Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача КС «Альянс Україна» про стягнення заборгованості, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що за виконавчим листом №127/420/13-ц, виданим Вінницьким міським судом Вінницької області 03.09.2013 року, на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03.09.2013 року у цивільній справі №127/420/13-ц за позовом [PERSON] до кредитної спілки «Альянс Україна» про стягнення заборгованості залишок боргу становить 3\~396,70 грн. на час винесення державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області [PERSON] постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 31.03.2017 року, у звязку з відсутністю майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними. Оскільки, вищезазначені кошти продовжують перебувати в оберті відповідача, на думку позивача, відповідач повинен сплатити позивачу залишок непогашеного боргу у розмірі 3 396,70 грн., 3% річних за період часу з вересня 2013 року по 24.09.2018 року у розмірі 902,21 грн., а також інфляційні втрати за період часу з вересня 2013 року по 24.09.2018 року у розмірі 5\~183,65 грн. А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові (а.с.1, 6). В судовому засіданні представник відповідача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні останніх відмовити з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с.13). Також, в матеріалах справи від представник відповідача наявна заява про застосування строків позовної даності до вимог позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з вересня 2013 року по 24.09.2015 року (а.с.22). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних міркувань. Відповідно до частини першої\~статті 509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Так,\~\~у частині пятій\~\~статті 11 ЦК України\~\~визначено, що\~\~у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть\~\~виникнути\~з рішення суду. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших\~\~ правочинів, передбачених законом, а також\~\~угод, які не передбачені\~\~законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати\~з рішення суду. Як вбачається з матеріалів справи, за виконавчим листом №127/420/13-ц, виданим Вінницьким міським судом Вінницької області 03.09.2013 року, на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03.09.2013 року у цивільній справі №127/420/13-ц за позовом [PERSON] до кредитної спілки «Альянс Україна» про стягнення заборгованості залишок боргу становить 3\~396,70 грн. на час винесення державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області [PERSON] постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 31.03.2017 року, у звязку з відсутністю майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявивлись безрезультатними (а.с.2). Таким чином, судом встановлено, що на момент розгляду даної справи залишок заборгованості відповідача перед позивачем за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03.09.2013 року у цивільній справі №127/420/13-ц за позовом [PERSON] до кредитної спілки «Альянс Україна» про стягнення заборгованості складає 3\~396,70 грн., що сторонами не заперечувалось. Проте, суд не погоджується з вимогами позивача про стягнення з відповідача залишку непогашеного боргу у розмірі 3 396,70 грн., оскільки останній уже стягнутий на користь позивача на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03.09.2013 року у цивільній справі №127/420/13-ц, а тому повторного стягнення не потребує. Разом з тим, позивач не позбавлений можливості повторно звернутись до органів державної виконавчої служби із вищезазначеним виконавчим листом про стягнення даної заборгованості у вказаному розмірі. А тому, суд вважає за необхідне в задоволенні позову в частині стягнення залишку заборгованості у розмірі 3\~396,70 грн. відмовити у звязку з безпідставністю. В той час, як позивач має право на стягнення 3% річних та інфляційних втрат у звязку з невиконанням відповідачем рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03.09.2013 року в силу ч.2 ст.625 ЦК України. Разом з тим, суд вважає за можливе зазначити наступне. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. А тому, зважаючи на наявність в матеріалах справи заяви від представника відповідача про застосування загального трирічного строку позовної давності до даних правовідносин, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з вересня 2013 року по 24.09.2015 року слід відмовити у звязку з пропуском позивачем загального трирічного строку позовної давності. Тоді, як думки та твердження позивача, що на дані вимоги позовна давність не поширюється, суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до п.2 ч.1 ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу вкладника до банку (фінансової установи) про видачу вкладу. Тоді, як предметом даного спору є стягнення інфляційних втрат та 3% річних у звязку з невиконанням рішення суду про стягнення вкладу, що є нетотожним. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що порушене право позивача в частині стягнення з відповідача на його користь інфляційних втрат та 3% річних за період часу з 24.09.2015 року по 24.09.2018 року, тобто в межах загального трирічного строку позовної давності, підлягає захисту. Інфляційні нарахування розраховані судом за наступною формулою: Інфляційні нарахування = (сума боргу) х (індекс інфляції) / 100% (сума боргу), де (сума боргу) сума простроченого боргу; (індекс інфляції) добуток щомісячних індексів за відповідний період. При цьому згідно з\~розясненнями, викладеними у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 року, індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. Сума інфляційних визначається шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. Якщо грошове зобовязання набуло статусу простроченого з 1-го по 15-й день відповідного місяця, то воно індексується з урахуванням цього місяця, а якщо з 16-го по 31-й день місяця, то розрахунок розпочинається з наступного місяця. Аналогічно, якщо заборгованість погашається з 1-го по 15-й день відповідного місяця, то інфляційні втрати розраховуються без урахування цього місяця, а якщо з 16-го по 31-й день місяця то з урахуванням цього місяця. Таким чином, інфляційні нарахування за період з 01.10.2015 року по 24.09.2018 року складають 1\~247,97 грн. та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Три проценти річних від простроченої суми розраховані судом за наступною формулою: 3% річних = (сума боргу) х 3% / 100% / 365 днів х кількість днів, де (сума боргу) сума простроченого боргу; (кількість днів) різниця між датою розрахунку та датою виникнення простроченого зобовязання. Таким чином, 3% річних за період з 24.09.2015 року по 24.09.2018 року складає 306,26 грн. (3\~396,70 грн. х 3% річних / 100% / 365 днів х 1097 днів = 306,26 грн.) та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє часткове підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають частковому задоволенню. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», суд вважає за необхідне в силу ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 115,52 грн. в дохід держави пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial