Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся із позовом до суду та просить ухвалити рішення, на підставі якого визначити місце проживання малолітньої дитини, [PERSON], [INFO], залишивши сина на його утриманні й вихованні. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11 липня 2003 року він зареєстрував шлюб з [PERSON]. Від цього шлюбу вони мають сина, [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та знаходиться на його утримані. Тривалий час вони з дружиною проживають окремо, ведуть кожен своє господарство. 16 жовтня 2007 року шлюб між сторонами розірвано. Позивач вважає, що проживання сина з ним є більш доцільним, ніж з його матір'ю, яка не в змозі надати дитині належного виховання й матеріального утримання. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на обґрунтування вказані в позовній заяві, пояснивши, що дитина в даний час забезпечена усім необхідним, проживає в будинку позивача, має свою кімнату, в якій створені всі належні умови для її проживання та розвитку. Батько особисто займається розвитком дитини відповідно її віку, має дохід і може забезпечити дитину усім необхідним, в тому числі для здійснення своїх обов'язків по вихованню та догляду. При цьому відповідач життям дитини не інтересується, з дитиною не спілкується, але кожного разу при розмові з [PERSON] натякає, що забере дитину та відвезе у м. Київ, та він його більш не побачить, в зв'язку з чим його довіритель вимушений звернутися до суду. Зазначивши, що не заперечують проти заочного розгляду справи. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Петровської районної у м. Донецьку ради, в судове засідання не з'явився, просив суд розглянути справу у його відсутність. Крім того надав суду висновок служби по справах неповнолітніх про доцільність проживання малолітньої дитини, [PERSON], [INFO], разом з батьком. Також просив ухвалити рішення, яке б не суперечило інтересам дитини. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, дійшов до наступного висновку. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 60 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач неодноразово викликалась в судові засідання, будучи своєчасно та належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, заперечень на позов суду не надіслав. Отже, дотримуючись принципу диспозитивності, передбаченого ст.11 ЦПК України, суд розглядає дану цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між [PERSON] (надалі Позивач) та [PERSON] (надалі Відповідач) був зареєстрований 11 липня 2003 року у відділ реєстрації актів громадянського стану Петровського районного управління юстиції м. Донецька, на підставі актового запису за № 170. Від цього шлюбу народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження дитини, серія [NUMBER]. 16 жовтня 2007 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу малолітня дитина залишилась проживати разом з батьками у будинку [ADDRESS]. В жовтні 2011 року [PERSON] зібрала свої речи та виїхала з будинку до м. Києва, залишивши проживати малолітнього сина [PERSON] разом з батьком. У відповідності зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом; під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно; той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею; той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. В судовому засідання встановлено, що батько дитини [PERSON], працює, має стабільний заробіток, його середньомісячна заробітна плата складає 2609 грн. 83 коп.; за місцем роботи та проживання характеризується позитивно; має у власності будинок по [ADDRESS]. Малолітній [PERSON] навчається в Донецькій загальноосвітній школі №108. Відповідно до висновку органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO], встановлено, що родина мешкає в частково впорядкованому приватному будинку, який належить [PERSON] на праві спадщини. Дитина займає окрему кімнату, мебльовану необхідним для дитини меблями - має окреме ліжко, письмовий стіл, полиці для книжок. Дитина забезпечена необхідним сезонним одягом та взуттям. Хлопчик відвідує загальноосвітню школу № 108 м. Донецька. Батько приділяє достатньо уваги вихованню та розвитку дитини. У разі виникнення у матері бажання до спілкування з сином батько не заперечуватиме. В зв'язку з чим орган опіки та піклування вважає доцільним визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з батьком Згідно ст. 6 Декларації з прав дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, що мають виключні обставини, розлучати з матір'ю. Однак, принцип ст. 6 Декларації, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так і зі змісту Конвенції про права дитини. Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Тим більш, що Позивач не заперечує проти спілкування дитини з матір'ю. Відповідно до положення ч.1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», ч.ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Отже, враховуючи, активну участь батька у вихованні дитини, прихильність дитини до батька, створення батьком необхідних житлових умов для нормального навчання й повноцінного відпочинку дитини, доброзичливі стосунки з дитиною, засновані на взаємній любові, повазі один до одного, суд вважає необхідним визначити місцем проживання малолітнього [PERSON], 06 травня 2006 року саме з його батьком, оскільки це буде відповідати насамперед інтересам дитини.

Outcome: approved