Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], діючих від свого імені та від імені неповнолітньої доньки [PERSON], [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування житлом, в обґрунтування якого вказав, що він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: м.Димитров Донецької області, вул.Петровського, б.27, який належить йому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Другою Красноармійською державною нотаріальною конторою 27.09.1082 року, реєстровий № 2527. На даний час у зазначеному будинку зареєстровані: він, його дружина [PERSON], його донька [PERSON], зять [PERSON], його онуки, які є дітьми його доньки та зятя, [PERSON] та малолітня [PERSON], [INFO]. З липня 2014 року відповідачі фактично не мешкають за вказаною адресою, оскільки вони всією сімєю виїхали на постійне проживання до [INFO], оформили свідоцтва про надання тимчасового притулку на території Російської Федерації, працюють, а малолітня [PERSON] відвідує дитячий садок за місцем проживання. За період з липня 2014 року по теперішній час відповідачі не зявлялися в його будинку, вся обовязки по сплаті житлово-комунальних послуг та податку на землю виконуються тільки ним. Тому позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, додавши, що реєстрація відповідачів у належному йому будинку спричиняє перепони в оформленні субсидії та у наступній його реалізації. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до судового засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені відповідно до цивільно-процесуального законодавства. [PERSON] та [PERSON] також письмово сповістили суд про повне визнання позовних вимог та про те, що їх неповнолітня донька [PERSON], [INFO], забезпечена іншим житлом, зареєстрована та фактично мешкає разом з ними на території Автономної Республіки Крим. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Димитровської міської ради [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти визнання малолітньої [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки реєстрація за місцем мешкання у Російській Федерації є тимчасом, щодо інших відповідачів просила вирішити справу на розсуд суду. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовну вимоги свого чоловіка у повному обсязі. Заслухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що будинок, розташований за адресою: Донецька область, м.Димитров, вул.Петровького, б.27, належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Другою Красноармійською державною нотаріальною конторою 27.09.1982 року, реєстровий номер 2527, що підтверджується дублікатом вказаного договору, виданого 24.03.2005 року державним нотаріусом Донецького обласного державного нотаріального архіву, реєстровий номер 4-31, зареєстрованим Димитровським бюро технічної інвентаризації 14.12.2005 року (а.с.14, 15). Відповідач [PERSON], яка перебуває у шлюбі з відповідачем [PERSON], є донькою позивача [PERSON] і третьої особи [PERSON] та має в шлюбі дітей: сина [PERSON], [INFO], і доньку [PERSON], [INFO], що встановлено на підставі копій свідоцтв про народження, про шлюб (а.с.6, 7, 9, 10). Згідно за довідкою виконавчого комітету Димитровської міської ради від 16.02.2016 року за адресою: Донецька область, м.Димитров, пров.Петровького, б.27, зареєстровані: позивач [PERSON], [INFO], дружина позивача [PERSON], [INFO], донька позивача [PERSON], [INFO], зять позивача [PERSON], [INFO], онук позивача [PERSON], [INFO], онука позивача [PERSON], [INFO], (а.с.24). Відповідно до відривної частини бланку повідомлення про прибуття іноземного громадянина або особи без громадянства до місця прибуття відповідачів [PERSON], [PERSON], та малолітню [PERSON] взято на облік за адресою: Ставропільській край, Промишлений район, м.Ставропіль, ст.Пламя, б.177. Відповідача [PERSON] взято на облік за адресою: Ставропільській край, Промишлений район, м.Ставропіль, вул.Гагаріна, б.1а (а.с.16-19). Згідно свідоцтвам про надання тимчасового притулку відповідачі тимчасово зареєстровані на території Російської Федерації, а саме: [PERSON] до 10.08.2016 року, [PERSON] до 21.01.2017 року та [PERSON] до 18.06.2016 року (а.с.20-22). Відповідно до довідки муніципальної бюджетної дошкільної виховної установи «Дитячий сад № 35 «Море» м.Феодосії Республіки Крим від 12.02.2016 року малолітня [PERSON], [INFO], відвідує вказану установу з серпня 2014 року та по теперішній час (а.с.23). Згідно акту виконавчого комітету Димитровської міської ради від 16.02.2016 року, виготовленого квартальною координаційного комітету № 4 самоорганізації населення м.Димитрова за участю мешканців-сусідів, відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та малолітня [PERSON] з 2014 року по день складання акту за адресою: Донецька область, м.Димитров, пров.Петровського, б.22, не проживали (а.с.25). Факт не проживання відповідачів у житловому приміщенні позивача у судовому засіданні підтвердили допитані свідки. Свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач батько його невістки [PERSON], яка одружена з його сином [PERSON] Син з невісткою та двома онуками вже два роки проживають у Криму в районі м.Феодосія, куди вони переїхали добровільно, там вони працевлаштувалися, онучка [PERSON] ходить до дитячого садку. До цього діти мешкали зі сватами за адресою: м.Димитров, пров.Петровського, 27. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона мешкає по-сусідству з [PERSON] та [PERSON], які проживають в м.димитров по вул.Петровського, 27. Раніше з Щегловими проживала їх єдина донька [PERSON] з сімєю: зятем [PERSON] та двома онуками [PERSON] і [PERSON]. Приблизно влітку 2014 року [PERSON] з сімєю добровільно виїхала до Криму і більше в м.Димитров до батьків не поверталася. За приписами ст.41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності, гарантує право власності, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Згідно за ст.150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей, та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 405 ЦК України визначені права членів сімї власника житлового приміщення на користування цим приміщенням. За чинним житловим законодавством членами сімї власника житлового приміщення визнаються дружина, чоловік, їх діти, батьки та інші особи, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть спільне з ним господарство (ч.2 ст.64 ЖК України). Судом встановлено, що відповідачі та їх малолітня донька зареєстровані за адресою домоволодіння позивача, належного йому на праві приватної власності, у якості повнолітніх членів його сімї та не є співвласниками спірної житлової площі. Також судом достовірно встановлено, що відповідачі та їх малолітня донька не мешкають у житловому приміщенні позивача за вищевказаною адресою з 2014 року по теперішній час. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Зясовуючи причини відсутності відповідача понад встановлені строки на спірній житловій площі, суд не знайшов, що вони були поважні. Враховуючи вищенаведене, а саме те, що будь-яких договорів щодо користування будинком позивача між сторонами не встановлено, як і не встановлено прояви відповідачів інтересу до вказаного житла понад один рік, суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] таким, що втратили право користування жилим приміщенням, підлягають задоволенню. Одночасно, суд не може задовольнити вимоги позивача щодо визнання неповнолітньої особи такою, що втратила право користування, з наступних підстав. У відповідності до ч.2 ст.2 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, набрала чинності для України 27.09.1991 року, Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сімї. За ч.1 ст.3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 27 Конвенції, Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. За ч. 1 Закону України «Про охорону дитинства», охорона дитинства система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав. Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», діти члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Оскільки реєстрація дитини за адресою: Російська Федерація, Ставропільський край, Промишлений район, м.Ставропіль, вул.Пламя, буд.177, носить тимчасовий характер, то позбавлення дитини права користування житловим приміщенням за адресою: м.Димитров Донецької області, пров.Петровського, б.27 буде порушенням її прав на користування житлом і тому у задоволенні позовних вимог до [PERSON], [INFO], необхідно відмовити. На підставі ст.150 СК України, ст.ст.386, 405 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: partial