Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу до відповідача [PERSON], посилається на те, що уклав шлюб із відповідачкою 10.06.2007 р., дітей від шлюбу вони не мають. Подружнє життя між сторонами не склалося, сторони є зовсім різними людьми, мають різні інтереси та погляди на життя, не знаходили спільну мову у вирішенні побутових питань, що призводило до виникнення конфліктів між ними, які негативно впливали на їх житті, протягом останніх двох років спільно не проживають та не ведуть спільного господарства. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій підтримав позовні вимоги і просить їх задовольнити, а тому суд ухвалив про розгляд справи у відсутності позивача. Відповідач в судове засідання не з'явилась, хоча за її зареєстрованим місцем проживання двічі надсилались судові повістки, які поверталися без вручення, оскільки відповідач за вказаною адресою не проживає. У зв'язку з тим, що місце проживання відповідача зареєстроване за вказаною позивачем адресою, згідно адресної довідки (а.с.10), то у відповідності до ст.77 ЦПК України відповідач вважається такою, що належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, а тому суд ухвалив про заочний розгляд справи. Даючи оцінку дослідженим доказам у справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб, позивач [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований 10.06.2007 р. Ганнівською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області, актовий запис № 2 (а.с.8). У відповідності із ст.112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з подружжя, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до Постанови ПВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», судом з'ясовано фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховується наявність малолітніх дітей. Між сторонами склалися непорозуміння через відмінність поглядів на життя, у зв'язку із чим шлюбні стосунки між сторонами фактично припинились два роки назад, сторони тривалий час проживають окремо, не підтримують спільне господарство, тому їхній шлюб існує формально. Вирішуючи позов, суд враховує, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на засадах добровільності, взаємоповаги, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. У відповідності до ст.ст. 21,24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування особи до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини, й цим правом скористався позивач, оскільки не бажає проживати у формальному шлюбі, який фактично є припиненим. Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та відновлення шлюбних відносин є неможливим, заява позивача про розірвання шлюбу відповідає його дійсній волі, сторонами не заявлялось клопотання про надання строку для примирення, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Оскільки ініціатором розірвання шлюбу є позивач, то згідно ст.88 ЦПК України, за ним слід залишити понесені витрати на сплату судового збору.

Outcome: approved