Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Камянської міської ради про визнання дійсною угоди купівлі-продажу, про визнання права власності. Позивач просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна гаражу, розташованого за адресою: Дніпропетровська обл., м. Камянське, вул. Миру, гараж №29 (в районі спец. СМУ «Дніпродомнаремонт») від 16 жовтня 2013 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на вказаний гараж. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує розглядати справу в порядку заочного розгляду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, причини не явки до суду не повідомила. Представник відповідача [PERSON] комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Камянської міської ради в судове засідання не зявився, причини не явки до суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 16 жовтня 2013 року був укладений договір купівлі продажу гаражу у простій письмовій формі між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець). Відповідно до умов договору, [PERSON] продала [PERSON] гараж №29 по вул. Миру, в районі спец. СМУ «Дніпродомнаремонт». Продаж гаражу було вчинено за 7 000 грн., які [PERSON] отримала повністю під час укладення договору в присутності двох свідків. Сторонами було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору - предмету, ціни, порядку передачі. Оформлення договору купівлі-продажу нотаріально потребувало додаткових коштів, яких у відповідача на той час не було, тому в усному порядку він домовився з відповідачем здійснити нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу належного їй гаража пізніше. Відповідач на підтвердження укладеного договору надав позивачу ключі від гаражу та усі документи, що підтверджують її право власності на гараж та з того часу [PERSON]В почав ним користуватися та використовувати у власних потребах. Відповідно до технічного паспорту БТІ від 06.07.2006 року, гараж було побудовано в 1969 році батьком відповідача [PERSON] на підставі рішення виконкому Дніпродзержинської міської ради від 09 жовтня 1969 р. про дозвіл на будівництво гаражів. Згідно абз. 3 ч.2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» N 1952-IV від 01.07.2004р., державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При цьому, згідно ч.3 ст. 3 вищевказаного Закону N 1952-IV від 01.07.2004р., права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Зазначений гараж побудовано у 1969 році. З наведеного вбачається, що, моментом виникнення права власності на вищевказаний гараж є час завершення його будівництва, а саме 1969 рік. Згідно ст. 105 ЦК Української РСР (яка визначала наслідки самовільного будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд у 1977 році) громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо). Таким чином, вказана норма закону самовільним будівництвом визначала здійснення побудови споруди без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил. Як вбачається з наявних документів, будівництво гаражу відбувалось на підставі рішення виконкому Дніпродзержинської міської ради від 09 жовтня 1969 р. про дозвіл на будівництво гаражів. Відповідно до технічного висновку від 2007 року Державного проектного інституту «Днепродзержинскгражданпроект»: усі конструкції гаражу за адресою:Дніпропетровська обл., м. Камянське, вул. Миру, гараж №29 (в районі спец. СМУ «Дніпродомнаремонт») знаходяться в нормальному технічному стані, виконані без порушення діючих будівельних норм і правил та придатні до подальшої безпечної експлуатації. Крім того, діючою на час завершення будівництва гаражу Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, збудовані громадянами гаражі державній реєстрації не підлягали. Тому об'єкт нерухомого майна збудований у 1969 році гараж не є об'єктом самочинного будівництва. Однак, за життя [PERSON] не встиг зареєструвати право власності у Бюро технічної інвентаризації до своєї смерті, тобто до 2005 року, що на той час здійснювало реєстрацію прав власності на нерухоме майно, як того вимагало діюче законодавство. В свою чергу, відповідач [PERSON], дочка [PERSON] та єдиний спадкоємець прийняла спадщину у встановленому законом порядку, що підтверджується довідкою №4120 від 26.09.2005 року виданою Державним нотаріусом Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори. Після цього продала 16 жовтня 2013 року вказаний гараж. З моменту укладення договору купівлі-продажу та до цього часу відповідач ухилявся від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, що позбавило позивача права розпоряджатися гаражем та зареєструвати його на своє імя. Згідно до вимог чинного законодавства України, правовий режим власності, порядок придбання права власності, а також права володіння, користування і розпорядження майном визначаються законами. Як передбачає ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 328 ЦК України: право власності набувається на підставах, що не забороняються законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 655 ЦК України: за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплати за нього певну грошову суму. Згідно з ст. 657 Цивільного кодексу України: договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ст. 638 ЦК України: договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України: істотними умовами договору купівлі-продажу є найменування майна, що продається, та його ціна. Сторонами за договором було здійснено повне виконання усіх істотних умов, а саме: позивач сплатив кошти за гараж, а відповідач передав позивачу документи та ключі на гараж. У відповідності зі ст. 220 ч.2 ЦК України: якщо сторони домовилися про всі істотні умови договору, що підтверджуються письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна зі сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ст. 334 ЦК України: право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Враховуючи викладене та

Outcome: approved