Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , 3-тя особа - Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації, [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовано наступними обставинами. Розпорядженням Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 16.07.2019 року №415 «Про встановлення опіки над [PERSON] , [INFO] , її житлом та майном» призначено [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , опікуном над малолітньою онукою (по батьківський лінії), дитиною, позбавленої батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] , її житлом та майном. Відповідно до ВП № 55509937 виконавчого листа №356/404/17 від 18 грудня 2017 року Березанського міського суду Київської області щодо стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частки від доходів боржника постановлено щомісячно до досягнення повноліття на утримування повинно проводитися за період з 05.04.2017 року по 15.08.2018 року, тобто на протязі одного року та чотирьох місяців, що злісно та умисно не виконується боржником [PERSON] . Відповідно до ВП № 59454415 щодо примусового виконання виконавчого листа №356/1373/17 від 06.06.2019 року Баришівського районного суду Київської області присуджено стягнення аліментів з боржника [PERSON] . [INFO] на користь [PERSON] на утримування малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини з усіх видів доходів до повноліття дитини починаючи з 19.12.2017 року. За даним виконавчим провадженням Боржник [PERSON] , [INFO] також не здійснив жодної оплати. Доказом зазначених обставин є Довідка Березанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області (надалі - ДВС) від 13.09.2019 року №6084 «про неотримання аліментів» та постанови ВП №59454415 від 13.12.2019 року. Умисел несплати аліментів Боржником [PERSON] , [INFO] на утримання своєї малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] полягає у тому, що він в період призначення аліментів та до цього часу працює на підприємствах, має стабільний високий дохід, заробітну плату отримує без затримки, але сплачувати аліменти не бажає. Як [PERSON] заявив керівнику ДВС Іораш Світлані Миколаївні: - аліментів не платив і платити не буду. Ухиляння від виконання батьківського обов`язку утримувати дитини є однією із підстав для позбавлення батьківських прав батька відносно до своєї малолітньої дитини. Відповідно до Довідки Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги Березанської міської ради», ідентифікаційний код 42241755 від 17 вересня 2019 року №16 малолітня дитина [PERSON] , [INFO] не перебуває на обліку в КП Центр, декларація із сімейним лікарем не складалася. Відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 19.03.2018 року № 503 «про затвердження Порядку вибору лікаря, який надає первинну медичну допомогу, та форми декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу» у зв`язку з проведенням реформи первинної ланки охорони здоров`я з 2018 року для отримання фінансування на медичну допомогу Пацієнт і лікар повинен підписати декларацію про вибір лікаря пацієнтом, який надаватиме первинну допомогу вразі необхідності. Зазначена обставина указує на беззаперечний факт, що [PERSON] - батько малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ніколи не піклувався і не піклується про її здоров`я, що є одним доказом ухиляння від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дитини. Також [PERSON] умисно з самого народження і до цього часу не зареєстрував свою доньку [PERSON] , [INFO] за місцем своєї реєстрації та проживанням. Зазначений беззаперечний факт характеризує [PERSON] його реальне негативне ставлення до інтересів дитина, яка повинна бути соціально захищена. Відповідно до відомостей з Спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №152 з поглибленим вивченням англійської мови Деснянського району м. Києва [PERSON] , як батько малолітньої дитини - учениці 7-6 класу [PERSON] , [INFO] , за період навчання в школі [PERSON] з 2017 року і до цього часу жодного разу не цікавився життям дитини, її здоров`ям, моральним та психологічним станом, не приймав участь в загально-шкільних та класних зборах, не пропонував фінансову допомогу в додаткових витратах направлених на розвиток дитини. Зазначені обставини є беззаперечним фактом систематичного та злісного невиконання батьківських обов`язків громадянином [PERSON] , [INFO] , по відношенню до своєї малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідач по Справі [PERSON] умисно не спілкується з своєю малолітньою донькою - [PERSON] , [INFO] , не бажає з нею зустрічатися. Так, 21 вересня 2019 року моя, [PERSON] , внучка [PERSON] перебуваючи в м. Березань, за місцем проживання її батька [PERSON] гуляючи з моїм чоловіком [PERSON] по місту, проходила поряд зі своїм батьком [PERSON] , [INFO] , але той різко від її відвернуся, навіть не привітавшись, швидко зник. Така дія [PERSON] є явна неповага до своєї дитини, приниженням її людської гідності. Дана обставина характеризує реальне ставлення батька [PERSON] до своєї дитини [PERSON] , виконання своїх обов`язків по відношенню до дитини. А також дана обставина є підтвердженням, що [PERSON] не бажає змінювати своє свавільне ставлення до своєї доньки на доброзичливе. Аналогічна ситуація відбулася 10 березня 2020 року в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва. [PERSON] , побачивши свою дочку [PERSON] , [INFO] з нею не привітався, не став з нею спілкуватися, перекосив обличчя в злорадну ухмилку та пройшов повз дитини. Зазначений беззаперечний факт указує на ту обставину, що [PERSON] не бажає приймати участь у вихованні своєї малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідач по справі [PERSON] [INFO] не тільки не піклується про здоров`я своєї доньки [PERSON] , [INFO] , але і не приймає участі у її вихованні, і в утриманні дитини, не піклується про її фізичний, духовний та моральний розвиток, не готує свою доньку [PERSON] до її самостійного життя, не забезпечує здобуття дитиною повної загальної освіти. У зв`язку з домашнім насиллям, яке постійно вчиняв [PERSON] , [INFO] , разом із своєю коханкою [PERSON] над малолітньою [PERSON] , [INFO] , [PERSON] проживає з позивачем за її місцем проживання у [ADDRESS] з 24 лютого 2017 року і до цього часу, куди [PERSON] , відправив дитину добровільно, і при цьому він не віддав особисті речі дитини, одяг взуття, іграшки, ноутбук, музикальний інструмент, підручники, шкільні прилади. За весь період [PERSON] жодного разу не намагався провідати дитину, поздоровити її з днем народження чи зустрітися з дитиною у вихідні чи святкові дні у місті Березань, куди майже кожного вихідного чи святкового дня приїздить [PERSON] .Змінювати свою поведінку у кращу сторону [PERSON] по відношенню до своєї доньки [PERSON] не бажає і примусово це зробити неможливо. Проживаючи у її позивача - [PERSON] , сім`ї за адресою - [ADDRESS] [PERSON] , виховується у безпечному, спокійному та стійкому середовищу, що є благополучним.Забезпечуючи найкращі інтереси малолітньої онучки - [PERSON] , їй виділили окрему кімнату, облаштовану необхідними меблями, ноутбук, планшет, мобільний телефон, необхідний набір шкільних підручників, сучасної художньої літератури, усі шкільні прилади, музикальний інструмент. Позивач фінансово забезпечила відвідування онучкою гуртків з танців. Додатково забезпечила онучку [PERSON] умовами, за яких вона займається мистецтвом. Щорічно починаючи з самого малого віку для оздоровленім [PERSON] вивозить на море. Також, оплачує відпочинок [PERSON] в дитячому таборі «Артек», участь в фестивалях «...ComicConUkraine2019» та «DisaidBend », а також оплачує участь [PERSON] в екскурсіях по вивченню історії та культури України, походи по музеях, театрах, оплачуються репетитори з англійської та німецької мови, з математики. Вона за власний рахунок повністю забезпечили [PERSON] одягом, взуттям та іншими домашніми речами. Жодного разу батько - [PERSON] , [INFO] не компенсував хоч би частково витрат та ще й категорично відмовляється сплачувати аліменти на утримання дитини. Також, [PERSON] ми постійно поповнює рахунок мобільного телефону та на банківській юніорській картонці, кошти якої дитина використовує на свій розсуд на свої власні потреби. Діаночка зареєстрована за її, [PERSON] и місцем реєстрації та приймає участь у приватизації житла. Також, [PERSON] укладений договір з сімейним лікарем з надання первинної допомоги онучці [PERSON] . Вона любить свою онучку [PERSON] , вона росте у любові, повазі до її гідності, честі, інтересів, прав та свобод, є захищена від усіх негараздів, та виховується у спокійному, благополучному та стійкому середовищі. З метою забезпечення найкращих інтересів малолітньої онучки [PERSON] , необхідно позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до його доньки [PERSON] [INFO] . Посилаючись на викладені обставини справи, Позивач просить суд: -позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18 березня 2020 року відкрито провадження в справі за [PERSON] до [PERSON] , 3-тя особа - Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, [PERSON] - про позбавлення батьківських прав. Призначено підготовче засідання по названій справі. Протягом підготовчого розгляду позивач вимоги позову підтримала в повному обсязі. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації надав суду Висновок про доцільність задоволення позовних вимог. [PERSON] протягом розгляду справи вимоги позову підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Протягом розгляду справи відповідача до суду не з`являвся, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. У поданому 26 травня 2020 року відзиві на позовну заяву проти задоволення позову заперечував. Додатково пояснив, що позивач дійсно є бабусею [PERSON] , але не має жодних прав на неї. Заочне рішення Березанського міського суду Київської області від 2017 року № 356/417/17 про визначення місця проживання [PERSON] з позивачем було скасовано судом апеляційної інстанції, в задоволенні вимог [PERSON] було відмовлено. Також, постановою Верховного суду від 28 серпня 2019 року було скасовано рішення Баришівського районного суду Київської області від 20 вересня 2018 року про позбавлення його батьківських прав щодо [PERSON] . Відповідач наголошує, що несплата аліментів не є доказом ухилення від участі у вихованні дитини та підставою для позбавлення батьківських прав. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16 березня 2021 року закрито підготовче провадження у справі за [PERSON] до [PERSON] , 3-тя особа - Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, [PERSON] - про позбавлення батьківських прав. Призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`являвся, про час та місце його проведення повідомлений належним чином. Протягом розгляду справи у судовому засіданні подавав заяви про відкладення розгляду справи. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Відповідно до п.11 ч.1 ст.2, п.5 ч.5 ст.12 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Згідно з ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Батьками неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Батьки малолітньої дитини розірвали шлюб 13.10.2010 року. Позивачка [PERSON] є бабусею малолітньої [PERSON] , [INFO] та матір`ю відповідача [PERSON] . Мати дитини, [PERSON] , [INFO] рішенням Овруцького районного суду Житомирської області, позбавлена батьківських прав стосовно неповнолітньої доньки, [PERSON] , 2007 року народження. З листопада 2012 року дитина фактично проживала з батьком, [PERSON] . 22.05.2013 року рішенням Апеляційного суду Київської області, визначено місце проживання дитини, [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, [PERSON] . Батько дитини, [PERSON] , проживає за адресою: [ADDRESS] . З лютого місяця 2017 року, неповнолітня дитина, [PERSON] , [INFO] , проживає разом з бабусею за адресою: [ADDRESS] . 26.11.2020 року рішенням Київського апеляційного суду визначено місце проживання дитини, [PERSON] , [INFO] , разом з бабусею, [PERSON] . Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 20.09.2018 року позбавлено батьківських прав батька, [PERSON] , стосовно малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . Постановою Київського апеляційного суду від 21.05.2019 року рішення Баришівського районного суду Київської області залишено без змін. 16 липня 2019 року розпорядженням Деснянської районної в місті Києві держаної адміністрації Семенчук Світлану Миколаївну було призначено опікуном над малолітньою [PERSON] , 2007 року народження. Постановою Верховного суду від 28 серпня 2019 року рішення Баришівського районного суду Київської області від 20 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 травня 2019 року в частині вирішення позову про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , скасовано та прийнято в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог було відмовлено. 05 червня 2020 року розпорядженням Деснянської районної в місті Києві держаної адміністрації було припинено опіку над [PERSON] , 2007 року народження. Відповідно до наданого суду Висновку № 102/021/38-994 від 15 лютого 2021 року Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, на яку покладено повноваження органу опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав батька [PERSON] стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] . Відповідно до вищевказаного висновку, встановлено, що: 1)З лютого місяця 2017 року, неповнолітня дитина, [PERSON] , [INFO] , проживає разом з бабусею (по лінії батька), [PERSON] та її чоловіком, [PERSON] , якого, малолітня [PERSON] , вважає та називає дідусем, за адресою: [ADDRESS] . 2)Ситуація в родині не змінилась, батько жодним чином не намагається налагодити стосунки з донькою, [PERSON] , 2007 року народження, не приймає участі у її житті, вихованні, навчанні тощо. 3)Згідно характеристики спеціалізованої школи № 152 з поглибленим вивченням англійської мови Деснянського району міста Києва, [PERSON] проживає в родині з бабусею і дідусем, батько із сім`єю не проживає, мати позбавлена батьківських прав. Дівчинка навчається у школі з 2017 року. Закінчила 2019-2020 навчальний рік на достатньому рівні. Діана систематично відвідує школу, пропусків без поважних причин немає. На труднощі [PERSON] опікуни не скаржились. [PERSON] спостережлива, уважна. До громадських доручень ставиться відповідально. Бабуся та дідусь допомагають їй, підтримують у навчанні і громадських справах, завжди відвідують батьківські збори. Тато [PERSON] у вихованні своєї доньки участі не бере, на батьківських зборах жодного разу не був, з класним керівником і вчителями не зустрічався. [PERSON] має охайний вигляд, доглянута. Дитина забезпечена всім необхідним для навчання та розвитку. Стосунки між дитиною і бабусею з дідусем щирі, доброзичливі, дружні. 4)Згідно довідки розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Березанського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заборгованість [PERSON] станом на 31.12.2020 року становить 225 588, 42 грн. Також, [PERSON] , значиться у Єдиному реєстрі боржників. Відповідно до Довідки Комунального некомерційного підприємства «Центр медико - санітарної допомоги № 3» Семенчук Діана перебуває на обліку Комунального некомерційного підприємства «Центр медико - санітарної допомоги № 3» під наглядом лікаря. Контроль за здоров`ям [PERSON] здійснює її бабуся [PERSON] . Відповідно до відповіді Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) № 27170/1.3-20,27518/1.3-30 у боржника [PERSON] існує заборгованість по сплаті аліментів сукупний розмір якої перевищує суму платежів понад два роки, у зв`язку з чим на [PERSON] був накладений штраф. Між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо належного батьківського виховання та доказуванню підлягають обставини щодо ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування дитини Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 153 СК мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до приписів ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст.152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписом ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них, а також повно і всебічно досліджувати обставини справи, оскільки, позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на недобросовісних батьків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позивачем доведено ті обставини, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не сприяє позивачу у забезпеченні дитині необхідного медичного догляду та лікування, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дитиною, не дає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу тощо. Зазначені фактори, як кожен окремо, такі в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, з урахуванням винної поведінки батька, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. При цьому суд враховує ті обставини, Відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження неможливості виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню дитини, а також прояву з його боку щонайменшої батьківської турботи. Отже, встановлені обставини вказують на злісне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню й матеріальному утриманню малолітньої дитини, не забезпечує законних прав дитини на нормальні умови життя, також жодним чином не приймає участі в утриманні спільної дитини, не цікавиться життям сина, та не приймає участь у його вихованні. Зазначені вище обставини також підтверджені висновком Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування. Суд наголошує, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі малолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем, як батька дитини, своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам дитини, оскільки відповідач в подальшому буде позбавлений можливості негативно впливати на психіку дитини до моменту зміни нею свого ставлення відносно дитини та поновлення у встановленому порядку батьківських прав, а тому позовна вимога про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дитини - доньки є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Задовольняючи позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав, суд бере перш за все до уваги те, що дитина наразі перебуває на межі підліткового віку, який є найбільш важкий і складний з усіх дитячих вікових груп, що представляють собою період становлення особистості. Цей вік характеризується наявністю самих різноманітних проблем і труднощів, які найчастіше витісняються у зв`язку зі страхом усвідомлення. У формуванні самооцінки підлітків значну роль відіграє сім`я, стиль сімейного виховання, який визначається батьківськими ціннісними орієнтаціями, установками, емоційним ставленням до дитини. Особливості сприйняття батьків дитиною і способи поведінки з ними обумовлюють засвоєння підлітками основних правил і норм поведінки,виробляють їх позицію по відношенню до світу і самому себе. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Положеннями ст. 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позову. Згідно з ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved