Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. Свій позов мотивує тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 10 лютого 2008 року. Від спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що діти проживають з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач є здоровим та працездатним, інших утриманців немає. Оскільки самостійно утримувати дітей вона немає можливості, просить суд стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 грн. на кожну дитину щомісячно, але неменше 50% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. В підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надала суду заяву про підтримання позову та розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] в підготоче засідання не з`явився, суду надано заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною 3 статті 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам Сімейного кодексу України, відповідає інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб. Дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 10 лютого 2008 року Мильською сільською радою Рожищенського району Волинської області, актовий запис №1 (а.с.2). В шлюбі народилися [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , [NUMBER] . Батьками дітей згідно зазначених свідоцтв є [PERSON] та [PERSON] (а.с.3, 4). На даний час малолітні діти зареєстровані та проживають з матір`ю позивачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідкою про склад сім`ї, виданою 19.05.2020 року Мильською сільською радою Рожищенського району (а.с.5). Судом встановлено, що сторони не можуть дійти згоди щодо утримання їх неповнолітніх дітей, тобто між ними існує спір з цього питання. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст.184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обовязків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батькаі (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до положень ст.ст.76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є працездатним, здоровим, на обліку у лікарів не перебуває, інших неповнолітніх дітей, утриманців він немає. Доказів іншого відповідачем суду не надано. Також встановлено, що позивач немає реальної спроможності самостійно забезпечувати малолітніх дітей належним чином. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та малолітніх дітей, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання малолітніх дітей. Згідно до ч.1, ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.192 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Проаналізувавши зібрані і дослідженів судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що слід стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання їхніх малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі по 1 500 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви 01.06.2020 року (а.с.1) та до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, а позивач звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 420,40 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved