Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. З 01 жовтня 2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2018 року, було розірвано. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач інших неповнолітніх/повнолітніх дітей чи непрацездатних батьків не має, тому має змогу надавати допомогу на утриманні сина. Оскільки відповідач добровільно допомогу на утримання сина не надає, ухиляється від її надання, позивач вимушена звернутися до суду. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 із всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 700 грн. Ухвалою суду від 21 січня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено у порядку загального позовного провадження. 13 лютого 2019 року до суду надійшли заперечення на позовну заяву, в яких вказано, що відповідач допомогу на утримання сина надає добровільно та у достатньому розмірі, здійснює оплату його мобільних послуг, дарує подарунки на свята та дні народження. Окрім цього, на утриманні відповідача перебуває неповнолітній син [PERSON], [INFO], та мати дитини [PERSON], яка перебуває у непрацездатному стані у зв'язку із пологами. Відповідач перебуває на обліку у лікаря невропатолог, що свідчить про складний стан здоров'я та потреби у лікуванні та має заборгованість перед АТ КБ «Приватбанк» у розмірі 24 234, 47 грн. Вказано, що позивач не скористалася правом на подачу заяви про видачу судового наказу, судовий збір за подачу якої є значно меншим, ніж за подачу позовної заяви, тому судовий збір необхідно стягнути пропорційно зі сторін по 384,20 грн. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, то оскільки позивач не скористалася правом на надання правової допомоги за рахунок держави, то вказана обставина є підставою для відмови у задоволенні вимог у цій частині. Просить стягнути з нього аліменти на утриманні сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. 26 лютого 2019 року представником відповідача до суду надані обґрунтування судових витрат про понесення відповідачем витрат на правову допомогу у розмірі 3 000 грн. Ухвалою суду від 26 лютого 2019 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду. 21 березня 2019 року позивач до суду надала відповідь на відзив, у якому вказала, що відповідачем не підтверджено факту спільного проживання із [PERSON] та перебування останньої на його утриманні, оскільки наданий відповідачем акт від 11 лютого 2019 року складений на конкретну дату, що у відповідності до ст. 21 СК України не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Щодо перебування відповідача на обліку у лікаря невропатолога, то надана відповідачем довідка на підтвердження цього не відповідає затвердженим Наказом МОЗ України від 14 лютого 2012 року № 110 формі, тому не може бути прийнята до уваги як доказ. Довідка ж банку про наявність заборгованості не є доказом, що підтверджує тяжкий майновий стан відповідача. Щодо тверджень відповідача про невикористання позивачем права на подачу заяви про видачу наказу про стягнення аліментів, що оскільки між сторонами існує спір, скористатися вказаним правом позивач не може. Просить позовні вимоги задовольнити повністю. У судовому засіданні позивач [PERSON] вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Коломоєць І.В. у судовому засіданні проти позову заперечував, вказав, що вважає достатнім стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/6 частини від заробітку, проте не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу просив відмовити, витрати по сплаті судового збору стягнути пропорційно із сторін. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З 01 жовтня 2014 року позивач [PERSON] перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Комунарського районного управління юстиції шлюбі, який рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2018 року було розірвано. У свідоцтві про народження [PERSON], [INFO], виданому 17 лютого 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Комунарського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 128, батьками вказані [PERSON] та [PERSON] Згідно зі ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Судом встановлено, що на даний час дитина проживає разом з матір'ю, що підтверджується довідками № 04-26/2-17216 та № 04-26/3-1727 від 27 вересня 2018 року. Згідно зі ст. 183 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У свідоцтві про народження [PERSON], [INFO] року, батьками вказані [PERSON] та [PERSON] Надана відповідачем довідка КУ «Міська лікарня № 1» не може бути прийнята судом до уваги як доказ перебування відповідача на обліку у лікаря невропатолога, оскільки остання не відповідає затвердженій наказом МОЗ України від 14 лютого 2012 року № 110 формі, то у розумінні ст. 78 ЦПК України є недопустимим доказом. Щодо тверджень відповідача про перебування на його утриманні непрацездатної [PERSON], то вказана обставина у розумінні п. 3 ч. 1 ст. 183 СК України не є підставою, яка має бути врахована при визначення розміру аліментів, оскільки [PERSON] не є дружиною відповідача. Твердження відповідача по перебуванню у скрутному матеріальному становищі через наявність заборгованості перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у розміні 24 234, 47 грн. не приймаються до уваги судом, оскільки поряд із наявною заборгованістю відповідачем підтверджено факт добровільного надання допомоги на утримання сина, що підтверджується платіжними дорученнями від 07 січня 2018 року, від 06 лютого 2018 року, 07 березня 2018 року, 06 квітня 2018, від 08 листопада 2018 року, 06 грудня 2018 року на суму по 2010, 05 грн., від 05 травня 2018 року на суму 2512, 56 грн., від 03 грудня 2018 року на суму 218, 10 грн., від 05 січня 2019 року на суму 2000 грн. Суд зазначає, що розмір допомоги на утримання сина упродовж 2018 року та на початку 2019 року визначався відповідачем самостійно, кошти сплачувалися добровільно, тому наявність заборгованості відповідача перед банком не є достатньою підставою для визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню, у розмірі, який просить відповідач. Відповідно до ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно зі ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дитини, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання дитиною сторін коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина мала б тоді, коли б утримувалася обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у частині від доходу як раз і забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Оскільки позивач, мати неповнолітньої дитини, займається її вихованням та утриманням, батько дитини матеріальну допомогу на утримання сина надає, проте не у достатньому розмірі, суд вважає достатнім стягнення аліментів з відповідача у розмірі 1/4 із всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Встановлено, що позов було подано позивачем до суду 15 січня 2019 року. На підставі ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, то суд дійшов до наступного. 11 січня 2019 року між позивачем [PERSON] та адвокатським об'єднанням «ШЕРЕМЕТА І ПАРТНЕРИ» укладено договір про надання правової допомоги № 06-19, відповідно до п.1.1 якого клієнт доручає, а адвокатське об'єднання приймає на себе зобов'язання надавати клієнту правову допомогу усіма законними методами та способами правової допомоги у всіх справах, які пов'язані чи можуть бути пов'язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних прав та законних інтересів. Вартість послуг АО за договором клієнт оплачує у гривнях по факту виконаних робіт, шляхом перерахування на банківський рахунок АО (п.5.1.). За результатами надання правової допомоги АО направляє клієнту рахунок - фактуру за надані послуги на основі [PERSON] - приймання - передачі послуг. 11 січня 2019 року між АО «ШЕРЕМЕТА І ПАРТНЕРИ» укладено акт виконаних робіт за наслідками якого складено рахунок - фактуру № 01 від 11 січня 2019 року, відповідно до якого сума за складання позовної заяви про стягнення аліментів складає 700 грн. Відповідно до квитанції від 11 січня 2019 року, [PERSON] на користь АО «ШЕРЕМЕТА І ПАРТНЕРИ» здійснено оплату витрат на правову допомогу згідно акту виконаних робіт від 11 січня 2019 року у розмірі 700 грн. Згідно зі ст. 137 ЦПК України, а результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Щодо заперечень відповідача про стягнення з нього витрат на правову допомогу, які були понесені позивачем, оскільки остання не скористалася правом на надання правничої допомоги за рахунок держави, суд вважає за необхідне вказати наступне. Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Оскільки звернення особи за наданням правничої допомоги є її правом, яке реалізується самостійно, то невикористання особою права на безоплатну правову допомогу не може бути підставою для відмови у стягнення понесених особою витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи викладене, беручи до уваги, що вимоги позивача підлягають задоволенню, позивачем понесені витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 700 грн., що підтверджено матеріалами справи, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 700 грн. Беручи до уваги, що позивач на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, враховуючи, що при винесення рішення суд повинен вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України вважає за можливе стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 704 гривні 80 копійки.

Outcome: approved