Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що 20 листопада 2014 року вони уклали шлюб з відповідачем, який зареєстрували у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, відповідний актовий запис за №2183. Від даного шлюбу у них дітей не має. Сімейні стосунки між ними не склалися, вони перестали розуміти один одного. Стосунки між ними погіршилися і вони стали чужими людьми, втратили почуття взаємоповаги та любові один до одного. Шлюбні стосунки не підтримують та шлюб носить формальний характер. Відносно примирення категорично заперечує. В подальшому даний шлюб зберігати не доцільно. Ухвалою суду від 22 квітня 2020 року провадження у зазначеній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити, заперечив щодо примирення. Не заперчував щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася про дату, час і місце слухання справи була повідомлена за місцем реєстрації відповідно до ст.128 ЦПК України. За нормою ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 листопада 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , видане 20 листопада 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, відповідний актовий запис за № 2183. (а.с. 4). Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 26 листопада 2018 року в справі № 761/33261/16-ц. Таким чином, позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] сплачений ним судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved