Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про усунення перешкод участі у спілкуванні з дітьми та встановлення способу участі у їх вихованні та у спілкуванні з ними. Неодноразово уточнював вимоги свого позову, в їх останній редакції просив усунути йому перешкоди у спілкуванні з малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що проживають окремо з матір`ю [PERSON] . Встановити наступний графік його спілкування з малолітніми дітьми - першої та третьої п`ятниці з 17.00 год. до 18 год. неділі, без присутності матері; перша половина канікулярного періоду без присутності матері; державні свята, за домовленістю з матір`ю дітей, без її присутності. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ним та відповідачкою розірвано шлюб 14.08.2017 року, фактично з травня 2016 року разом не проживають. Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей: малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Малолітні після розлучення залишилися проживати з матір`ю. Відповідно до договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 26.10.2016 року, ним та відповідачкою було узгоджено їх зобов`язання відносно їх малолітніх дітей. Проте, відповідачка не виконує умови договору, нею почалися створюватися штучні перешкоди стосовно неможливості позивачем нормального спілкування із його дітьми. Оскільки відповідачка не дає можливості бачитись з дітьми та чинить перешкоди, позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 30.06.2017 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду. 07.12.2017 року представником позивача подано до суду доповнення до позовної заяви. 23.01.2019 року відповідачем у справі до суду подано відзив на доповнення до позовної заяви. Ухвалою суду від 20.02.2019 року судом задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд визначити графік зустрічей батька з дітьми, який зазначено у висновку Служби у справах дітей Деснянської РДА, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні частково заперечувала проти позовних вимог, зазначила про те, що вона не заперечує проти спілкування батька з дітьми і не перешкоджає їх зустрічам, батько сам не виявляє бажання бачитися з дітьми. Просила суд визначити такий графік спілкування батька з дітьми, який не буде пов`язаний із ночівлями за місцем його проживання, оскільки дітям необхідно відвідувати школу та готувати уроки вихідними днями, а також вони відвідують басейн, а з нового навчального року можливо будуть відвідувати інші гуртки. Представник третьої особи - Служби у справах дітей та сімї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, надіславши до суду листа з проханням проводити судовий розгляд без участі представника. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, вислухавши учасників справи, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку про часткове задоволення позову, з таких підстав. Судом встановлені та підтвердженні матеріалами справи наступні факти та їм правовідносини. Шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано шлюб 14.08.2017 року, фактично з травня 2016 року разом не проживають. Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей: малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Малолітні після розлучення залишилися проживати з матір`ю. Відповідно до договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 26.10.2016 року, позивачем та відповідачкою було узгоджено їх зобов`язання відносно їх малолітніх дітей Вважаючи, що відповідачка перешкоджає позивачу у спілкуванні з дітьми, позивач звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з вищезазначеним позовом. Службою у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації до суду наданий письмовий висновок про участь батька у вихованні малолітніх дітей № 102/03/31-3291 від 13.04.2018 щодо доцільності встановлення графіку спілкуванні батька [PERSON] з малолітніми дітьми, відповідно до якого, враховуючи особисту думку дітей та х інтереси,

Outcome: partial