комунальними послугами. На даний час позивач бажає оформити субсидію, так як він пенсіонер, людина похилого віку, живе на невелику пенсію і не має коштів сплачувати додаткові кошти за родича котрий не мешкав і не мешкає в зазначеній квартирі, а реєстрація відповідача чинить позивачу перешкоди щодо володіння, користування та розпорядження своєю власністю і крім того завдає матеріальні збитки. В судове засідання представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності та підтриманням позову в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення про виклик. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилав. Про причину неявки суд не повідомив. Представник третьої особи Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не зявився надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у звязку з чим суд на підставі ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу без відповідача за наявними у справі доказами, ухваливши заочне рішення. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач по справі є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло-197В від 13.08.1993, виданого УЖКГ Криворізької міської ради, згідно розпорядження № С3085-72 від 07.07.1993 (а.с. 5). Зазначена квартира в 1993 році була приватизована позивачем та його померлою дружиною [PERSON] (а.с. 6) у спільну сумісну власність. На теперішній час позивач залишився єдиним власником квартири. Згідно довідки № 10 від 10.08.2015 Криворізької обєднаної міської довідково-інформаційної служби «Новаком» у вказаній квартирі зареєстровані позивач - [PERSON], [INFO] та відповідач [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Однак, на сьогоднішній день відповідач за вказаною адресою не проживає, його речей в квартирі немає. Факт не проживання відповідача у спірній квартирі підтверджується Актом мешканців будинку № 8 по вул. Тесленко в м. Кривому Розі від 10.08.2015, засвідченого печаткою ТОВ «Житлосервіс - КР», відповідно до якого відповідач жодного дня в квартирі не мешкав (а.с. 9). Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно постанови №9 від 01.11.1996 Пленуму Верховного Суду України наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сімї наймача (власника) приміщення. З наведеного вище вбачається, що відповідач перешкоджає позивачу вільно користуватися, володіти та розпоряджатися своєю власністю. Суд приходить до висновку, що доводи позивача обґрунтовані і є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки відповідач тривалий час, а саме понад рік у спірній квартирі не поживає та фактом реєстрації чинить перешкоди позивачу в здійсненні його права власності на вищевказану квартиру . Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. Згідно викладеного, ст. ст. 319 ЦК України та

Outcome: approved