Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача КП «Київпастранс» про визнання незаконними і скасування наказів про матеріальні стягнення. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він перебуває у трудових відносинах з КП «Київпастранс» з серпня 2005 року, працюючи на посаді водія тролейбусу Куренівського тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо (далі по тексту - КТРЕД). Під час роботи до нього було застосовано матеріальне стягнення, що не мало правових підстав і не було погоджено з профспілкою, членом виборного органу якої він є. Так, наказом в.о. директора КТРЕД [PERSON] від 28.12.2018 року № 194 його було позбавлено 25 % премії за грудень 2018 року за те,що він ніби то вчинив невиконання вимог п.6.11 Інструкції водія тролейбуса (не брав участі у зборі проїзної плати, відсутність квитків) та відмовився надати шляхову документацію для перевірки при роботі 06.12.2018 року на тролейбусі № 4019, маршрут № 29. Також, наказом в.о. директора КТРЕД [PERSON] від 17.01.2019 року № 8 його було позбавлено 25 % премії за грудень 2018 року за те, що він ніби то вчинив невиконання вимог п.6.11 Інструкції водія тролейбуса (не брав участі у зборі проїзної плати, відсутність квитків) та відмовився надати шляхову документацію для перевірки при роботі 20.12.2018 року на тролейбусі № 4019, маршрут № 29. Крім того, наказом в.о. директора КТРЕД [PERSON] від 31.01.2019 року № 19 його позбавлено 50 % премії за січень 2019 року за те, що він ніби то вчинив порушення вимог п.6.11 Інструкції водія тролейбуса (не брав участі у зборі проїзної плати, відсутність квитків) та відмовився надати шляхову документацію для перевірки при роботі 03.01.2019 року та 10.01.2019 року на тролейбусі № 4019, маршрут № 29. Накладення цих стягнень позивач вважає незаконним, вказуючи на порушення процедури застосування стягнення, а також вважає, накладення цих стягнень тиском через його участь у профспілковій діяльності, оскільки накладення відбулось за відсутності складу проступку. Крім того, в основу оскаржуваних наказів покладено безпідставні та необґрунтовані докази, а відповідно до посадової інструкції водія тролейбуса він не зобов`язаний мати в наявності та продавати квитки, а також надавати шляхову документацію для перевірки контролерам. Також, на момент його притягнення до матеріальної відповідальності він вже перебував на посаді члена профспілкового комітету, а тому реалізувати своє право на позбавлення премії роботодавець міг лише за наявності попереднього згоди виборного профспілкового органу, членом якого він є, чого в даному випадку не було. Позивач вважає, що в.о. директора [PERSON], користуючись безконтрольністю з боку вищестоящого керівництва, наданими йому повноваженнями щодо дотримання трудової дисципліни в структурному підрозділі зловживає, сам порушує трудове законодавство. Тому, виходячи з таких обставин, позивач вважає, що КП «Київпастранс» є безпосереднім відповідачем у справі та зобов`язано покласти край систематичному порушенню трудового законодавства з боку [PERSON] , як в.о. директора структурного підрозділу. Посилаючись на викладені обставини, позивач висуває позовні вимоги до третьої особи на стороні відповідача - в.о. директора КТРЕД [PERSON], відповідно до яких просить визнати незаконним і скасувати пункти вищевказаних оскаржуваних наказів про притягнення його до матеріальних стягнень. Також, позивач висуває позовні вимоги до відповідача, відповідно до яких просить зобов`язати відповідача вжити заходів до в.о. директора КТРЕД КП «Київпастранс» [PERSON] щодо припинення дискримінації членів ППО ВПЗУ КТД КП «Київпастранс» щодо належності чи неналежності до профспілки. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 02.04.2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 02.05.2019 року до суду надійшов відзив представника відповідача Юрко О.Є. на позовну заяву. У даному відзиві представник відповідача заперечує проти позовних вимог, вказуючи на їх необґрунтованість та безпідставність. Так, представник відповідача вказує на те, що пред`явлення позовних вимог щодо скасування пунктів у наказах суперечить чинному законодавству та є порушенням процесуальних прав та обов`язків третьої сторони. Представник відповідача стверджує, що стягнення на позивача було накладено правомірно та з дотриманням відповідної процедури, а накладення стягнення у вигляді позбавлення або зменшення премії накладається на всіх водіїв, які не дотримуються ефективності збору виручки незалежно від їх приналежності до будь-якої з профспілок. Також, представник відповідача звернула увагу на те, що чинним законодавством України надано право саме підприємствам самостійно визначати умови та розміри преміювання, а в.о. КТРЕД [PERSON] має належні повноваження для вирішення питання щодо заохочень. Посилаючись на викладене та на відсутність будь-яких порушень під час накладення матеріального стягнення на позивача, представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 24.07.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 24.10.2019 року до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача, в якому представник відповідача вказує на те, що позивач не може бути членом профспілкового комітету в зв`язку з малочисельністю профспілкової організації. 16.12.2019 року до суду надійшли додаткові пояснення позивача стосовно його членства у ППО ВПЗУ КТД КП «Київпатранс». 17.12.2019 року до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача, в яких представник відповідача зауважує на те, що вказані позивачем дії та рішення, що є змістом заявлених вимог, не можна вважати дискримінаційними, оскільки в розрізі даного спору до таких не відносяться. Крім того, позивачем не наведено обґрунтувань стосовно обмеження його у правах у порівнянні з іншими працівниками підприємства. 27.02.2020 року до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача щодо посадової інструкції позивача. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 13.05.2020 року залучено до участі у справі [PERSON] в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача. 07.07.2020 року до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача щодо дотримання вимог законодавства при застосуванні стягнень. 04.08.2020 року до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача щодо наявності у в.о. директора КТРЕД повноважень для встановлення та позбавлення премій працівникам внаслідок виконання/невиконання ними своїх посадових обов`язків. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення. Представник відповідача Горбач Г.В. в судовому засіданні проти позову заперечувала та просила відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Третя особа [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Третя особа - в.о. директора КТРЕД [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність в.о. директора КТРЕД [PERSON] на підставі наявних матеріалів. Заслухавши пояснення сторін, їх представників та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває у трудових відносинах з КП «Київпастранс» з 13.08.2005 року та працює на посаді водія тролейбусу КТРЕД (а.с.87-88). Наказом в.о. директора КТРЕД [PERSON] від 28.12.2018 року № 194 позивача було позбавлено 25 % премії за грудень 2018 року за невиконання вимог п.6.11 Інструкції водія тролейбуса (не брав участі у зборі проїзної плати, відсутність квитків), відмовився надати шляхову документацію для перевірки при роботі 06.12.2018 року на тролейбусі № 4019, маршрут № 29 (а.с.91). Наказом в.о. директора КТРЕД [PERSON] від 17.01.2019 року № 8 позивача було позбавлено 25 % премії за грудень 2018 року за невиконання вимог п.6.11 Інструкції водія тролейбуса (не брав участі у зборі проїзної плати, відсутність квитків) та відмовився надати шляхову документацію для перевірки при роботі 20.12.2018 року на тролейбусі № 4019, маршрут № 29 (а.с.96). Наказом в.о. директора КТРЕД [PERSON] від 31.01.2019 року № 19 позивача позбавлено 50 % премії за січень 2019 року за невиконання вимог п.6.11 Інструкції водія тролейбуса (не брав участі у зборі проїзної плати, відсутність квитків) та відмовився надати шляхову документацію для перевірки при роботі 03.01.2019 року та 10.01.2019 року на тролейбусі № 4019, маршрут № 29 (а.с.101). Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст.ст.2, 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Відповідно ч.2 ст.48 ЦПК України, позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Як вбачається зі змісту ст. 51, 175 ЦПК України, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов`язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст. 51 ЦПК України та з урахуванням ч. 5 ст. 12 ЦПК України роз`яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача. Таким чином, суд, як державний орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 1 ч. 1 ст. 189 ЦПК України та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів. Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, та від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України). В свою чергу, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц зроблено правовий висновок про те, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 червня 2019 року у справі №910/17792/17, дійшла висновку, що суд, вирішуючи справу не може своїм рішенням установлювати права чи обов`язки третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, а також установлювати чи захищати їх права, тобто винести рішення або ухвалу суду про права чи обов`язки цих третіх осіб. Так, звертаючись до суду із даним позовом, позивач висуває вимоги про скасування оскаржуваних наказів саме до третьої особи по справі - в.о. директора КТРЕД [PERSON] Судом позивачу неодноразово роз`яснювалось та пропонувалось уточнити позовні вимоги, проте позивач категорично наполягав на позовних вимогах саме в такій редакції та висував ці вимоги саме до в.о. директора КТРЕД [PERSON] Аналізуючи зміст позовних вимог в світлі вищенаведених правових позицій Верховного Суду, суд приходить до висновку про неможливість задоволення вимог про скасування наказів, оскільки ці вимоги пред`явлено до третьої особи у справі. Відповідно до вищевказаних норм закону, позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до третьої особи задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не взмозі вирішувати та задовольняти позов без пред`явлення таких вимог до особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача). Враховуючи вищенаведене, суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині. Що ж стосується вимог позивача до КП «Київпастранс» про зобов`язання відповідача вжити заходів до в.о. директора КТРЕД КП «Київпастранс» [PERSON] щодо припинення дискримінації членів ППО ВПЗУ КТД КП «Київпастранс» щодо належності чи неналежності до профспілки, то суд також не вбачає підстав для задоволення цих вимог. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу того, що з боку в.о. директора КТРЕД [PERSON] вчиняються будь-які дії з дискримінації членів ППО ВПЗУ КТД КП «Київпастранс» щодо належності чи неналежності до профспілки. Крім того, позивач висуває такі вимоги відносно всіх членів такої профспілки, хоча не має таких повноважень. Відтак, вказані вимоги є недоведеними та необґрунтованими. Відтак, з урахуванням вищевикладеного, на підставі системного аналізу наведених правових норм в сукупності з наявними доказами у справі, суд не вбачає фактичних доказів та правових підстав для задоволення позову, а тому відмовляє позивачу в задоволенні вимог в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed