Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суду з позовною заявою до [PERSON] на обґрунтування вказавши, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 24 червня 2006 року. У спільному шлюбі 21 травня 2007 року у них народилася донька [PERSON]. Відповідач ігнорує інтереси дитини, в добровільному порядку допомогу на утримання доньки не надає, донька знаходиться на її повному утриманні. Просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частки (але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) щомісячно з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка [PERSON] надала до суду заяву якою просила проводити судове засідання без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] повідомлявся про дату та час судового засідання шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви з додатками, за останньою відомою адресою його реєстрації та шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті суду. В судове засідання відповідач не зявився, відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 червня 2006 року по 05 травня 2014 року. 21 травня 2007 року у сторін народилася спільна дитина донька [PERSON], (а.с. 7). Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони не можуть дійти згоди щодо утримання їх неповнолітньої дитини, тобто між ними існує спір. Обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків, при цьому цей обов'язок покладається як на матір дитини так і на батька. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. У відповідності зі ст.180 Сімейного Кодексу України та роз'яснення п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки та сина. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням викладеного, оскільки сторони перебували у шлюбі, від шлюбу мають спільну дитину, яка проживає разом з матір'ю, утримуються за рахунок матері позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей в розмірі 1/4 частини його заробітку підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються від дня предявлення позову. Небажання відповідача надавати докази, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. За подання позову до суду про стягнення аліментів позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної вимог, у зв'язку з чим з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави у розмірі 704,80 гривень. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місць суд допускає до негайного виконання відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України.

Outcome: approved