Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся з позовом до відповідача - [PERSON] про зобов'язання повернути грошові кошти, отримані в борг. Під час розгляду справи представник позивача надав письмові уточнення до позовної заяви, які підтримав в судовому засіданні і просив стягнути з відповідача борг за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 липня 2012 року відповідач [PERSON] отримав в борг від позивача грошові кошти у сумі 125 500,00 грн., які зобов'язався повертати позивачу частинами - по 31 375,00 грн. з жовтня 2012 року до кінця січня 2013 року щомісячно. Факт отримання від позивача відповідачем грошових коштів підтверджується борговою розпискою від 14.09.2012р., написаною відповідачем у присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] Відповідач свій обов'язок повернути грошові кошти не виконав, ухиляючись від повернення позичених грошей. Сума боргу становить 125 500,00 грн. і зазначений борг позивач просить стягнути з відповідача. Також, позивач просить стягнути на його користь пеню в розмірі 18 184,60 грн., 3% річних в розмірі 3 767,58 грн. (ст. 625 ЦК України) та відсотки за користування чужими коштами (у відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України) у розмірі 9 092,30 грн. Позивачем була направлена письмова претензія з проханням повернути кошти, проте, відповідач борг не повернув, що і стало підставою для звернення до суду. Підтримавши у судовому засіданні вищезазначені позовні вимоги у повному обсязі, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судові засідання не з'явився, про час та місце судового засідання згідно зі ст. 74 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим. Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача і, враховуючи згоду позивача, ухвалив про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог частково з наступних підстав. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від Відповідача виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочину. У відповідності до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Статтею 1047 ЦК України визначено те, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Судом встановлено, що 10 липня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав, а відповідач прийняв у борг 125 500 грн. Факт одержання відповідачем позивача грошових коштів підтверджується письмовою розпискою, в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] Зі змісту розписки убачається, що відповідач зобов'язується повернути позивачу 125 500 грн. в частинами: - жовтень 2012 року - 31 375,00 грн.; - листопад 2012 року - 31 375,00 грн.; - грудень 2012 року - 31 375,00 грн.; - січень 2013 року -31 375, 00 грн. Стаття 1049 Цивільного кодексу України передбачає прямий обов'язок позичальника повернути позику. У зазначений строк відповідач позивачу гроші за виказаним договором не віддав, доказів своєчасного повернення боргу до суду не надав, отже, позовні вимоги про стягнення 125 500 грн. боргу підлягають задоволенню. На підставі наданого суду розрахунку, 3% річних від простроченої суми за період часу з з 01 листопада 2012 року по момент звернення позивача до суду, становить 3 767,58 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, вимога про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми ґрунтується за вимогах Закону, є обґрунтованою і також підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Договором позики не передбачена сплата позичальником пені в разі порушення зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Договором позики також не встановлено розмір та порядок одержання процентів. Відповідно, позовні вимоги про стягнення з відповідача пені та процентів за користування грошовими коштами є необгрунтованими і задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. З матеріалів справи убачається, що судові витрати позивача, відповідно до ст. 79 ЦПК України, складають 1 565, 44 грн., які належить стягнути з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial