Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу, який в процесі судового розгляду уточнив, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 22.05.2013 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до змісту якого позивач надав відповідачу грошову позику в розмірі 2 000 грн. із зобов'язанням повернути вказані кошти за першою вимогою, що підтверджується розпискою відповідача від 22.05.2013 року. 01.04.2014 року позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу про повернення позивачу вищезазначених коштів в строк до 07.04.2014 року. Однак, до цього часу гроші відповідачем позивачу повернуті не були. Таким чином, права позивача на володіння та розпорядження власним майном - грошовими коштами порушуються, що змусило позивача звернутись до суду з даним позовом, в якому позивач просив стягнути з відповідача суму позики в розмірі 2 000 грн. та вартість понесених судових витрат. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивач не заперечує, відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 22.05.2013 року між сторонами по справі було укладено договір позики грошових коштів у сумі 2 000 грн. На виконання даного договору позивачем була надана у розпорядження відповідача зазначена грошова сума, на підтвердження чого відповідачем була власноручно складена, підписана і надана позивачу розписка від 22.05.2013, в якій відповідач визнає факт позики 2 000 грн. та бере на себе зобов'язання повернути позивачу дану грошову суму при першій вимозі (а.с.22). 01.04.2014 року позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу про повернення позивачу вищезазначених коштів в строк до 07.04.2014 року (а.с.5-6). Однак, до цього часу гроші відповідачем позивачу повернуті не були. У відповідності ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов'язання повинні бути виконанні у встановлений строк його виконання. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Так, відповідач, не зважаючи на взяті на себе зобов'язання за договором позики, до теперішнього часу ніякого розрахунку не провів перед позивачем, тому повинний сплатити на його користь суму боргу, що становить 2 000 грн. Судовий збір, понесений позивачем у розмірі 243 грн. 60 коп., що підтверджується квитанцією № від 28.04.2014 року (а.с.1), також підлягає стягненню з відповідача, так як у відповідності ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved