Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та просив суд визнати житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, які розташовані по [ADDRESS] спільною частковою власністю [PERSON], 1950 року народження, та [PERSON], 1954 року народження, у рівних частках по 1/2 кожному. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 21.11.1971 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який був розірваний рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 28.03.2013 року. Вони зареєстровані та проживають в одному господарстві в с. Станівці, Глибоцького району, Чернівецької області, однак у різних приміщеннях, і вже більше 10 років вони не ведуть спільне господарство та не мають спільного бюджету. Після розірвання шлюбу між ними постійно виникають конфлікти з приводу володіння та користування майном, яке розташоване на території господарства, внаслідок чого вони неодноразово зверталися до правоохоронних органів з відповідними заявами, сторонами не було поділено набуте під час шлюбу спільне майно, у тому числі житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 28.10.2014 року було залучено до участі в справі [PERSON], як третю особу яка не заявляє самостійних вимог. 23.03.2015 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій також вказав як третю особу Управляння державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області, вказавши та уточнивши крім обставин викладених у первинній позовній заяві і те, що відповідно до технічного паспорту за адресою по [ADDRESS] знаходиться: житловий будинок літ. «А», загальною площею 165,3 кв.м., у т.ч. житловою площею 118,7 кв.м., підвал літ. «АПд», ґанок літ. «а», балкон літ. «а1», коптильня літ. «Б», навіс літ. «В», убиральня літ. «Г», сараї літ. «Д», «Е», «Є», літня кухня літ. «Ж», ґанок літ. «ж», гараж літ. «З», літня кухня-баня літ. «И», підвал літ. «ИПд», вхід до підвалу літ. «ВхПд», ґанок літ. «и», навіс літ. «І», фундамент літ. «Ї», колодязь №1, ворота №2, огорожа №4, 5, 6, хвіртка №7,8 вимощення №І. У зв'язку з відхиленням від проекту забудови вказане нерухоме майно визначено Глибоцьким КРБТІ як самочинне, про що в технічному паспорту зроблена відповідна відмітка. А тому позивач, вказує на те, що він не мав ні фактичних, ні юридичних підстав оформити право власності у позасудовому порядку. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 30.03.2002 року «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», ст.ст. 368, 369, 376 ЦК України, ст.ст. 60, 61 СК України та просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку літ. «А», загальною площею 165,3 кв.м., у т.ч. житловою площею 118,7 кв.м., підвал літ. «АПд», ґанок літ. «а», балкон літ. «а1», коптильня літ. «Б», навіс літ. «В», убиральня літ. «Г», сараї літ. «Д», «Е», «Є», літня кухня літ. «Ж», ґанок літ. «ж», гараж літ. «З», літня кухня-баня літ. «И», підвал літ. «ИПд», вхід до підвалу літ. «ВхПд», ґанок літ. «и», навіс літ. «І», фундамент літ. «Ї», колодязь №1, ворота №2, огорожа №4, 5, 6, хвіртка №7,8 вимощення №І, якій знаходиться за адресою [ADDRESS] області, загальною вартістю 475482,00 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] та в його інтересах представник [PERSON], збільшені позовні вимоги підтримали повністю і просили суд їх задовольнити, обґрунтовуючи обставинами які викладені у позові. Відповідач [PERSON] заперечив проти задоволення своїх позовних вимог, посилаючись на те, що участь у будівництві спірного будинку також приймав [PERSON], який також має право на частку у даному майні. Представник третьої особи без самостійних вимог [PERSON] - [PERSON], заперечила проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що спірне нерухоме майно є самочинно збудованим, а тому позивач може звернутись до суду тільки з позовом про поділ будівельних матеріалів, а також вказувала на те, що її довіритель також приймав участь у будівництві спірного нерухомого майна, і також має право на це майно. Представник Управляння державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області в судове засідання не з'явився, хоча вони належним чином були повідомленні про час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення сторін по справі, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 21 листопада 1971 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 28.03.2013 року. Сторони зареєстровані та проживають в одному господарстві за адресою [ADDRESS], до складу якого входить: житловий будинок літ. «А», загальною площею 165,3 кв.м., у т.ч. житловою площею 118,7 кв.м., підвал літ. «АПд», ґанок літ. «а», балкон літ. «а1», коптильня літ. «Б», навіс літ. «В», убиральня літ. «Г», сараї літ. «Д», «Е», «Є», літня кухня літ. «Ж», ґанок літ. «ж», гараж літ. «З», літня кухня-баня літ. «И», підвал літ. «ИПд», вхід до підвалу літ. «ВхПд», ґанок літ. «и», навіс літ. «І», фундамент літ. «Ї», колодязь №1, ворота №2, огорожа №4, 5, 6, хвіртка №7,8 вимощення №І. Будівництво вищевказаного житлового будинку та господарських будівель і споруд відбувалося під час перебування сторін у шлюбі, воно проводилось на земельній ділянці, яка належить на праві власності позивачу [PERSON], цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд. При цьому, будівництво проводилось на підставі відповідних дозвільних документів, які дають право виконувати будівельні роботи та згідно з затвердженим проектом, про те на даний час будівництво не завершене. У зв'язку з відхиленням від проекту, вказане нерухоме майно вважається збудованим самочинно, що також підтверджується технічним паспортом виготовленим Глибоцьким КРБТІ. Вищенаведені обставини сторонами в судовому засіданні не заперечувались, і відповідно не підлягають доказуванню. Відповідно до висновку №73 судової будівельно-технічної експертизи від 10.02.2015 року ступінь готовності двоповерхового цегляного житлового будинку з підвалом під частиною будинку, що розташований по [ADDRESS], на день дослідження складає 95 відсотків. Як вбачається із первинних та збільшених позовних вимог, предметом позову є поділ спільного майна подружжя, при цьому позивач просить фактично поділити та визнати за ним право власності на 1/2 частину спірного нерухомого майна, яке самочинно збудовано та незавершене будівництвом. Суд вважає, що при визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 ЦК України. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна); якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації з моменту прийняття його до експлуатації; коли ж право власності на нерухоме відповідно до закону підлягає державній реєстрації з моменту такої реєстрації. У разі необхідності право власності на незавершене будівництво, за наявності визначених законом умов, може бути зареєстровано органом, який здійснює державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 331 ЦК). При цьому, до виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва (частина третя статті 331 ЦК), відтак чинним законодавством не передбачено можливості визнання права власності на недобудоване нерухоме майно та тим більше його поділ та визнання за цими частками право власності в судовому порядку. Відповідно до вимог ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно з роз'ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України №6 від 30.03.2002 року «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», на яку також посилається позивач у позовній заяві, а саме у пункті 6 вищевказаної постанови звертається увага на те, що самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди не є об'єктом права власності, і вони не можуть бути предметом поділу. Таким чином, з огляду на викладені обставини, враховуючи, що предметом позовних вимог є поділ спільного майна подружжя, а саме нерухомого майна - житлового будинку, господарських будівель і споруд, які незавершені будівництвом і самочинно збудовані, і відповідно не можуть бути предметом поділу в судовому порядку, а позивач не ставить питання про поділ будівельних матеріалів, використаних при будівництві вищевказаного нерухомого майна, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного, ст.ст. 331, 376 ЦК України, п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 30.03.2002 року «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)»,

Outcome: dismissed