Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-28 00:00:00

позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до відповідача, [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], ОКП ЛОР БТІ та ЕО, [PERSON], [PERSON], [PERSON] . Як вбачається з поданої позовної заяви, позивач просить суд: визнати договір іпотеки укладений 06 квітня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] посвідченого за реєстровим № 631 приватним нотаріусом Жовківського нотаріального округу [PERSON] недійсним; визнати право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] засвідченого витягом про реєстрацію права власності на вказану квартиру № 26720269 від 15 липня 2010 року недійсним; а також стягнути з відповідача [PERSON] на мою користь моральну шкоду в сумі 100 000 гривень. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 06 квітня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] під впливом психічного насильства зі сторони [PERSON], [PERSON], та інших осіб, було укладено договір позики грошових коштів у сумі 270 00 гривень. В позовній заяві позивач стверджує, що [PERSON], на момент укладення договору позики, грошових коштів в сумі 270 000 гривень не отримував. В той же час, обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що між ним та відповідачем так само під впливом психічного насильства зі сторони [PERSON], [PERSON], та інших осіб, було укладено договір іпотеки. В свою чергу позивач, посилається на те, що психологічне насильство як і під час укладення договору позики так і під час укладення договору іпотеки, проявлялось у вигляді залякувань та погроз фізичного знищення, вбивства самого позивача, третьої особи [PERSON], а також їхніх родичів. У зв'язку із укладенням договору під впливом насильства, позивач просить суд визнати договір іпотеки недійсним, визнати недійсним право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Окрім того, позивач зазначає, що протиправними діями відповідача по відношенню до позивача та його родичів, йому було заподіяно моральну шкоду, що проявлялась в душевних стражданнях. Позивач оцінює моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень. В свою чергу, відповідач проти позову заперечив повністю. Зазначив, що як і договір позики, так і договір іпотеки від 06 квітня 2009 року укладались відповідно до вимог чинного в Україні законодавства. Психологічного насильства з метою укладення зазначених вище договорів, а ні відповідач [PERSON], а ні третя особа [PERSON], чи будь-які інші особи на позивача та третю особу [PERSON] не чинили. Вважає, що моральна шкода заявлена безпідставно, а її розмір не обґрунтований. Під час судового розгляду сторонами заявлялись клопотання. Зокрема представником позивача заявлялись клопотання, щодо відібрання усних пояснень від [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Вищезазначені клопотання позивача були задоволені та відповідно судом були відібрані усні пояснення у зазначених вище осіб. Окрім того, представником позивача заявлялось клопотання про виклик в судове засідання [PERSON] та [PERSON] для надання пояснень по суті справи. Зазначеневище клопотання було задоволене повністю, судом було допитано [PERSON] в якості свідка, відібрання пояснень від [PERSON] виявилось неможливим, оскільки остання не з'являлась в судове засідання. Дослідивши матеріали справи, обґрунтування сторін, покази свідків, суд встановив: 6 квітня 2009 року між позикодавцем, [PERSON] (відповідач), та позичальником, [PERSON] (третя особа), було укладено договір позики грошових коштів. Згідно умов зазначеного вище договору Позикодавець передав у власність позичальнику грошові кошти у сумі 270 000 гривень. В свою чергу позичальник взяв на себе зобов'язання повернути позикодавцю усю суму коштів до 06 червня 2009 року. Згідно пункту 2 Договору позики, грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позикодавцем та отримані позичальником до підписання цього договору. Судом було досліджено договір позики грошових коштів, та не встановлено будь-яку невідповідність вимогам чинного законодавства які ставляться до таких правочинів. З метою забезпечення виконання зобов'язань Позичальника [PERSON] по договору позики грошових коштів, між [PERSON] та [PERSON] (іпотекодавець-майновий поручитель) 6 квітня 2009 року, було укладено іпотечний договір. Предметом іпотеки згідно зазначеного договору була квартира [ADDRESS]. В свою чергу судом було встановлено, що у відповідності зі статтею 35 закону України «Про іпотеку», іпотекодержателем ([PERSON]) було надіслано іпотекодавцю ([PERSON]) та боржнику ([PERSON]), письмові вимоги про усунення порушення, а саме обов'язок сплатити заборгованість по основному договору. У вимозі про виконання порушеного зобов'язання було надано тридцятиденний строк для його виконання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. У зв'язку з тим що протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишилась без задоволення, іпотекодержатель прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. 09 грудня 2009 року, приватним нотаріусом [PERSON], було видано виконавчий напис згідно якого було запропоновано звернути стягнення на заставлене майно з метою задоволення вимог Іпотекодержателя. Підрозділом примусового виконання рішень ВДВС ГУЮ у Львівській області на підставі зазначеного виконавчого напису було порушено виконавче провадження та в подальшому 21.06.2010 року, предмет іпотеки було реалізовано з прилюдних торгів. Покупцем став Іпотекодержатель, [PERSON]. Ціна продажу предмету іпотеки склала 234140 гривень. При цьому ані позивач [PERSON], ані третя особа [PERSON], не заперечили той факт що вони не отримували вимоги про виконання основного зобов'язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки. Так само зазначеним вище сторонам було відомо про виконавче провадження. В судовому засіданні [PERSON], підтвердив свою присутність під час торгів внаслідок яких було реалізовано предмет іпотеки. На підставі акта про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого начальником підрозділу примусового виконання рішень ВДВС ГУЮ у Львівській області, нотаріусом Львівського міського нотаріального округу , [PERSON], було видано свідоцтво , яке в подальшому було зареєстроване в ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» та на підставі якого було отримано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS]. Судом встановлено, що згідно рішення Шевченківського районного суду, що набрало законної сили 06 грудня 2010 року, [PERSON] та [PERSON], осіб що були зареєстровані за адресою: [ADDRESS], було визнано, як такими що втратили право на користування жилим приміщенням. Згідно зазначеного рішення Позивач по даній справі просить суд визнати недійсним іпотечний договір з підстав передбачених статтею 231 цивільного кодексу України. В свою чергу представником відповідача було зазначено, що акт насильства, в тому числі психічного, становить собою кримінально карне діяння, яке встановлюється в межах кримінального процесу. Оскільки з приводу даних діянь відсутній вирок суду, таким чином не можливе визнання правочину з підстав передбачених статтею 231 ЦК України. Так відповідно до статті 231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Правочин, вчинений під впливом насильства, може визнаватися недійсним внаслідок відсутності волі самої особи на вчинення правочину, а волевиявлення, яке має місце, відображає волю не самого учасника правочину, а волю будь-якої іншої особи, яка здійснює вплив на учасника правочину. В даному випадку позивач зазначає про психологічне насильство, яке проявлялось по відношенню до нього самого та його брата. Під насильством розуміється психічний тиск на особу з метою примушення її до вчинення правочину. При цьому психічне насильство може мати будь-які прояви: залякування, загроза вбивством, заподіянням тілесних ушкоджень самій особі або її близьким. Характерною рисою насильства є його незаконність, а також те, що воно є результатом активної поведінки винного. Найчастіше акт насильства становить собою кримінально карне діяння. Однак ст. 231 безпосередньо не пов'язує недійсність правочину з вчиненням лише кримінально-карних дій. Факт насильства для визнання правочину недійсним може встановлюватися також у цивільному процесі. Отже насильство може і не підпадати під дію КК України, але воно завжди з позицій цивільного права є неправомірним. Винна особа, яка застосувала насильство, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки в подвійному розмірі, а також моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку із вчиненням такого правочину. Із змісту ч. 2 ст. 231 випливає, що збитки і моральна шкода мають відшкодовуватися фізичній особі як учаснику правочину. В свою чергу позивач зазначає що у випадку визнання недійсним договору іпотеки, такий відповідно до ч. 1 , ч. 2 статті 216, не створює юридичних наслідків, крім тих які пов'язані із його недійсністю. Позивач посилається на необхідності проведення реституції, та повернення [PERSON] [PERSON] квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та праві віндикації затвердженій положенням статті 387 ЦК України. При цьому серед позовних вимог відсутня така що передбачає повернення сторін в попередній стан (реституцію) чи витребування майна з чужого володіння (віндикацію). Позивач просить суд визнати право власності за [PERSON] на квартиру недійсним, у зв'язку з недійсністю договору іпотеки. Слід звернути увагу, що позивач по справі неодноразово зазначає що цивільно-правові відносини між позичальником ([PERSON]) та позикодавцем ([PERSON]) були відсутні. Натомість характер правовідносин, що склався між ними ніс за собою кримінально каране діяння. [PERSON] стверджував, що грошові кошти він не позичав, а привласнив (викрав) у [PERSON] працюючи на ТОВ «Агропобутсервіс». Таким чином позивач просить визнати договір іпотеки недійсним, оскільки такий забезпечував недійсне зобов'язання. Попри те, що серед позовних вимог відсутня вимога про визнання договору позики недійсним, а сам [PERSON] не заявляв жодних вимог, судом було досліджене питання позики грошей. Так, факт передачі грошових коштів до укладення договору позики засвідчений нотаріусом. Окрім того, відповідач по справі, [PERSON], в своїх показах підтвердила факт позики грошей, та заперечила викрадення у неї таких коштів. В свою чергу позивач не зміг довести факту викрадення грошових коштів та не довів цю обставину. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні та користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Предметом іпотеки може бути нерухоме майно, що знаходиться у власності (або господарському віданні) іпотекодавця, яке він може відчужувати та на яке може бути звернене стягнення, а також яке зареєстроване як окремий об'єкт права власності. Іпотека має похідний від основного зобов'язання характер і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека забезпечує виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель (кредитор за основним зобов'язанням) має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором. Оскільки договір іпотеки є похідним від основного зобов'язання, то за загальним правилом відповідно до ч. 2 ст. 548 Цивільного кодексу України недійсність основного зобов'язання тягне за собою недійсність угоди щодо його забезпечення. Окрім того, позивачем заявлено позовну вимогу, щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000 гривень. Обґрунтовуючи право на відшкодування моральної шкоди, позивач послався на ст. 23 ЦК України, згідно якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. В свою чергу позивач зазначив що моральна шкода, яку він зазнав полягала у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої. Таким чином, позивач навів норми права згідно яких в особи є право на відшкодування моральної шкоди. Будь-яких інших даних, обставин чи фактів, ані в позовній заяві, ані під час судового розгляду не повідомив. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 р. (зі змінами та доповненнями) при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Позивач повинен довести та надати докази того, чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як вбачається з матеріалів справи позивач не надав жодного підтвердження факту душевних страждань. Окрім того, відшкодування шкоди, в тому числі і моральної можливе за умови наявності трьох складових, а саме протиправної поведінки, самої шкоди (яка повинна проявлятись в фізичному болі, душевних стражданнях, приниження честі, тощо) та причиновим зв'язком між протиправною поведінкою та шкодою. Позивач окрім того що повинен обґрунтувати в чому полягає шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, також повинен зазначити з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Як вбачається з матеріалів справи позивачем цього не було зроблено. Позивач, звертаючись до суду в своїй позовній заяві покликається на застосування до нього та його брата психологічного насильства. Відповідно до вимог ст 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести суду ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Проте позивачем не наведено жодних доказів в підтримку своїх позовних вимог, спричинення йому особисто та третій особі будь-якого роду фізичного чи психологічного насильства іншими особами. Примусу укладення договору позики та договору іпотеки не підтверджується зібраними по справі доказами. Позивачем не наведено доказів як про злочинність вказаних в позовній заяві дій, так і про їх незаконність. Окрім того, ані в межах даної справи, ані іншої, договір позики грошових коштів не визнавався недійсним, в тому числі і з підстав передбачених статтею 231 цивільного кодексу України. А відтак підстав для задоволення вимог, щодо визнання недійсним договору іпотеки, оскільки такий забезпечував недійсне зобов'язання (договір позики) у суду немає. Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed