Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовом та, відповідно до заяви про збільшення позовних вимог, що надійшла до суду 18.03.2016р., просить стягнути з [PERSON] грошові кошти з урахуванням інфляції та 3% річних в сумі 4 794, 37 грн. та сплачені ним судові витрати в сумі 657, 72 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 04.08.2014 року позивач з відповідачем уклав усний договір поставки будівельного матеріалу. В підтвердження даної домовленості та своїх намірів щодо виконання умов договору позивач передав відповідачу 10 000, 00 грн., про що відповідачем 04.08.2014р. власноручно написана розписка. Відповідач, в свою чергу, зобов'язався придбати будівельний матеріал та доставити його протягом двох тижнів. Однак, відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань та передав частину грошових коштів у розмірі 4 500, 00 грн. третій особі, яка і виконала зобов'язання у повному обсязі, а з залишкової грошової сум ним повернуто лише 2 500, 00 грн., решту до цього часу так і не було повернуто, що і зумовило звернення позивача до суду. В судовому засіданні представник позивача підтримала збільшені позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні 13.06.2016р. зазначив, що збільшені позовні вимоги визнає в повному обсязі, зобов'язався протягом місяця повернути кошти позивачу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.08.2014 року між [PERSON] (надалі - покупець) та [PERSON] (надалі - продавець (постачальник)) укладено усний договір поставки будівельного матеріалу, за умовами якого покупець передає продавцю 10 000, 00 грн., а продавець в свою чергу зобов'язався придбати та доставити будівельний матеріал (ракушняк) протягом двох тижнів покупцю. За умовами цієї угоди покупець повинен сплатити продавцю вартість будівельного матеріалу в розмірі 10 000, 00 грн. Того ж дня, 04.08.2014р. на виконання вказаного договору позивач сплатив відповідачу грошові кошти в розмірі 10 000, 00 грн. Відповідач отримав зазначені грошові кошти в розмірі 10 000, 00 грн., про що ним була власноручно написана розписка (а.с. 8). Однак, відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань та передав частину грошових коштів у розмірі 4 500, 00 грн. третій особі, яка і виконала зобов'язання у повному обсязі, а з залишкової грошової сум ним повернуто лише 2 500, 00 грн. В подальшому у розмові з позивачем відповідач пообіцяв повернути решту коштів, але на сьогоднішній день цього так і не зробив, що і є причиною спору. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає з суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Як встановлено в судовому засіданні, не заперечується сторонами та підтверджується матеріалами справи, відповідно до вимог укладеного договору позивач виконав свої зобов'язання та передав кошти відповідачу на придбання та поставку будівельного матеріалу у встановлений строк. Разом з тим, відповідач визнав факт того, що у строки, обумовлені вказаним договором, він свої зобов'язання не зміг виконати та передав частину грошових коштів третій особі, яка і виконала взяті ним зобов'язання у повному обсязі. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. До того ж, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору (ч.ч. 1, 2 ст. 902 ЦК України). Отже, як встановлено в судовому засіданні та не заперечується відповідачем, свої зобов'язання за договором відповідач не виконав, їх виконала третя особа, тоді як такі умови договір не передбачав. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також при проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі викладеного, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі викладеного,

Outcome: approved