Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з 2000 по 2014 рік. Від подружнього життя мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Рішенням Києво-Святошинським районним судом Київської області від 21 серпня 2014 року було вирішено стягнути з [PERSON] , [INFO] , громадянина України, що зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , ідентифікаційний код [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , громадянки України, що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , ідентифікаційний код [NUMBER] - аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1 000 грн. (одна тисяча) щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 28 липня 2014 року. Аліменти, які стягуються з відповідача, в умовах збільшення рівня цін та прожиткового мінімуму на дитину, недостатньо для матеріального утримання дітей, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище. Позивач самостійно власними силами, намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати неповнолітніх дітей, а також виконувати всі інші обов`язки покладені на неї законом та необхідні для належного утримання наших дітей. Зважаючи на вищевикладене вважала, оскільки, на момент звернення до суду з цим позовом, між сторонами не досягнуто згоди з приводу способу виконання та не дійшли домовленості з [PERSON] свого обов`язку утримувати неповнолітніх дітей, у зв`язку із значними обставинами, матір дитини може подати до суду заяву про зміну розміру аліментів. Тому позивач просила змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] , [INFO] , громадянина України, що зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , ідентифікаційний код [NUMBER] , на підставі рішення Києво- Святошинського районного суду Київської області від 21 серпня 2014 року на користь [PERSON] , [INFO] , громадянки України, що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , ідентифікаційний код [NUMBER] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , аліментів у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш 50% прожиткового мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити. Відповідач направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги позову визнав та просив їх задоволити. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, Рішенням Києво-Святошинським районним судом Київської області від 21 серпня 2014 року було вирішено стягнути з [PERSON] , [INFO] , громадянина України, що зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , ідентифікаційний код [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , громадянки України, що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , ідентифікаційний код [NUMBER] - аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1 000 грн. (одна тисяча) щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 28 липня 2014 року. Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від [INFO] 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Стаття 184 СК України передбачає що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи що відповідачем були визнані вимоги позову в повному обсязі, суд за наявності для того законних підстав, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд знаходить за необхідне задовольнити позов.

Outcome: approved