Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Шишацького районного суду Полтавської області з позовом до Харківського державного авіаційного орденів Жовтневої Революції та Трудового Червоного Прапору виробничого підприємства про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до вимог наказу директора Заводу «ТОРА» ХДАВП від 21.07.2014 № 188/л його було звільнено з роботи з посади провідного інженера-конструктора АТ на підставі ч.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штатів. Вважає даний наказ незаконним та таким, що підлягає скасуванню оскільки відповідачем порушено низку норм чинного законодавства. Так, відповідно до ст. 43 КЗпП розірвання трудового договору з підстав передбачених п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) ст. 40 КЗпП може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Рішення про скорочення штатів було прийнято керівництвом заводу 28.094.2014, а погодження з профкомом відбулось лише 18.06.2014 року, що суперечить вимогам п. 4.2.5. Колективного договору затвердженого керівником заводу «ТОРА» ХДАВП та «профспілковим комітетом Профспілки авіабудівників України на заводі «ТОРА», згідно якого рішення про зміну в організації виробництва і праці, про ліквідацію, реорганізацію, перепрофілювання підприємства,скорочення чисельності або штату працівників приймати лише після попереднього погодження з профкомом не пізніше ніж за три місяці до здійснення цих заходів з економічним обґрунтуванням і запланованими заходами щодо забезпечення зайнятості увільнених працівників. З метою виконання вимог закону керівництво заводу пропонувало позивачу інші вакансії, як-то двірник, охоронець, тощо, які не відповідають рівню його знань та кваліфікації та мали, на його думку, на меті приниження його честі та гідності. В зв'язку з викладеним позивач просив суд визнати незаконним та скасувати наказ директора заводу «ТОРА» № 188/л від 21.07.2014 року про його звільнення з посади провідного інженера-конструктора 1 категорії АТ, поновити позивача на вказаній посаді з 21.07.2014 року, стягнути з відповідача матеріальну шкоду за час вимушеного прогулу у розмірі середньо місячного заробітку, який на день звільнення складав 1450 грн., з дня звільнення по день винесення рішення по справі. Вказуючи на те, що порушення його трудових прав керівництвом заводу «ТОРА» вчиняються не вперше та данні порушення призвели до його моральних страждань, які він оцінює у 50000 грн., позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вищевказану суму та постановити окрему ухвалу про систематичне порушення трудового законодавства України посадовими особами заводу «ТОРА» ХДАВП. Представником відповідача за довіреністю Пілат О.О. подано письмові заперечення на позов в якому вона зазначила, що при звільненні позивача порушень трудового законодавства допущено не було, зокрема його було завчасно попереджено про звільнення, позивачу пропонувалась інша (наявна на підприємстві) роботу, але від запропонованих вакансій він відмовився спираючись на той факт, що запропонована йому робота нижче його гідності. Звільнення позивача відбулось після погодження з профспілковим органом. Крім того представник відповідача посилаючись на вимоги п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, згідно якого середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують дню звільнення, зазначила, що позивачем не вірно обраховано його середньомісячну заробітну плату, яка замість вказаної ним суми у 1450 грн., складає 1116,72 грн. Не підлягають на її думку також задоволенню вимоги позивача про стягнення моральної шкоди та винесення судом окремої ухвали про допущені порушення трудового законодавства працівниками заводу «ТОРА» через те, що при звільненні позивача вимоги трудового законодавства порушені не були. В судовому засідання позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав зазначених у позовній заяві, прохали їх задовольнити. Представник позивача наголосив на тому, що порушення трудових прав позивача керівництвом заводу «ТОРА» відбувається вдруге. Зокрема на даний час прокуратурою Комінтернівського району м. Харкова до ЄРДР внесені відомості щодо невиконання рішення Шишацького районного суду Полтавської області про поновлення [PERSON] на роботі. Відповідаючи на запитання головуючого [PERSON] повідомив, що його було ознайомлено з наказом про скорочення під підпис, йому пропонувалась інші робота, яка на його думку не відповідає рівню його освіти та кваліфікації, при цьому на підприємстві були наявні інші вакантні посади, які відповідають його кваліфікації зокрема посади в льотно-іспитовій станції. Розгляд профспілковим комітетом про його звільнення проводився у його відсутність, але за наявності наданої ним згоди про відсутність на засіданні. Представник відповідача Пілат О.О. позов не визнала, вказуючи на те, що звільнення позивача здійснено у відповідності до вимог чинного законодавства. Надала суду пояснення аналогічні викладеним нею у письмових запереченнях. Констатувала, що керівництвом заводу було дійсно порушено п. 4.2.5 Колективного договору в частині недотримання строків звернення до профспілкового органу, але вказане порушення не є підставою для визнання незаконним звільнення позивача. Відповідаючи на запитання головуючого повідомила, підтвердила що на час звільнення позивача на підприємстві були наявні вакансії головного конструктора та інженера по сертифікації та модифікації, але зазначила, що вказані посади позивачу не пропонувалась оскільки перша з них не відповідає рівню кваліфікації позивача, а друга, яка складається 0,5 ставки передбачає неповну зайнятість, а отже не могла бути запропонована позивачу. Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши та оцінивши наявні письмові докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні юридичні факти та супроводжуючі їх правовідносини. Як встановлено судом та не оспорюєтся сторонами з 23.05.2005 до дня звільнення 21.07.2014 позивач та відповідач перебували у трудових відносинах, а саме позивач [PERSON] до дня звільнення працював на посаді провідного інженера-конструктора 1 категорії АТ заводу «ТОРА», який в свою чергу є відокремленим підрозділом Харківського державного авіаційного орденів Жовтневої Революції та Трудового Червоного Прапору виробничого підприємства (а.с. 6-9). 28 квітня 2014 року заводом по технічному обслуговуванню і ремонту авіаційної техніки «ТОРА» було видано наказ № 79 «про вдосконалення організаційної структури підприємства» згідно якого в зв'язку з тяжкою фінансово-економічною кризою, відсутністю замовлень на ремонт авіатехніки, різким скороченням виробництва, неможливістю повноцінного завантаження персоналу, було наказано скоротити з 30.04.2014 наступні штатні одиниці та робочі місця: водій - 2 одиниці, провідний інженер конструктор по АТ - 1 одиниця, комплектувальник - 1 одиниця. Пунктами 3.1. та 3.2. даного документа було наказано ознайомити з ним працівників, що підлягають вивільненню під підпис та створити наказ у відношенні працівників, що підлягають звільненню в зв'язку зі скороченням штатних посад та робочих місць (а.с.64). На підставі наказу по заводу «ТОРА» ХДАВП № 79 від 28.04.2014 вказаним підприємством було видано наказ № 87/л від 29 квітня 2014 року «По особовому складу», яким приписувалось попередити про подальше звільнення за скороченням штату, в передбаченому законодавством України порядку (п.1 ст. 40 КЗпП України) працівників заводу в тому числі позивача [PERSON], таб. № 77, провідного інженера-конструктора 1 категорії АТ, ознайомити вказаних осіб із наказом, вжити заходів щодо подальшого працевлаштування вказаних осіб на підприємстві, а в разі відмови від працевлаштування або неможливості працевлаштування звільнити вищевказаних працівників через 2 місяці після ознайомлення з даним наказом. Роз'яснити працівникам їх права та обов'язки, а також пільги та компенсації при звільненні, надати відомості про працівників, що вивільняються до районного центру зайнятості. Позивач ознайомився з вказаним наказом під розпис 30 квітня 2014 року (а.с.65). Наказом № 165 від 25.06.2014 «про внесення змін» було внесено зміни в пункт 2 вищевказаного наказу в частині звільнення працівників 12 липня 2014 року. З вказаним наказом позивач також був ознайомлений під розпис (а.с. 67). 29 квітня 2014 року Заводом «ТОРА» видано наказ № 81 «Про створення комісії по працевлаштуванню» згідно якого в зв'язку з необхідністю працевлаштування працівників, що підлягають вивільненню через скорочення штатів (чисельності) було створена постійно діюча комісія по працевлаштуванню та звільненню у складі 5 ти осіб, до складу якої також увійшли голова та член профспілкового комітету (а.а.66). Згідно відомості з пропозиціями працевлаштування працівників заводу «ТОРА» ХДАВП в зв'язку зі скороченням штатів [PERSON] були запропоновані посади дефектувальника, згонщика-змивника, двірника, стрілка-пожежника, від яких від відмовився, що підтверджується його власноручним підписом із зазначенням дати 02 липня 2014 року (а.с.68). Вказані посади були запропоновані також іншим працівникам, що підлягали звільненню через скорочення штатів. Факт пропонування [PERSON] вищевказаних вакансій та його відмова від них підтверджується також протоколами засідання комісії по працевлаштуванню та звільненню від 23.06.2014, 25.06.2014, 02.07.2014 (а.с.69-71). Як встановлено судом із змісту витягу з протоколу засідання профспілкового комітету ППО ПАУ на заводі «ТОРА» ХДАВП від 18 червня 2014 року № 92, заслухавши подання адміністрації заводу № 212 від 11.06.2014 року на скорочення з 30.06.2014 року 4-х штатних одиниць в тому числі провідного інженера-конструктора 1 категорії, профспілковий комітет надав згоду на скорочення вищевказаних штатних одиниць. В той же час профспілковим комітетом звернуто увагу керівництва заводу на невиконання колективного договору по забезпеченню занятості робочих основного виробництва, росту обсягів виробництва, що унеможливило б необхідність скорочення штатів. На даний час на заводі склалось ненормальне співвідношення чисельності працівників основного виробництва (22 особи) і інших категорій працівників (100 осіб). Профком наполягав на виконанні керівництвом заводу зобов'язань колективного договору в цілому, а також п. 4.2.5. при всіх подальших змінах в організації виробництва та інше для розробки спільного об'єктивного рішення (а.с.73). Як встановлено судом зі змісту протоколу засідання профспілкового комітету ППО ПАУ на заводі «ТОРА» ХДАВП від 09.07.2014 року № 93, навіть констатувавши порушення керівництвом заводу вимог п. 4.2.5. Колективного договору в частині дотримання строків запланованих звільнень та погоджень їх з профкомом, професійним комітетом, шляхом голосування переважною більшістю голосів, було надано згоду на звільнення [PERSON] за п.1 ст. 40 КЗпП України «скорочення штатів» (а.с.75). Пунктом 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачена можливість розірвання власником або уповноваженим ним органом трудового договору, укладеного на невизначений строк, а також строкового трудового договору до закінчення строку його чинності у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно ч.1 ст. 40 КЗпП звільнення з вищевказаних підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно вимог ст. 43 КЗпП розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1 ст. 40 цього Кодексу може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Згідно ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Згідно п. 10 ст. 38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі або організації: дає згоду або відмовляє у дачі згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця з працівником, який є членом діючої на підприємстві, в установі, організації профспілки, у випадках, передбачених законом; Згідно приписів ст.ст. 1-2 Закону України «Про колективні договори і угоди» колективний договір, угода укладаються на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівників та роботодавців. Колективний договір укладається на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності і господарювання, які використовують найману працю і мають право юридичної особи. Колективний договір може укладатися в структурних підрозділах підприємства в межах компетенції цих підрозділів. Згідно ст. 18 вищевказаного закону на осіб, які представляють роботодавця чи профспілки або інші уповноважені трудовим колективом органи і з вини яких порушено чи не виконано зобов'язання щодо колективного договору, угоді, накладається штраф до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, і вони також несуть дисциплінарну відповідальність аж до звільнення з посади. На вимогу профспілок, іншого уповноваженого трудовим колективом органу роботодавець зобов'язаний вжити заходів, передбачених законодавством, до керівника, з вини якого порушуються чи не виконуються зобов'язання по колективного договору, угоди. Згідно ст. 20 Закону України «Про колективні договори і угоди» порядок і строки накладення штрафів, передбачених цим Законом, регламентуються Кодексом України про адміністративні правопорушення. Справи з цих питань розглядаються судом за поданням однієї із сторін колективного договору, угоди, відповідних комісій або з ініціативи прокурора. Як встановлено судом керівництвом заводу «ТОРА» ХДАВП були дотримані вимоги КЗпП при звільненні позивача [PERSON], зокрема його більше ніж за два місяці до звільнення було під розпис попереджено про подальше скорочення, з метою його працевлаштування йому пропонувались наявні на підприємстві вакантні посади дефектувальника, згонщика-змивника, двірника, стрілка - пожежного, від зайняття яких позивач після взятого часу на роздуми відмовився, профспілковим комітетом за результатом розгляду подання адміністрації заводу 18 червня 2014 року дано згоду на скорочення 4-х штатних одиниць в тому числі посади провідного інженера-конструктора 1 категорії, яку обіймав позивач та 09 липня 2014 року профспілковим комітетом за результатами розгляду подання заводу від 25.06.2014 № 288 погоджено питання звільнення позивача, керівництвом заводу з дотриманням місячного строку після одержання згоди профспілкового органу проведене звільнення позивача наказом № 188/л від 21.07.2014 року. Як встановлено судом із «Штатного розпису по Заводу з технічного обслуговування та ремонту авіаційного техніки «ТОРА» ХДАВП станом на 21 липня 2014 року» інші вакантні посади на підприємстві, аніж ті, що були запропоновані позивачу, на час його звільнення були відсутні, крім посади головного інженера, яка відноситься до вищої ніж у [PERSON] 3 категорії та входить до апарату управління підприємством, а також посади інженера по сертифікації і модифікації в кількості 0,5 штатної одиниці, що унеможливлює призначення на неї позивача, якій обіймав цілу штатну одиницю (а.с 86-102). Твердження позивача про наявність на підприємстві вакантних посад у льотно-іспитовій станції спростовуються вищевказаним документом, згідно якої обидві посади в льотно-іспитовій станції є заміщеними (а.с.93). Крім того аналогічні посади пропонувались й іншим працівниками підприємства, що підлягали звільненню разом з [PERSON] за п.1. ч.1. ст. 40 КЗпП. Вищевказані обставини підтверджується протоколами засідання комісії по працевлаштуванню та звільненню від 23.06.2014, 25.06.2014, 02.07.2014 року та відомістю з пропозиціями по працевлаштуванню (а.с.68-71), а отже у суд не вбачає ознак порушення вимог ст. 49-2 КЗпП України, дискримінації чи приниження честі та гідності позивача [PERSON] адміністрацією заводу «ТОРА» шляхом пропонування йому вищевказаних вакантних посад. Також суд дійшов висновку про те, що пропонуючи [PERSON] та іншим працівникам, які підлягали скороченню вакантних посад дефектувальника та згонщика-змивника (цех технічного обслуговування і ремонту літаків і двигунів), які відносяться до робочих основного виробництва (а.с.101), керівництво заводу виправляло ситуацію щодо ненормального співвідношення чисельності робочих основного виробництва і інших категорій працівників, на чому наголошував профспілковий комітет у протоколі від 18.06.2014 року № 92 під час розгляду питання про скорочення штатних одиниць (а.с.73). Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Суд вважає, що обставини на які посилається представник відповідача підтверджуються належними та допустимими доказами дослідженими судом в судовому засіданні, а також особистими поясненнями представника відповідача про те, що вакантна на підприємстві посада головного конструктора не була запропонована позивачу в зв'язку з тим, що відноситься до вищої категорії, а також входить до адміністрації заводу, а отже не відповідає професії та спеціальності [PERSON] згідно ст. 49-2 КЗпП, а вакантні посади інженера по сертифікації і модифікації в обсязі 0,5 штатної одиниці також не була запропонована позивачу, оскільки передбачає неповну зайнятість. В той же час позивачем не надано жодних належних доказів, що підтверджують порушення керівництвом заводу «ТОРА» вимог трудового законодавства при його звільненні окрім недодержання вимог п. 4.2.5. Колективного договору щодо строків погодження з профспілковим комітетом рішень про зміни в організації виробництва в тому числі щодо скорочення чисельності або штату робітників. Допущення керівництвом заводу «ТОРА» порушень вимог п. 4.2.5 Колективного договору на 2009-2011 роки суд не вважає обставиною, що вказує на незаконність звільнення [PERSON] за п.1 ст. 40 КЗпП України, оскільки навіть констатувавши наявність вказаного порушення профспілковий комітет підприємства у відповідності до вимог п. 10 ст. 38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» переважною більшістю голосів надав згоду на звільнення [PERSON] з посади провідного інженера-конструктора заводу «ТОРА» за п. 1 ст. 40 КЗпП України, а вся процедура звільнення [PERSON] проведена з дотриманням вимог вищевказаного Кодексу. Допущення ж порушення вимог колективного договору керівництвом заводу є підставою не для поновлення [PERSON] на роботі, як звільненого незаконно, а для притягнення винної особи з числа керівництва заводу до адміністративної та дисциплінарної відповідальності згідно вимог ст.18, 20 Закону України «Про колективні договори і угоди» та ст. 41-2 КУпАП за ініціативою сторін колективного договору, відповідних комісій або з ініціативи прокурора. Вважаючи звільнення позивача [PERSON] таким, що здійснено у відповідності до вимого КЗпП, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди. З приводу позовних вимог про винесення судом окремої ухвали суд дійшов наступного висновку. Згідно приписів ст. 211 ЦПК України суд має право, а не обов'язок, реагувати на виявлені ним порушення закону, а також виявлені ним причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, шляхом постановлення і направлення окремої ухвали. Таким чином окрема ухвала є формою профілактичного впливу суду (судді), як носія судової влади, на виявлені ним безпосередньо правопорушення, а отже питання її винесення не може бути предметом позовних вимог. Враховуючи те, що під час розгляду справи судом не встановлено порушень КЗпП сторонами у справі, а ст. 20 Закону України «Про колективні договори і угоди» не відносить суд до кола суб'єктів, уповноважених на ініціювання питання про притягнення винних у порушенні колективного договору осіб до відповідальності, суд не вбачає підстав для постановлення у справі окремої ухвали. Таким чином суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] до відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed