Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із первісним позовом, в якому уточнивши позовні вимоги в останній редакції просив суд визнати недійсним свідоцтво про право власності від 30.01.2003 видане на ім`я [PERSON] , визнати недійсним договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В. 06.11.2018, визнати за ним право власності на 1/3 частину квартири за адресою: [ADDRESS] також право власності на 2/3 частини вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , витребувати від [PERSON] на його користь вказану квартиру та скасувати записи про державну реєстрації права власності на вказану квартиру № 28382737 від 10.10.2018 внесений державним реєстратором Кравець О.Г., № 28770715 від 06.11.2018 внесений державним реєстратором приватним нотаріусом Мазуренко С.В. та № 29707305 від 28.12.2018 внесений державним реєстратором приватним нотаріусом Лозенко В.В. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що йому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02.10.1996 належить 1/3 частина квартири за адресою: [ADDRESS] . Іншими співвласниками вказаної квартири були його батьки [PERSON] та [PERSON] , кожному з яких належало по 1/3 частині квартири на підставі того ж свідоцтва про право власності на житло. [INFO] помер його батько [PERSON] та після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частини спірної квартири. За життя [PERSON] склав заповіт, яким заповів усе належне йому майно [PERSON] , яка фактично прийняла спадщину, адже на момент смерті [PERSON] постійно проживала разом із ним. [INFO] померла його мати [PERSON] та після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 2/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . Після смерті матері він, у встановлений законом строк звернувся до приватного нотаріуса Повєткіної Н.М. із заявою про прийняття спадщини. Інші спадкоємці після смерті [PERSON] відсутні, заповіту за життя вона не залишала. Отже, після смерті [PERSON] він успадкував 2/3 частини спірної квартири. 17 жовтня 2014 року його було засуджено та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, у зв`язку з чим він перебував у місцях позбавлення волі до 14.06.2019. У червні 2019 року, коли він відбув призначене йому покарання та звільнився з в`язниці, він прийшов до своєї квартири, однак виявилось, що замки в ній змінені, двері йому відкрила невідома жінка, яка представилась [PERSON] . На його запитання «хто вона така та що робить в його квартирі», жінка сказала, що є власником квартири. З [PERSON] він ніколи не був знайомий та жодного разу її не бачив, а тому зрозумів, що зіткнувся зі звичайними шахраями та відразу звернувся до адвоката, щоб він допоміг йому зібрати документи для звернення до суду. Після цього він дізнався, що 10.10.2018 шахраї в особі [PERSON] використовуючи фальсифіковані документи, надали державному реєстратору підроблені документи, чим ввели його в оману та на підставі підробленого свідоцтва про право власності на житло від 30.01.2003, зареєстрували за собою право власності на належну йому квартиру. Вказане свідоцтво ніколи не видавалося, адже оригінал правовстановлюючого документу на вказану квартиру зберігається у нього та [PERSON] ніколи не був зареєстрований у даній квартирі, а тому за жодних обставин не міг її приватизувати. Після цього шахраї 06.11.2018 переоформили квартиру на [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В., та 28.12.2018 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В., вказану квартиру придбала [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Повєткіної Н.М. від 21.10.2020 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру після смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що право власності на вищезазначену квартиру зареєстровано за іншою особою, яка не є спадкодавцем. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Не погодившись із вказаним позовом відповідач за первісним позовом [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що вона є добросовісним набувачем спірної квартири, оскільки придбала її за відплатним договором купівлі-продажу у [PERSON] , яка станом на дату укладання договору купівлі-продажу була власником квартири, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень був відповідний запис. Жодних порушень при купівлі спірної квартири з її сторони не було. Після придбання квартири вона вселилась в неї, тобто почала володіти та користуватися квартирою. Разом із нею вселився та проживає її малолітній син. Вона має реальний інтерес до спірної квартири і є її добросовісним набувачем. У спірній квартирі [PERSON] здійснила ремонт, що також підкреслює її намір володіти та користуватись майном довгостроково, що вочевидь відноситься до добросовісності набуття. Позивач навмисно обрав спосіб захисту, як витребування майна від [PERSON] . Поведінка та статус позивача може свідчити про можливі погоджені дії між самим позивачем [PERSON] та [PERSON] . Незрозуміло , чому позивач не звертався до правоохоронних органів за захистом своїх прав. Вважає, що задоволення позовних вимог [PERSON] призведе до порушення її прав, як добросовісного набувача спірної квартири та позбавить її та її малолітнього сина єдиного житла, оскільки усі заощаджені кошти нею було витрачено саме на придбання та ремонт цієї квартири. На підставі викладеного просила суд відмовити у задоволенні первісного позову [PERSON] у повному обсязі. (т. 1 а.с. 92-96) Крім того, відповідачем за первісним позовом [PERSON] було подано зустрічний позов,в якому остання просила суд визнати її добросовісним набувачем квартири за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування зустрічного позову зазначила, що 28.12.2018 вона придбала спірну квартиру у [PERSON] . Договір купівлі-продажу між ними був оформлений приватним нотаріусом Лозенко В.В. Перед купівлею квартири, вона просила у [PERSON] правовстановлюючі документи для їх перевірки. Її чоловік ходив до іншого нотаріуса із копією даних документів з метою перевірки квартири на її «чистоту». Нотаріус відповів, що немає жодних підстав для занепокоєння. Крім того, [PERSON] мала ключі від квартири та неодноразово демонструвала їм квартиру. Перед купівлею квартири вона декілька разів перепитувала нотаріуса Лозенко В.В. чи не має у нього будь-яких сумнівів щодо правовстановлюючих документів та просила перевірити всіх попередніх власників квартири. Нотаріус запевнив щодо необґрунтованості її занепокоєнь. Вважає, що вона є добросовісним набувачем спірної квартири, яку придбала за відплатним договором у особи, яка станом на дату укладання договору була власником цієї квартири. Перед посвідченням договору нотаріусом було перевірено нерухомість на предмет наявності заборон відчуження чи будь-яких інших обмежень. Після придбання квартири вона разом зі своїм малолітнім сином вселилась до неї. У спірній квартирі вона зробила ремонт, що також підкреслює намір володіти та користуватись майном довгостроково. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду із зустрічним позовом. Ухвалою суду від 16 листопада 2020 року, яка залишена без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 10.03.2021, забезпечено первісний позов [PERSON] шляхом заборони [PERSON] та будь-яким іншим особам до розгляду справи по суті здійснювати у будь-який спосіб відчуження квартири [ADDRESS] . Ухвалою суду від 16 грудня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 26 січня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотань відповідача [PERSON] про залишення позову без розгляду та про закриття провадження по даній цивільній справі. Ухвалою суду від 26 січня 2021 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву [PERSON] від 04.01.2021 та за клопотанням представника позивача [PERSON] витребувано докази. Ухвалою суду від 02 березня 2021 року за клопотаннями представника позивача за первісним позовом [PERSON] викликано свідків, витребувано докази та залучено до участі у справі співвідповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 18 березня 2021 року за клопотанням представника позивача за первісним позовом [PERSON] залучено до участі у справі правонаступника відповідача [PERSON] , померлого [INFO] - [PERSON] , а також залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] . Ухвалою суду від 12 квітня 2021 року за клопотанням представника за первісним позовом [PERSON] викликано свідків, прийнято зустрічний позов [PERSON] , закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги за первісним позовом підтримали та просили суд їх задовольнити. Позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом не визнали у повному обсязі та просили суд відмовити у їх задоволенні. Зокрема представник [PERSON] в судовому засіданні наголошував на тому, що позивачем за зустрічним позовом [PERSON] обрано не належний спосіб захисту прав, а добросовісність набуття [PERSON] квартири ними не оскаржується. Допитаний в судовому засіданні у якості свідка позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] суду пояснив, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить йому. Ця квартира була отримана його батьком на заводі Карла Лібкнехта , його батьки чекали цю квартиру та стояли у черзі 17 років. Він разом зі своїми батьками проживав у спірній квартирі, а у 2014 році потрапив до в`язниці, був засуджений до 5 років позбавлення волі. Перебуваючи у в`язниці, незадовго до виходу йому зателефонувала дружина та повідомила, що квартира продана. Дружина на той час проживала в іншому місці та доглядала за своєю хворою матір`ю. А його донька із зятем та 2 дітьми на той час жила у належній йому квартирі № 87 в тому ж домі, що і спірна квартира до кінця 2020 року. Вони також нічого не знали стосовно продажу квартири 77 . Коли його забирали до в`язниці, в квартирі залишалися його речі та жила там кішка. Куди поділися речі та кішка йому невідомо, можливо викинули нові господарі. З в`язниці він звільнився 04.07.2019 та на теперішній час проживає у іншій належній йому квартирі. Деталей продажу спірної квартири йому невідомо, зі [PERSON] та [PERSON] він ніколи знайомий не був. До правоохоронних органів з приводу продажу квартири не звертався, а одразу пішов до адвоката. З [PERSON] після виходу з в`язниці він також не спілкувався, бо не бачив в цьому сенсу. Гроші на адвоката він позичив, бо вважає, що в такій справі адвокат повинен бути професіоналом. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та її представники в судовому засіданні заявлені позовні вимоги позивача за первісним позовом не визнали у повному обсязі та просили суд відмовити у їх задоволенні, а заявлені вимоги зустрічного позову підтримали та просили суд їх задовольнити. Зокрема [PERSON] суду пояснила, що перед укладанням договору купівлі-продажу вона ретельно перевіряла правовстановлюючі документи на квартиру у кількох нотаріусів, які запевнили її що ніяких проблем немає. Їй показували квартиру один раз представник рієлторської контори і безпосередньо сама [PERSON] , у них були ключі, що також не викликало жодних підозр. Квартиру вона купила за 19 тис. дол. США. Квартира була у незадовільному стані, були відсутні вікна та усі комунікації. Після купівлі вони почали робити ремонт, її чоловік особисто робив ремонт у вказаній квартирі. Переїхали до квартири вони у червні 2019 року. [PERSON] вона раніше ніколи не знала, про його вимоги дізналася лише в 2020 році, коли отримала на пошті його позовну заяву. З сусідами в будинку вона не спілкується. Відповідач за первісним та зустрічним позовами [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] не визнав та суду пояснив, що [PERSON] його двоюрідний дядько, він помер. Стосовно майна йому нічого не відомо, розмов про нерухомість вони зі [PERSON] не вели. Останній раз і [PERSON] він спілкувався коли допомагав матері та привозив продукти. Розмова була привіт-пока, ні про що вони не розмовляли. [PERSON] проживав по вул. Каверіна . Його мати була не ходяча, а у [PERSON] не було грошей та їжі. Він допомагав його матері по господарству, за що та давала йому гроші. Єдиний документ, що він знайшов в його квартирі після смерті, це судову повістку-виклик по наркотикам. Відповідач за первісним та зустрічним позовами [PERSON] в судове засідання не з`явилась за невідомими суду причинами, про дати, час та місце судових засідань була повідомлена своєчасно та належним чином, а саме шляхом направлення судових повісток засобами поштового зв`язку на адресу реєстрації та на адресу зазначену у первісному та зустрічному позовам, однак до суду неодноразово повертались конверти з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» (т. 1 а.с. 105, 140, 142, т. 2 а.с. 212, 237, 244, т. 3 а.с. 12) Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явився за невідомими суду причинами, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, у тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Самарського районного суду (т. 3 а.с. 11), про що є підтвердження в матеріалах справи (т. 1 а.с. 194, т. 2 а.с. 230, 243, 246, т. 3 а.с. 13) Відповідач за первісним та зустрічним позовами [PERSON] в судове засідання не з`явилась за невідомими суду причинами, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, про що є підтвердження в матеріалах справи (т. 2 а.с. 214, 238-239) Приватні нотаріуси Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. та Повєткіна Н.М. в судове засідання не з`явились, однак надали суду заяви про розгляд справи без їх участі (т. 1 а.с. 103,230, т. 2 а.с. 183, 216, 232) Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В. в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву про неможливість бути присутнім у судовому засіданні у зв`язку з виконанням професійних обов`язків у зв`язку з чим просив справу розглянути без його участі згідно чинного законодавства (т. 1 а.с. 143, т. 2 а.с. 196, 234) Представник Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, однак суду було надано листа про розгляд справи без участі КП «ДМ БТІ» ДОР та прийняття рішення у справі за наявними матеріалами відповідно до вимог чинного законодавства України (т. 1 а.с. 130, т. 2 а.с. 23) Державний реєстратор комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР Кравець О.Г. в судове засідання не з`явився за невідомими суду причинами, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що є підтвердження в матеріалах справи (т. 1 а.с. 136, т. 2 а.с. 228) Також, в судовому засіданні за клопотанням представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом було допитано свідків [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона мешкає в будинку [ADDRESS] . Вказану квартиру вона отримала у 1985 році та досі там мешкає. Так само отримували квартиру і батьки [PERSON] , які проживали в ній до самої смерті. Коли [PERSON] посадили до в`язниці, квартира довго стояла порожньою, в ній ніхто не мешкав, до квартири лазили бомжі, там була пожежа років п`ять назад. А згодом почали приходити люди, яким вона казала, що в цій квартирі вже мешкає чоловік. Ці люди вивезли речі та сміття з квартири, робили ремонт. Вони питали чи продав їм [PERSON] квартиру, однак їм нічого не відповіли. Коли [PERSON] вийшов з в`язниці виявилось, що квартиру він не продавав, а вона була відібрана незаконним шляхом. Зараз у цій квартири проживає жінка з дитиною, а її чоловік на заробітках. Речі з квартири вивозили на великій машині і вона особисто казала, що це квартира [PERSON] , який сидить у в`язниці і питала що вони роблять з його речами. Щоб речі вивозила особисто [PERSON] , вона не пам`ятає, це були не знайомі їй люди. На теперішній час [PERSON] живе в іншій квартирі в цьому ж під`їзді на 4 поверсі. Родичі [PERSON] - дружина, його донька та її чоловік знали про те, що з квартири вивозять речі [PERSON] , вона особисто їм про це говорила, вони у той час жили в цьому ж під`їзді. Квартира була у поганому стані, вікна забиті фанерою, багато хламу, вона заходила до неї оскільки поливала квіти та годувала кота. А зараз, після ремонту квартира гарна і охайна. Свідок [PERSON] суду показала, що вона мешкає в квартирі [ADDRESS] . В будинку вони всі живуть дружно. З [PERSON] в квартирі раніше проживала його мати - [PERSON] , з якою вона особисто дружила та її ховала за свої кошти, бо в [PERSON] не було тоді грошей. [PERSON] досі їй винен 1500,00 грн. Коли [PERSON] перебував у в`язниці, квартира стояла порожня та була зачинена. Потім, приблизно у 2017 році до квартири почали приходити люди, ріелтори водили туди людей. Одного разу вона зупинила жінку-рієлтора та сказала, що в квартирі є господар, на що та відповіла який господар. Вона сказала, що господар цієї квартири [PERSON] , а жінка відповіла, що їй нема ніякої різниці. Потім почали вивозити речі з квартири та робити ремонт. Вона питала, що виносять, жінка їй тоді назвала якесь прізвище. Потім вона завела розмову з молодим чоловіком і спитала коли приїде [PERSON] , куди йому йти, на що їй відповіли, що він там не прописаний, а вона сказала, що він є спадкоємцем цієї квартири. Нові господарі нічого не хотіли чути про [PERSON] . Коли [PERSON] був у в`язниці, в цьому ж будинку мешкали його родичі, однак дружина про квартиру не турбувалася, хоча ключі в неї були. Вона питала у дружини [PERSON] , як та допустила, що квартиру продали. На той час зв`язку з [PERSON] у неї не було. Люди, що вивозили речі з квартири їй сказали, що квартира їм належить. Коли [PERSON] повернувся, він сказав, що всі документи були у квартирі, мати його зробила всі документи на [PERSON] . Стан квартири був жилий, проте там дійсно була пожежа, тлів диван та не було скла на балконі. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, надавши оцінку доказам та аргументам у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Так, судом встановлено, що позивач за первісним позовом [PERSON] є рідним сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 14) Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 02 жовтня 1996 року, виданого виконкомом міської Ради народних депутатів на підставі розпорядження (наказу) № 7/249-96 від 02.10.1996, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 6) У якості додатка до вказаного свідоцтва виготовлено технічний паспорт на квартиру за адресою: [ADDRESS] та видано [PERSON] 09.12.1996 (т. 1 а.с. 7) В матеріалах справи також наявна завірена копія архівної справи приватизації квартири за адресою: [ADDRESS] , надана листом Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради № 3/12-49-02 від 23.10.2020 у відповідь на адвокатський запит представника позивача - адвоката Бардаченка Д.В., яка містить в собі: заяву [PERSON] про оформлення у приватну власність квартири, що він разом з членами сім`ї займає на умовах найму; довідку про склад сім`ї наймача квартири за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якої за вказаною адресою зареєстровані [PERSON] , його дружина [PERSON] та син [PERSON] ; розпорядження органу приватизації про передачу квартири за адресою: [ADDRESS] у приватну власність на підставі заяви [PERSON] ; розрахунки площі квартири, що безоплатно приватизується (т. 1 а.с. 148-152) Згідно копії паспортів [PERSON] серії [NUMBER] , [PERSON] серії [NUMBER] та [PERSON] серії [NUMBER] , а також листа Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 5/5-202 від 11.11.2020, останні були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , а саме [PERSON] з 16.01.1986 по 14.09.2009, [PERSON] з 16.01.1986 п 12.04.2012 та [PERSON] з 07.08.1995 по 05.08.2010 (т. 1 а.с. 21-23,25) [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 8) За життя [PERSON] було складено заповіт, посвідчений 30 липня 2009 року державним нотаріусом восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори Камендо О.М., відповідно до якого [PERSON] заповів усе належне йому майно [PERSON] (т. 1 а.с. 9) Відповідно до листа приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Повєткіної Н.М. та копії інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 31864174 від 02.10.2012 спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , не заводилась (т. 1 а.с. 187,200) У вказаному листі приватного нотаріуса також повідомлено, що [PERSON] була спадкоємцем за заповітом від 30.07.2009 після смерті [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] підтверджується її постійним проживанням разом із спадкодавцем, що встановлено за довідкою № 14/5-9800. Згідно листа відділу обліку проживання фізичних осіб управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради №14/5-9800 від 27.08.2020 [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 16.01.1986 по 14.09.2009. Склад зареєстрованих осіб на день смерті [PERSON] ( [INFO] ) становить 2 особи: [PERSON] була зареєстрована з 16.01.1986 по 12.04.2012 та [PERSON] був зареєстрований з 07.08.1995 по 05.08.2010. (т. 1 а.с. 10,211) [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 11) Згідно довідки Управління житлового господарства міської ради «Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Самарського району» Ремонтно-експлуатаційна дільниця №1 № 2827 від 21.09.2012 [PERSON] на дату смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , померла [INFO] , знята з реєстрації 12.04.2012, зареєстровано 0 осіб. (т. 1 а.с. 12) В судовому засіданні також було оглянуто копію спадкової справи №11/2012 до майна померлої [INFO] [PERSON] , яка надана приватним нотаріусом Повєткіною Н.М. на виконання ухвали суду від 26.01.2021 про витребування доказів та долучена до матеріалів справи. (т. 1 а.с. 188-229) З матеріалів вказаної спадкової справи вбачається, що 21.09.2012 [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіної Н.М. із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] (т. 1 а.с. 189) Відповідно до листа відділу обліку проживання фізичних осіб управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 14/5-9799 від 27.08.2020, наданого у відповідь на запит приватного нотаріуса Повєткіної Н.М. №15/9603 від 21.08.2020, [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 16.01.1986 по 12.04.2012, інші зареєстровані особи за вказаною адресою на день смерті [PERSON] ( [INFO] ) - відсутні (т. 1 а.с. 13, 210) Згідно листа КП «ДМ БТІ» ДОР №10794 від 17.09.2020 станом на 31.12.2012 в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] , містяться відомості про право приватної власності в цілому за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 20.03.2001 (т. 1 а.с. 212) Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії АВР № 738910 від 20.03.2001 року [PERSON] належала квартира за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 219) Згідно листа КП «ДМ БТІ» ДОР № 12166 від 16.10.2020 станом на 31.12.2012 в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] , містяться відомості про право приватної власності за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 30.01.2003, виданого Виконкомом міської ради народних депутатів згідно розпорядження № 7/249-2003, зареєстровано КП «ДМБТІ» ДМР 04.02.2003 та записано в реєстрову книгу № 501п за реєстровим № 1345-96 (т. 1 а.с. 214) 20 жовтня 2020 року [PERSON] подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (т. 1 а.с. 216) На підставі вказаної заяви [PERSON] 20.10.2020 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , яка складається з квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . (т. 1 а.с. 222) 21 жовтня 2020 року [PERSON] подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частки квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (т. 1 а.с. 224) Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Повєткіної Н.М. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частки в праві спільної часткової власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . (т. 1 а.с. 15-16,227-228) В обґрунтування вказаної постанови приватним нотаріусом зазначено, що згідно інформації від 21.10.2020, одержаної з Державного реєстру речових прав на нерухоме мано, право власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 10.10.2018 на іншу особу, яка не є спадкодавцем. Крім того, вказана квартира станом на 31.12.2012 належала іншій особі на підставі свідоцтва про право власності від 30.01.2003 згідно повідомлення від 16.10.2020 комунального підприємства «Дніпровського міського бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради. Як вбачається з довідки про звільнення серії ДНП № 03995 [PERSON] вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2014 було засуджено за ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 317, ч. 2 ст. 317, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, у зв`язку з чим останній відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби з 17.10.2014 по 14.06.2019, звідки звільнений по відбуттю строку покарання (т. 1 а.с. 19) Відповідно до листа Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради № 3/1-4894 від 23.10.2020 розпорядженням органу приватизації від 02.10.1996 № 7/249-96 квартиру [ADDRESS] передано у спільну власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідоцтво про право власності на вказану квартиру від 30.01.2003 б/н [PERSON] . Департаментом не видавалося (т. 1 а.с. 20) Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме мано та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 232105731 від 11.11.2020, право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 28.12.2018. Розділ «Деталізована інформація про право власності» вказаної інформаційної довідки також містить інформацію про попередніх власників вказаної квартири, а саме запис про право власності № 28770715, власник [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 06.11.2018, право власності припинено 28.12.2018 на підставі договору купівлі-продажу, а також запис про право власності 28382737, власник [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 30.01.2003, право власності припинено 06.11.2018 (т. 1 а.с. 17-18) На виконання ухвали суду від 26.01.2021 про витребування доказів, КП «ДМ БТІ» ДМР було надано належним чином завірені копію свідоцтва про право власності від 30.01.2003 та викопіювання записів з реєстрових книг. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 30.01.2003, виданого виконкомом міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням/наказом від 30.01.2003 №7/249-2003, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] (т. 2 а.с. 26) Згідно викопіювання запису з реєстрової книги №72п за реєстровим № 79 зареєстровано свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] (т. 2 а.с. 27) Згідно викопіювання запису з реєстрової книги №501п за реєстровим № 1345-96 зареєстровано свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] . Вказаний запис перекреслений та містить помітку помилково (т. 2 а.с. 28) Запис про право власності [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] № 28382737 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено 10.10.2018 державним реєстратором Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради Кравець О.Г. на підставі свідоцтва про право власності від 30.01.2003. На виконання ухвали суду від 02.03.2021 про витребування доказів Відділом реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради було надано суду копії документів, які додавались до заяви № 30569621 від 10.10.2018 про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] , а саме копію свідоцтва про право власності на житло від 30.01.2003, лист КП «ДМБТІ» ДОР про те, що станом на 31.12.2012 в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] містяться відомості про зареєстроване право власності в цілому за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 30.01.2003 виданого Виконкомом міської ради народних депутатів згідно розпорядження №7/249-2003, зареєстровано КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №501п за реєстровим №1345-96, а також копія технічного паспорту на квартиру за адресою: [ADDRESS] (т. 2 а.с. 103-107) На виконання ухвали суду від 26.01.2021 про витребування доказів, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В. було надано суду належним чином засвідчені копії договору купівлі-продажу від 06.11.2018 за реєстровим № 602 та документів, на підставі яких було посвідчено вказаний договір. З наданих суду документів вбачається, що 06 листопада 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В. було посвідчено договір купівлі-продажу квартири за реєстровим № 602, відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила квартиру за адресою: [ADDRESS] за 645000,00 грн. (т. 2 а.с. 2) Вказаний договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом на підставі поданих сторонами договору документів, а саме: копій паспортів та карток платників податків [PERSON] та [PERSON] ; свідоцтва про право власності від 30.01.2003 що підтверджує право власності [PERSON] на квартиру, що є об`єктом правочину; витягу з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на відчужувану квартиру за [PERSON] ; копії технічного паспорту на квартиру; довідки про склад зареєстрованих осіб у відчужуваній квартирі; заяви [PERSON] на підтвердження того, що відчужувана квартира належить йому на праві особистої приватної власності, оскільки набута ним в результаті реалізації права на приватизацію житла та відсутності осіб, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на вказану квартиру; заяви [PERSON] на підтвердження того, що вона не одружена, квартиру придбає за особисті кошти і вона буде належати їй на праві особистої приватної власності; заяви [PERSON] про відсутність у малолітніх чи неповнолітніх осіб права користування відчужуваною квартирою та відсутності будь-яких прав щодо зазначеної квартири в осіб над якими встановлено опіку та піклування, а також осіб, в тому числі за договором найму; заяви [PERSON] та [PERSON] про здійснення розрахунку за договором купівлі-продажу попередньо у безготівковій формі у сумі 645000,00 грн.; витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави; Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта [PERSON] та об`єкта нерухомого майна, що відчужується; Інформації з єдиного реєстру боржників; витягу з єдиної бази даних звітів про оцінку; звіту про оцінку майна та квитанції про сплату обов`язкових платежів (т. 2 а.с. 3-22) Також, на виконання ухвали суду від 26.01.2021 про витребування доказів приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. було надано суду належним чином засвідчену копію договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 28.12.2018 за реєстровим № 2436 та всіх документів на підставі яких було посвідчено вказаний договір. З наданих суду документів вбачається, що 28 грудня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. було посвідчено договір купівлі-продажу за реєстровим № 2436, відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру за адресою: [ADDRESS] за 628030,00 грн. (т. 1 а.с. 231) Вказаний договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом на підставі поданих сторонами договору документів, а саме: заяви [PERSON] про не перебування у зареєстрованому шлюбі на момент набуття права власності на квартиру; заяви [PERSON] на підтвердження відсутності права власності та/або користування квартирою у малолітніх чи неповнолітніх дітей, недієздатних, обмежено дієздатних та інших осіб; заяви [PERSON] про надання згоди дружині [PERSON] на придбання квартири; квитанцій про сплату обов`язкових платежів; правовстановлюючого документу на підтвердження права власності продавця [PERSON] - договору купівлі-продажу квартири від 06.11.2018; витягу з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на відчужувану квартиру за [PERSON] ; інформаційної довідки з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів; довідки про склад зареєстрованих осіб у відчужуваній квартирі; звіту про оцінку нерухомого майна, копії паспортів та карток платників податків [PERSON] та [PERSON] ; інформації з Єдиного реєстру боржників; витягу з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна (т. 1 а.с. 232-252) [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (т. 2 а.с. 69) На виконання ухвали суду від 02.03.2021 третьою дніпровською державною нотаріальною конторою було надано суду належним чином завірену копію спадкової справи №3/2020 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Як вбачається з матеріалів вказаної спадкової справи 08.01.2020 до нотаріальної контори звернулась [PERSON] із заявою про відмову від прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її двоюрідного брата [PERSON] (т. 2 а.с. 66) Також, 08.01.2020 до нотаріальної контори звернувся [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті його двоюрідного племінника [PERSON] , померлого [INFO] (т. 2 а.с. 72) Перевіркою даних державним нотаріусом встановлено, що до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] входить квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] (т. 2 а.с. 93-94) Матеріали справи також містять фото таблицю стану квартири [ADDRESS] на момент придбання [PERSON] , тобто станом на грудень 2018 року, а також стану цієї ж квартири станом на теперішній час, після здійснення [PERSON] капітального ремонту (т. 2 а.с. 36-40) Отже, в судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що виконавчими органами місцевого самоврядування було видано та записано в реєстрову книгу 2 свідоцтва про право власності на житло відносно одного й того ж об`єкту нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] , яка є предметом первісного та зустрічного позовів. Позивач за первісним позовом наголошує на тому, що вказана квартира на праві спільної часткової власності належить йому та його батькам, які на теперішній час померли, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02.10.1996 №7/249-96. Вказана квартира вибула з його власності поза його волею за час перебування у в`язниці. Позивач за зустрічним позовом наполягає на тому, що вона є кінцевим добросовісним набувачем вказаної квартири за ланцюгом, оскільки придбала її на підставі відплатного договору купівлі-продажу у [PERSON] , яка в свою чергу набула право власності на підставі відплатного договору купівлі-продажу, укладеного зі [PERSON] на ім`я якого було видано свідоцтво про право власності на житло від 30.01.2003 №7/249/2003. Так, відповідно до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це право, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Тлумачення статті 330 ЦК України свідчить, що виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК України, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребувано у добросовісного набувача. Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності або законного права користування особою відповідним майном. Зокрема, відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Такі ж саме права має законний володілець майна. Натомість, можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша - третя статті 388 ЦК України). Цивільним кодексом України передбачені як одні зі способів захисту порушених прав віндикація або реституція. Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого не власника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно поза їх волею. Власник, з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюгу договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Подібні за змістом висновки сформульовані, зокрема, у пункті 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 та у пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17. Позивач [PERSON] , звертаючись до суду із позовом про витребування майна, посилався на те, що квартира за адресою: [ADDRESS] вибула з його володіння поза його волею внаслідок відчуження вказаного майна [PERSON] на підставі підробленого свідоцтва про право власності на житло, у зв`язку з чим просив суд також визнати недійсним вказане свідоцтво та договір купівлі-продажу від 06.11.2018, а за ним визнати право власності на спірне майно. Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. З конструкції ч. 3 ст. 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом. Так, підроблення документів, їх використання та шахрайство є кримінально - караними діяннями, відповідальність за які передбачена нормами КК України за умови наявності складу кримінальних правопорушень, визначених диспозиціями певних статей загальної частини вказаного Кодексу. Проте, в судовому засіданні достовірно встановлено та не заперечувалось самим [PERSON] та його представником, що наразі не існує жодного кримінального провадження за фактом шахрайських дій, пов`язаних з відчуженням спірної квартири на підставі підроблених документів. Сам [PERSON] суду пояснив, що до органів Національної поліції з цього приводу він не звертався, бо не довіряє цим органам та не бачить у цьому сенсу. Більше того, протягом тривалого часу розгляду даної цивільної справи, не зважаючи на те, що судом неодноразово зверталась увага на те, що обставини викладені у первісному позові мають ознаки складу кримінального правопорушення та відносяться до компетенції розгляду органів поліції, [PERSON] не було вчинено жодних дій щодо звернення до компетентних органів із відповідною заявою про вчинення кримінального правопорушення. Така процесуальна поведінка свідчить про те, що останній не має на меті встановити істину та притягнути до відповідальності винних осіб, а лише отримати вибулу з його власності квартиру, яка, до того ж, значно поліпшилась та відновилась за рахунок зусиль відповідача [PERSON] з моменту вибуття з його власності. Свідоцтво про право власності на житло від 30.01.2003 №7/249/2003 видане на ім`я [PERSON] станом на теперішній час не визнано недійсним, не скасовано та належних доказів на підтвердження його підробки суду надано не було. Суд звертає увагу на лист Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради № 3/12-4894 від 23.10.2020 наданий у відповідь на адвокатський запит Бардаченка Д.В. від 21.10.2020 № 02/21, в якому зазначено, що свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] від 30.01.2003 [PERSON] Департаментом не видавалося, однак вказаний лист має лише інформативний характер та не може бути належним доказом факту підроблення вказаного свідоцтва за умови відсутності кримінального провадження за даним фактом та проведення відповідної перевірки вказаних відомостей компетентними органами, а також за умови чисельних реорганізацій виконавчих органів місцевого самоврядування та пов`язаної з цим невпорядкованості документації, в тому числі й архівної, з урахування того, що вказане свідоцтво було видано Виконкомом міської Ради народних депутатів, а не Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради. Вказане свідоцтво про право власності було видане на відповідному бланку з печатками виконавчого органу, що його видав та 04 лютого 2003 року зареєстровано у реєстровій книзі на жилі об`єкти нерухомого майна, які належать фізичним особам № 501п за реєстровим № 1345-96. Суд також звертає увагу і на те, що вказаний запис містить помітку помилково, однак дана помітка не містить необхідних реквізитів, зокрема прізвища ім`я та по батькові посадової особи, яка її зробила, дати виявлення такої помилки та дати вчинення самої відмітки, наслідків виявлення такої помилки, зокрема скасування свідоцтва, тощо. При цьому, на момент внесення відомостей до державного реєстру прав власності на нерухоме майно (державної реєстрації права власності [PERSON] на спірну квартиру на підставі вказаного свідоцтва) та створення відповідного запису № 28382737 від 10.10.2018, державним реєстратором КП «ДМБТІ» ДОР Кравець О.Г. було здійснено необхідну перевірку відомостей та витребувано відповідні документи, у тому числі і відомості з КП «ДМБТІ» ДОР, на підтвердження наявності в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] відомостей про зареєстроване право власності в цілому за [PERSON] . Отже, станом на 10.10.2018 в інвентаризаційній справі та реєстровій книзі були відсутні відомості про помилкову видачу вказаного свідоцтва. Більше того, під час оформлення спадкових прав [PERSON] після смерті його матері [PERSON] , нотаріусом також було проведено відповідну перевірку нерухомого майна, що входить до спадкової маси та 16.10.2020 також було отримано відомості з КП «ДМБТІ» ДОР, на підтвердження наявності в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] відомостей про зареєстроване право власності в цілому за [PERSON] , що і стало підставою для відмови у вчинення нотаріальної дії в частині видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] . При цьому, під час державної реєстрації прав власності на спірну квартиру за [PERSON] жодних відомостей про наявність іншого свідоцтва про право власності на вказану квартиру [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] державному реєстратору надано не було. Крім того, станом на час державної реєстрації права власності на спірну квартиру за [PERSON] у державному реєстрі прав власності також були відсутні відомості про зареєстроване право власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , наявність яких би сама по собі виключила можливість державної реєстрації права власності [PERSON] . В той же час, [PERSON] було надано державному реєстратору до заяви № 30569621 від 10.10.2018 певний перелік документів, у тому числі й оригінал свідоцтва про право власності на житло від 30.01.2003 та технічний паспорт на квартиру. Подальші дії з відчуження спірної квартири, зокрема укладення договору купівлі-продажу 06.11.2018 з [PERSON] , також вчинялись [PERSON] на підставі оригіналу свідоцтва про право власності на житло від 30.01.2003 та подані документи, зокрема і факт державної реєстрації права власності на відчужувану квартиру були перевірені приватним нотаріусом Мазуренко С.В. під час нотаріального посвідчення вказаного договору купівлі-продажу. Кінцевою угодою у ланцюгу відчуження спірної квартири став договір купівлі-продажу від 28.12.2018 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , під час посвідчення якого приватним нотаріусом Лозенко В.В. також було дотримано встановлених законом вимог, зокрема перевірено правомірність набуття [PERSON] права власності на відчужувану квартиру. Отже, хоча у даному випадку і наявні ознаки, що вказують на можливу підробленість правовстановлюючого документу на ім`я [PERSON] , що виключає його право відчужувати спірну квартиру, проте ані під час державної реєстрації права власності [PERSON] на спірну квартиру, ані під час посвідчення подальших договорів купівлі-продажу, державним реєстратором та нотаріусами встановлено не було. При цьому, [PERSON] , будучи кінцевим набувачем спірної квартири, здійснила усі залежні від неї дії щодо перевірки нерухомого майна та правовстановлюючих документів на нього та не знала і не могла знати про недійсність правовстановлюючого документу первинного власника квартири, що придбавається, а також про те, що [PERSON] не мав права відчужувати вказану квартиру, тобто [PERSON] у даному випадку, у розумінні ст. 388 ЦК України є добросовісним набувачем спірної квартири. Так, національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Cтаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року). Європейський суд з прав людини неодноразово констатував в схожих фактичних обставинах порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції (зокрема: GLADYSHEVA v. RUSSIA, № 7097/10, ЄСПЛ, 06 грудня 2011 року; PCHELINTSEVA AND OTHERS v. RUSSIA, № 47724/07, 58677/11, 2920/13, 3127/13, 15320/13, ЄСПЛ, від 17 листопада 2016 року). Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини в іншій справі, де суд вказує, що заявниця втратила право власності на квартиру після того, як в ході судового розгляду було встановлено, що Яр., який продав квартиру заявниці, набув її на підставі підробленого заповіту. Існувало, як мінімум, два рівня гарантій в справі перед тим, як квартира перейшла до Яр. як спадкоємця Р. , відповідно до внутрішньодержавного законодавства. По-перше, існував обов`язок нотаріуса переконатися, що перехід права власності на квартиру Яр. стався відповідно до закону при розгляді і задоволенні заяви Яр. про визнання його спадкоємцем Р. По-друге, міський комітет розглянув документи, представлені Яр. для реєстрації його права власності на квартиру, з метою забезпечення дотримання відповідного законодавства та законності правочину, а також видав свідоцтво про право власності Яр. Влада держави не надала жодних пояснень щодо нездатності нотаріуса або міського комітету виявити шахрайство в діях Яр. В своїх доводах влада держави нічого не вказувала про те, коли і як обман був виявлений, або коли кримінальну справу стосовно дій Яр. було порушено. …. Заявниця була позбавлена права власності на квартиру без компенсації і вона не могла розраховувати на отримання іншого житла від держави. Органи державної влади не забезпечили належної експертизи щодо законності правочинів з нерухомим майном. Проте заявниця не повинна була передбачати наявність ризику того, що право власності на квартиру може бути припинено в зв`язку з бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном (ALENTSEVA v. RUSSIA, № 31788/06, § 72 - 77, ЄСПЛ, від 17 листопада 2016 року). Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку із бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Факт незаконного відчуження та допущення продажу квартири не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача, проте, вочевидь, є підставою для виникнення обов`язку в органів місцевого самоврядування здійснити все необхідне, щоб відшкодувати збитки, завдані таким відчуженням. Аналогічні висновки викладено й у постанові Верховного суду від 20 березня 2019 року у справі № 521/8368/15-ц. Крім того, Верховний суд України у постанові від 18.01.2017 у справі №6-2776цс16 вказав на необхідність досліджувати поведінку набувача після придбання об`єкта, який планується витребувати. Тобто слід вивчати, як набувач ставився до придбаного майна, чи вкладалися кошти, чи робився ремонт тощо. Так, судом встановлено, що [PERSON] є добросовісним набувачем спірної квартири, одразу після придбання квартири зареєструвала там своє проживання, зробила капітальний ремонт, до теперішнього часу проживає, сплачує комунальні послуги, здійснює витрати по утриманню вказаного майна, тобто користується та мирно володіє вказаним майном разом зі своєю малолітньою дитиною та чоловіком. В той же час, [PERSON] з 08.08.2010 знятий з реєстрації у спірній квартирі, протягом тривалого часу спірним нерухомим майном взагалі не цікавився, не утримував його, що також підтверджується показами свідків, які в судовому засіданні підтвердили той факт, що квартира до моменту відчуження була у занедбаному стані, там відбулась пожежа, до квартири навідувались безхатьки, були відсутні вікна, в середині було багато сміття, а під час перебування [PERSON] у в`язниці його родичі, які мешкали у тому ж самому будинку та мали ключі від квартири за нерухомим майном не доглядали та будучи обізнаними, що до квартири в`їхали сторонні люди не здійснили жодних дій для збереження майна. Більше того, сам [PERSON] , звільнившись з місць позбавлення волі в червні 2019 року, будучи повідомленим дружиною щодо продажу квартири ще за місяць до звільнення, не здійснив жодних дій для встановлення істини та повернення належного йому майна, зокрема не звернувся до правоохоронних органів та навіть не поцікавився у [PERSON] хто вона така та на якій підставі мешкає в його квартирі, а до суду з позовом про витребування майна [PERSON] звернувся майже через 1,5 року після того, як дізнався про вибуття квартири з його власності, що також не свідчить про його зацікавленість та викликає у суду сумнів з приводу такої поведінки [PERSON] , як власника майна. Стала практика ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) свідчить про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що у даному випадку спірне майно не може бути витребувано у [PERSON] , оскільки остання, будучи добросовісним набувачем спірного майна не може відповідати у зв`язку із бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Крім того, застосування такого заходу як витребування майна у даному випадку не сумісне із втручанням у право [PERSON] на мирне володіння придбаною квартирою, враховуючи її добросовісне ставлення до цього майна, як до єдиного житла та наявність наміру довгострокового користування спірним майном. Приходячи до висновку про відсутність підстав для витребування майна, суд зазначає, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за ним права власності на спірну квартиру є прямо взаємопов`язаними та відмова у задоволенні частини позовних вимог про витребування майна виключає можливість визнання права власності на спірну квартиру за позивачем [PERSON] , отже вимоги первісного позову в цій частині також не підлягають задоволенню. Що стосується частини позовних вимог [PERSON] про визнання недійсними свідоцтва про право власності [PERSON] та договору купівлі-продажу від 06.11.2018, а також скасування записів про реєстрацію права власності, то ці вимоги також є похідними і відповідно до висновків Великої палати Верховного суду не є належним способом захисту, а отже ці вимоги також не підлягають задоволенню. За таких обставин, суд вважає, що первісний позов [PERSON] не підлягає задоволенню, у зв`язку з чим вважає за необхідне відмовити у його задоволенні в повному обсязі. Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд вважає за необхідне відмовити і у задоволенні зустрічного позову [PERSON] з наступних підстав. Відповідно ч.ч. 1-2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Під час розгляду позову про витребування майна відповідач згідно зі статтею 388 ЦК має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому разі пред`явлення зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем не вимагається і, крім того, не є належним способом судового захисту (стаття 16 ЦК), оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна. Під час розгляду по суті первісного позову [PERSON] про витребування майна судом вже було встановлено факт добросовісності набуття [PERSON] права власності на спірну квартиру, про що зазначено вище, а позивач [PERSON] та його представник в судовому засіданні зазначили, що взагалі не оскаржують того факту, що відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем спірного майна. З урахуванням викладеного, а також з огляду на те, що визнання добросовісним набувачем не є належним способом захисту, суд приходить до висновку, що зустрічний позов [PERSON] також не підлягає задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України та у зв`язку із відмовою у задоволенні первісного та зустрічного позовів, вважає за необхідне покласти на позивачів за первісним та зустрічним позовами відповідно. Крім того, в рамках розгляду вказаної цивільної справи, ухвалою суду від 16 листопада 2020 року забезпечено позов шляхом заборони [PERSON] та будь - яким іншим особам до розгляду справи по суті здійснювати у будь - який спосіб відчуження квартири [ADDRESS] . Вказаний захід забезпечення позову відповідно до вимог ч. 1 ст. 158 ЦПК України підлягає скасуванню після набрання даним рішенням законної сили.

Outcome: dismissed