Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в обґрунтування своїх вимог зазначив, що 25 жовтня 1990 року померла його баба [PERSON]., після смерті якої залишилася спадщина у вигляді житлового будинок №59 по вул.Шевченко, що в с.Пряжів та у користуванні померлої перебували земельні ділянки площею 0,1039 га., для ведення особистого селянського господарства та площею 0,25 га., для обслуговування жилою будинку за тією ж адресою. Спадкоємцями померлої були позивач, його рідна сестра [PERSON] та дядько [PERSON], які оформили спадщину відповідно до чинного законодавства. На підставі договору купівлі-продажу позивач придбав у своєї сестри [PERSON] її частину житлового будинку, ставши власником 1/2 частини вищевказаного домоволодіння. 15 вересня 2015 року помер [PERSON], єдиним спадкоємцем майна якого є позивач. Неможливість оформлення права на користування земельною ділянкою площею 0,125 га., для обслуговування жилого будинку, яка розташована в с.Пряжів, вул. Шевченко, 59, Житомирського району, якою користувався померлий [PERSON] стало підставою для звернення позивача до суду. Позивач позов підтримала повністю та просила його задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Житомирського району Житомирської області в судове засідання не зявився, подав до суду лист про розгляд справи у його відсутність, обставини зазначені в позові визнав. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати. Суд оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON], яка померла 25 жовтня 1990 року була власником житлового будинку №59 по вул.Шевченка в с.Пряжів,Житомирського району Житомирської області, спадкоємцями якої є позивач онук померлої - [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які оформили спадщину відповідно до чинного законодавства (а.с.14, 18). Відповідно до договору купівлі-продажу від 23 липня 2008 року [PERSON] придбав 1/4 частину житлового будинку №59 по вул.Шевченка в с.Пряжів,Житомирського району Житомирської області (а.с.10-11). Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 26 січня 2010 року визнано недійсним та скасовано рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Житомирського району №73 від 16 грудня 1993 року, в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,25 га., для будівництва та обслуговування житлового будинку №59 по вул.Шевченка в с.Пряжів, Житомирського району, скасовано Державний акт серії ІУ-ЖТ №002012 на право приватної власності на землю, виданий [PERSON] 26 грудня 2002 року на земельну ділянку площею 0,3539 га. (а.с.7-9). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 15 вересня 2015 року помер [PERSON]. Власником житлового будинку №59 по вул.Шевченка в с.Пряжів,Житомирського району Житомирської області та земельної ділянки площею 0,125 га., з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 1822086500:01:001:1073, що розташована в с.Пряжів, вул.Шевченка, 59, Житомирського району Житомирської області є [PERSON] (а.с.16-17). Згідно довідки виконкому [PERSON] сільської ради Житомирського району від 26 квітня 2016 року №781 земельна ділянка площею 0,2289 га., біля 1/2 частини житлового будинку №59 по вул.Шевченка в с.Пряжів Житомирського району, власником якого був померлий [PERSON] на даний час у власності не перебуває (а.с.3). Постановою державного нотаріуса Третьої Житомирської державної нотаріальної контори від 28 жовтня 2016 року №1061/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку загальною площею 0,2289 га., розташовану в с.Пряжів, вул.Шевченка, 59, Житомирського району у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на вищевказану земельну ділянку та витягу з Державного земельного кадастру (а.с.22). Рішення [PERSON] сільської ради Житомирського району від 25 травня 2017 року [PERSON] відмовлено у наданні дозволу на відведення земельної ділянки для подальшої передачі у власність в звязку з тим, що одноразове право на отримання у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд даним громадянином вже використано (а.с.21). Відповідно до ч.ч.1,4 ст.88 Земельного Кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку, має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Згідно ст.120 Земельного Кодексу України до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці обєкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги по є обґрунтованими, а відтак позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved