Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду із позовною заявою, якою просив стягнути з [PERSON] ([INFO], зареєстрований за адресою: [INFO]) на користь [PERSON] ([INFO], зареєстрованого за адресою: [INFO]) суму боргу за договором позики у розмірі 100 000 грн. (Сто тисяч гривень), інфляційні втрати у розмірі 6 000 грн. (шість тисяч гривень), 3% річних, що складає 1627,40 грн. (одна тисяча шістсот двадцять сім гривень, сорок копійок), 13,5 % річних, що складає 7323,30 грн.( сім тисяч триста двадцять три гривні, тридцять копійок, а також сплачений позивачем судовий збір за подання цієї позовної заяви у розмірі 1 149,51 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивачем вказано про те, що 20 квітня 2017 року [PERSON] (далі позивач) надав [PERSON] (далі відповідач) у борг грошові кошти у розмірі 100 000 грн., про що відповідачем позивачу була складена розписка та надана йому в оригіналі. За укладеною розпискою відповідач зобов'язувався повернути позивачу позичені грошові кошти 30 травня 2017 року, однак у зазначений термін відповідач не повернув позивачу грошові кошти, отримані у борг в сумі. 100 000 грн. [PERSON] звертався до відповідача 30.05.2017 року та неодноразово після цієї дати з проханням повернути гроші у вищезазначеній сумі, проте [PERSON] так і не повернув гроші до сьогоднішнього дня. На зазначену суму позивачем нараховано три відсотки річних, інфляційні втрати, а також подвійну облікову ставку НБУ на зазначену суму, які позивач просить стягнути. У судове засідання сторони не зявились, позивачем подано заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Повідомлений у встановленому законом порядку відповідач у судове засідання не зявився, власне судові повістки відповідачем не отримувались у звязку із відсутністю даних про його зареєстроване місце проживання. Технічна фіксація судового процесу не проводиться на підставі ч.1 ст.247 ЦПК України. Судом встановлено, що у позивача мається розписка, складена від імені відповідача про отримання коштів у розмірі 100\~000 (сто тисяч) гривень від позивача у борг із терміном повернення 30 травня 2017 року (а.с. 6). Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст.1049 ЦК встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обовязок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до чч.1 та 2 ст.207 ЦК (у редакції, чинній на час укладення договору позики) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічних висновків дійшов Верховний суд України у постанові від 13 грудня 2017 у справі № 309/3458/14-ц. Таким чином, відповідач, отримавши кошти від позивача, зобовязався їх повернути у строк, визначний у розписці, тобто 30.05.2017. Назване зобовязання відповідач не виконав, а тому суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача в цій частині та стягнути із відповідача борг у розмірі 100\~000,00 грн. на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Розмір такої плати складає 7323,30 грн. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем нараховано інфляційні витрати у розмірі 6000 гривень за червень-листопад 2017 року від часу прострочення до моменту звернення до суду. Підсумковий індекс інфляції позивачем у розрахунку визначено на рівні 106 відсотків. Три відсотки річних вирахувано позивачем у розмірі 1627,40 грн. за 198 днів прострочення, які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача. Зважаючи на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Долю судових витрат суд вирішує в порядку ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved