Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), Державна казначейська служба України про відшкодування шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на виконанні Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби перебував виконавчий лист від 04.04.2016 року № 718/2129/15-ц, виданий Кіцманським районним судом Чернівецької області про усунення за його рахунок перешкод ТОВ «Агропроменергосервіс» в користуванні земельною ділянкою несільськогосподарського призначення шляхом знесення самовільно зведеної будівлі столярного цеху та прибудови до нього. Зазначає, що відповідно до постанови № 53236605 від 13 січня 2017 року, Кіцманським районним відділом ДВС відкрито виконавче провадження, щодо примусового виконання виконавчого листа №718/2129/15-ц. Вказує, що в ході проведення виконавчих дій державним виконавцем накладено арешт та описано належне йому майно, про що складено постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 9 березня 2017 року та 6 квітня 2017 року. Згідно із названими постановами загальна кількість описаного і арештованого майна склала 53 позиції. Описане і арештоване майно передане на зберігання [PERSON] . Також вказує, що постановою старшого державного виконавця Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Шивкеник Н.Є. від 21 листопада 2018 року знято арешт з нерухомого майна, яке належить йому та знаходиться на зберіганні у [PERSON] та постановою від 3 грудня 2018 року виконавче провадження закінчено у зв`язку із фактичним повним виконання судового рішення, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання судового рішення. Врахочуючи вищевказане, вважає, що арештоване майно підлягало поверненню йому згідно із переліком і в кількості визначеними у постановах від 9 березня 2017 року та 6 квітня 2017 року, всього 53 позиції. Крім цього вказує, що незважаючи на неодноразові його звернення до відповідача (ДВС) про повернення належного йому майна з відповідального зберігання [PERSON] , його вимоги ігнорувалися, що змусило його звернутися до Кіцманського районного суду з відповідною скаргою на дії ДВС. Ухвалою Кіцманського районного суду від 27 вересня 2019 року у справі №718/2129/15-ц в задоволенні скарги відмовлено. Постановою Чернівецького апеляційного суду від 10 грудня 2019 року скасовано ухвалу Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27 вересня 2019 року в частині відмови у задоволенні скарги на бездіяльність Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області щодо повернення та передачі описаного та арештованого майна, а скаргу задоволено - визнано бездіяльність Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області щодо повернення та передачі йому описаного та арештованого майна постановою старшого державного виконавця Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Шивкеник Н.Є. від 9 березня 2017 року та постановою старшого державного виконавця Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Шивкеник Н.Є. від 6 квітня 2017 року неправомірною. Крім цього зазначає, що станом на день подачі позову, його майно, яке було описане і арештоване постановами старшого державного виконавця Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Головного Територіального управління юстиції у Чернівецькій області Шивкеник Н.Є. від 9 березня 2017 року та від 6 квітня 2017 року, незважаючи на визнану судом неправомірну бездіяльність відповідача, залишається на зберіганні у [PERSON] і йому не повернуто, що позбавляє його права володіння і розпорядження своїм майном, що є грубим порушенням права власності і завдало йому вже чималої шкоди. Вказує, що в результаті неправомірних дій відповідача, пов`язаних із ухиленням від повернення належного йому майна з відповідального зберігання [PERSON] , йому завдано матеріальної шкоди в розмірі 202992 гривні, що проявилося у наступному. Відповідно до умов договору від 02.11.2018 року [PERSON] зобов`язався здійснити продаж належного йому деревообробного (фрезерно -шипорізного) верстату ТSМ, що перебував на відповідальному зберіганні у [PERSON] , в строк до 02.11.2019 року (включно) за ціною 129306 гривень, що еквівалентно сумі 4600 доларів США. В разі невиконання зобов`язання щодо передачі майна згідно договору купівлі - продажу, він зобов`язаний був повернути покупцеві отриманий ним завдаток в подвійному розмірі (п. 4 договору). Згідно із розпискою від 02.11.2018 року завдаток в розмірі 1300 доларів США, що станом на момент отримання завдатку складало 36543 грн., він отримав 02.11.2018 року. Оскільки було порушено умови договору, однак не з його вини, [PERSON] змушений був повернути отриманий завдаток у подвійному розмірі покупцю в сумі 2600 доларів США, але не менше 73086 гривень в якості повернення задатку, що підтверджується розпискою від 01.04.2020 року, а тому вважає, що йому завдано реальні збитки неправомірними діями відповідача на вказану суму. Крім цього, в результаті неправомірних дій відповідача ним не отримано кошти у вигляді доходів від реалізації належного йому деревообробного верстату (упущена вигода). Так, згідно з договором вартість деревообробного верстату складала 129 906 грн. (4600, 00 дол. США), однак, в результаті неправомірних дій відповідача реалізація станка не відбулася, а тому упущена з вини відповідача вигода складає 129906 гривень. Враховуючи вищенаведене, просив позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Представник відповідача Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце слухання справи, однак скерував на адресу суду відзив на позовну заяву, у якому вказав, що позов не визнає, у зв`язку з тим, що 27.04.2016 року державним виконавцем відкрито виконавчо провадження № 50977442 по примусовому виконанні виконавчого листа Кіцманського районного суду № 718/2129/15-ц та надіслана постанова про відкриття виконавчого провадження сторонам, а боржнику наданий термін для добровільного виконання, а саме: усунути за рахунок [PERSON] перешкоди ТзОВ «Агропроменергосервіс» в користуванні земельною ділянкою несільськогосподарського призначення загальною площею 1,1007 га., що розташована по [ADDRESS] шляхом знесення самовільно зведеної на місці навісу з електротельфером позначеного на плані інвентарної справи літ. «Д», забудови столярного цеху та прибудови до неї. Зазначає, що на виконання вказаного виконавчого документу державним виконавцем проведено виконавчі дії, а саме описано та арештовано майно зберігача, яке було передано на зберігання ТОВ «Агопроменергросервіс». Вказує, що 03.12.2018 року виконавче провадження по виконавчому листі Кіцманського районного суду № 718/2129/15-ц закінчено. Цією ж постановою накладений арешт на майно боржника знято, скасовано всі інші заходи примусового виконання, вказана постанова [PERSON] оскаржена не була. Враховуючи наведене, просив відмовити у задоволенні позовним вимог. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце слухання справи, однак скерував на адресу суду відзив на позовну заяву, у кому вказав, що Управління казначейства не визнає позовних вимог повністю посилаючись на те, що хоча матеріалами справи і підтверджується часткова бездіяльність відповідача Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) при закритті виконавчого провадження, проте між протиправною поведінкою органу ДВС та наслідками, що настали у вигляді заподіяної позивачу шкоди відсутній причинно-наслідковий зв`язок, як один із обов`язкових елементів складу правопорушення. Зазначає, що на час вирішення даного спору, позивач не надав фактів відсутності описаного та арештованого майна у відповідального за зберігання, при цьому вимагає відшкодувати повну вартість майна з Державного бюджету України, а отже не втратив права та об`єктивної можливосі на отримання належного йому майна. Крмі цього позивач не довів факту заподіяння йому шкоди саме у заявленому розмірі, також ним не подано доказів про те, що арештоване майно є знищеним. Також відсутні докази про притягнення відповідального за зберігання до кримінальної відповідальності за ст.388 КК України. Також зазначає, що оскільки, неправомірність дій Кіцманського районного ВДВС ГТУЮ у Чернівецькій області встановлено постановою Чернівецького апеляційного суду від 10.12.2019 року у справі №718/2129/15ц, яка набрала законної сили, то відповідно до п.1 ст.1166 ЦКУ майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В даному випадку позивачем не доведено факту виникнення шкоди на момент подачі позову до суду, не спростовано, те що саме неправомірна поведінка відповідача призвела до виникнення збитків. Враховуючи наведене, просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Суд заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та відзиви сторін на позовну заяву, зібрані у справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 46 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи. Відповідно до ч.1 ст. 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. Згідно частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Судом встановлено, що постановою Чернівецького апеляційного суду від 10.12.2019 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково - ухвалу Кіцманського районного суду від 27.09.2019 року в частині відмови у задоволенні скарги [PERSON] на бездіяльність Кіцманського РВДВС Головного ТУ в Чернівецькій області щодо повернення та передачі [PERSON] описаного та арештованого майна скасовано, а вищевказану скаргу задоволено: визнано бездіяльність Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Головного ТУЮ в Чернівецькій області щодо повернення та передачі [PERSON] описаного та арештованого майна постановою старшого державного виконавця Шивкеник Н.Є. від 09.03.2017 року та від 06.04.2017 року неправомірною, в решті ухвалу залишено без змін (а.с.5-12). Постановою Чернівецького апеляційного суду від 10.12.2019 року встановлено, що постановою державного виконавця Кіцманського районного відділу ДВС від 13.01.2017 року відкрито виконавче провадження №53236605 щодо примусового виконання виконавчого листа №718/2129/15ц, виданого Кіцманським районним судом Чернівецької області 04.04.2016 року. Далі постановою старшого державного виконавця Кіцманського районного відділу ДВС від 21.11.2018 року знято арешт з нерухомого майна, яке належить [PERSON] та знаходиться на зберіганні [PERSON] , а постановою від 03.12.2018 року виконавче провадження по виконавчому листі Кіцманського районного суду № 718/2129/15-ц закінчено (а.с. 5-12). Також судом встановлено, що 02.11.2018 року між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу деревообробного станка (верстата) фразерно-шипорізний, марки TSM, виробник Італія, згідно якого ціна зазначеного майна складає 129306 гривень, що еквівалентно 4600 доларів США. На підтвердження укладення договору і його виконання Покупець передаєв Продавцеві завдаток у розмірі 36543 гривні, що еквівалентно 1300 доларів США, згідно курсу встановленого НБУ на момент внесення завдатку (а.с.13). Згідно розписки від 02.11.2018 року [PERSON] отримав від [PERSON] завдаток у розмірі 36543 гривні, що еквівалентно 1300 доларів США, на підтвердження укладення договору купівлі-продажу (а.с.14). Відповідно до розписки від 01.04.2020 року [PERSON] отримав від [PERSON] 2600 доларів США в рахунок повернення подвійного розміру завдатку згідно умов договору від 02.11.2018 року (а.с.15). Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідно до положень ст. 124 Конституції України ч, 2, 3 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними чи юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Відповідно до положення ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з ч.1, п.8 ч.2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ч.1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу положень статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Завдаток є одним зі способів забезпечення виконання зобов`язань. На відміну від інших способів забезпечення, завдатком забезпечуються тільки договірні зобов`язання. Завдаток є грошовою сумою чи рухомим майном, яке видає боржник кредитору в рахунок належних з нього платежів за договором, по-перше, на підтвердження відповідного зобов`язання, а по-друге, на забезпечення виконання такого зобов`язання. Слід також зазначити, що Цивільним кодексом прямо не передбачено можливих розмірів завдатку, а його сума визначається сторонами на власний розсуд. Однак із договірної практики випливає, що розмір завдатку не є більшим за суму основного боргу. Законодавством встановлено наслідки, які наступають у випадку порушення або припинення зобов`язань, які завдатком забезпечуються. Так, у випадку, коли порушення відбулося: з вини боржника - кредитор залишає собі завдаток; з вини кредитора - у кредитора виникає обов`язок повернути боржнику сам завдаток, а також як додаток до цього - сплатити суму в розмірі завдатку (якщо завдатком є грошова сума) чи вартості завдатку (якщо завдатком є певна річ, що має грошову оцінку). Боржник/кредитор, який винен у порушенні відповідного зобов`язання, має обов`язок відшкодувати іншій стороні збитки. Сума відшкодованих збитків має дорівнювати сумі, на яку збитки більші за розмір завдатку. Проте сторони в договорі можуть по-іншому вирішити це питання. Крім того, якщо зобов`язання припиняється перед його виконанням чи у зв`язку з тим, що його неможливо виконати, завдаток має бути повернутий. Розписка - це документ, який підтверджує передачу й одержання грошей, матеріальних цінностей, документів тощо від установи чи приватної особи. Розписки можуть бути приватними й службовими та повинні містити такі реквізити: назва документа, текст, дата, підпис, засвідчення (за необхідності). Текст приватної розписки має містити такі відомості: прізвище, ім`я, по батькові (повністю) того, хто дає розписку й підтверджує отримання (за необхідності вказується назва документа, що підтверджує особу отримувача, та його вихідні дані);прізвище, ім`я, по батькові (повністю) того, кому дається розписка (за необхідності вказується назва документа, що підтверджує його особу, та його вихідні дані); конкретні дані (найменування, кількість, стан, термін тощо) матеріальних цінностей, що передаються. Кількість, вартість вказуються цифрами й словами; засвідчення підпису особи, яка дає розписку, за необхідності засвідчується посадовою особою установи, де вона працює, за місцем проживання чи нотаріальною конторою. Таким чином судом встановлено належність досліджених в судовому засіданні оригіналів та копій наданих позивачем розписок від 02.11.2018 року про отримання [PERSON] від [PERSON] завдатку у розмірі 36543 гривні, що еквівалентно 1300 доларів США, на підтвердження укладення договору купівлі-продажу (а.с.14) та від 01.04.2020 року про отримання [PERSON] від [PERSON] 2600 доларів США в рахунок повернення подвійного розміру завдатку згідно умов договору від 02.11.2018 року (а.с.15). Згідно ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. У п. 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень ст. 56 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень ст. ст. 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Вказані положення відображені у правовій позиції, висловленій Верховним Судом України від 11.09.2013р. у справі № 6-48цс13. Позивач [PERSON] при подачі позовної зяави посилався на те, що ним був уладений договір купівлі продажу деревообробного станка (верстата) з [PERSON] , на підтвердження якого останнім надано завдаток [PERSON] у сумі 36543 гривні, про що свідчить розписка. Однак вказаний завдаток повернутий покупцю у подвійному розмірі у зв`язку з порушенням продавцем умов вказаного договору із за неправомірної бездіяльності Кіцманського РВ ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області щодо повернення та передачі [PERSON] описаного та арештованого майна постановами старшого державного виконавця Кіцманського РВ ДВС ГТУЮ в Чернівецькій області Шивкевич Н.Є. від 09.03.2017 року та від 06.04.2017 року, яке зберігається у відповідального зберігача [PERSON] , що не дало змоги позивачу вільно володіти та розпоряджатися власним майном. Бездіяльність Кіцманського РВДВС ГТУЮ в Чернівецькій області щодо повернення та передачі [PERSON] описаного та арештованого майна встановлена постановою Чернівецького апеляційного суду від 10.12.2019 року, яка набрала законної сили, а тому відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України ця обставина доказуванню не підлягає. Щодо вимоги позивача [PERSON] про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, а саме не отримання доходу від реалізації належного йому майна - деревообробного верстату, вартістю 129 906 грн. (4600, 00 дол. США) у яку входить розмір отриманого ним завдатку 73086 гривень, заподіяних під час здійснення виконавчого провадження, то [PERSON] не надано доказів на підтвердження факту відсутності (знищення) описаного та арештованого майна у відповідального за зберігання, а отже позивачем не втрачено об`єктивної можливосі на отримання належного йому майна. Відповідно до п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Згідно з підпунктом 1 пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Зазначені рішення передаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для виконання. Відповідно до пункту 23-1 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України єдиний казначейський рахунок - це рахунок, відкритий центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (далі - Казначейство України), у Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України, на якому консолідуються кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування та кошти інших клієнтів, які відповідно до законодавства знаходяться на казначейському обслуговуванні. Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215 (далі - Положення), Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення). Згідно із пунктом 9 Положення Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. Відповідно до підпункту 14 пункту 4 Положення про головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12 жовтня 2011 року № 1280, Головне управління Казначейства відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Із системного аналізу наведених нормативно-правових актів вбачається, що Державна казначейська служба України, діючи від імені держави в цілому, здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. Правовий статус цього органу визначається функціями з обслуговування єдиного казначейського рахунку держави, пов`язаними з консолідацією та обслуговуванням Державного бюджету України, зокрема й з безспірним списанням коштів державного бюджету. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 359/11706/15-ц, провадження № 61-13907св18 та від 10 січня 2019 року у справі № 532/1243/16-ц, провадження № 61-34251св18. Враховуючи вищенаведене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, а саме стягнути на користь позивача понесені ним прямі збитки, спричинені неправомірною бездіяльністю Кіцманського РВ ДВС ГТУЮ в Чернівецькій області щодо повернення та передачі належного [PERSON] описаного та рештованого майна, завданих під час здійснення виконавчого провадження, в сумі розміру завдатку сплаченого покупцю за невиконання взятих ним на себе договірних зобовязань. На підставі викладеного,

Outcome: partial