Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог Черкаське ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк», управління ДАІ УМВС України у Черкаській області про визнання факту вчинення правочину, визнання права власності на автомобіль та скасування застосованого тимчасового заходу забезпечення позову - арешту автомобіля Мотивуючи свій позов наступним, що 07.10.2008 року він придбав у [PERSON] в аварійному стані автомобіль марки ВАЗ 2107, 2006 року випуску, кузов [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований Черкаським ВРЕВ при УДАІ УМВС України в Черкаській області 19.12.2007 року, і який він протягом 2-х років ремонтував своїми руками за рахунок пенсії. У підтвердження цієї угоди, [PERSON] надала йому письмову розписку від 07.10.2008 року, про те, що вона отримала від нього за придбаний автомобіль 2000 доларів США. Цього ж дня, [PERSON] видала на його ім'я довіреність, посвідчену приватним нотаріусом, якою уповноважила його розпоряджатись спірним автомобілем. Договір купівлі-продажу автомобіля між сторонами не укладався, тобто продаж цього автомобіля було здійснено шляхом видачі довіреності на його ім'я та фактичної передачі автомобіля без зняття його з реєстрації. В травні 2013 року в нього виникла необхідність у переоформленні автомобіля. 25.02.20013 року звернувшись до ВРЕР при УДАІ УМВС в Черкаській області, йому стало відомо, що відповідно до ухвали Придніпровського районного суду м.Черкаси від 05 травня 2010 року на даний автомобіль накладений арешт. Оскільки кошти ним були сплачені в повному обсязі, він тривалий час користується спірним автомобілем вважає, що право власності перейшло до нього, в зв'язку з цим він змушений був звернутись з даним позовом до суду. Позивач в судовому засіданні вимоги, викладені в позовній заяві підтримав в повному обсязі, підтвердивши обставини викладені в ній, просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явились, подала до суду заяву про визнання позову та прохання розглянути справу в її відсутності. Представник третьої особи ПАТ «Приватбанк» Васьковський Р.М. в судовому засіданні подав до суду заперечення, відповідно до якого просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи ВРЕР УДАІ УМВС України в Черкаській області Рябоконь В.І. в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, в якій також зазначив, про заперечення, щодо задоволення позовних вимог. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, суд вважає, що визнання відповідачкою позову суперечить закону, а в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Пунктом 3 ч.1 ст.208 ЦК України передбачено, що правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян належить вчиняти у письмовій формі. З позовної заяви та розписки вбачається, що сторони оцінили спірний транспортний засіб в 2000 доларів США, при курсу НБУ складає 15986 грн., що перевищує двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а тому договір купівлі- продажу спірного автомобіля слід було вчиняти в письмовій формі. Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.655 ЦК). Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що 07.10.2008 року він фактично уклав в письмовій формі із відповідачкою [PERSON] договір купівлі-продажу автомобіля, що підтверджується розпискою. Але суд не може погодитись з даним твердженням, оскільки відповідно до змісту розписки написаною [PERSON], вбачається, що вона отримала кошти в сумі 2000 доларів США, та вповноважує [PERSON] управляти та розпоряджатись автомобілем ВАЗ 2107, державний номерний знак [NUMBER]. З матеріалів справи, вбачається, що позивач отримав у користування вищезазначений автомобіль з правом повного ним розпорядження згідно генеральної довіреності (а.с.9). На підставі виданої довіреності у позивача виникли права і обов'язки, що випливали саме із змісту довіреності, а саме: керування транспортним засобом, експлуатація, продаж,і т.д., а не придбання спірного автомобіля, оскільки за договором на представництво сторона, якій передано майно, права власності на нього не набуває і діє від імені власника цього майна. За змістом глави 17 ЦК України довіреність не є правочином, що породжує право власності у повіреної особи. Визнання факту укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу за наявності не скасованої довіреності на право керування спірним автомобілем суперечить змісту закону, що регулює спірні правовідносини. За змістом ст. ст. 208, 210 ЦК України та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1338 (далі - Порядок), договір купівлі-продажу автомобіля повинен укладатися в письмовій формі і вважається вчиненим з моменту його державної реєстрації в органах ДАІ. Цим Порядком встановлена процедура державної реєстрації усіх транспортних засобів та зняття їх з обліку, яка є обов'язковою для усіх фізичних та юридичних осіб, що є власниками транспортних засобів. Правомірність придбання транспортних засобів підтверджуються документами, скріпленими підписами відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами - виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами укладеними на товарних біржах. Перед відчуженням, передачею такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Якщо транспортний засіб знімається з обліку в зв'язку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті), робиться відмітка про зняття з обліку транспортного засобу для реалізації в межах України. Власники транспортних засобів зобов'язані зареєструвати їх протягом десяти діб після придбання. В матеріалах справи відсутній договір купівлі-продажу автомобіля, вчинений у письмовій формі, підписаний обома сторонами продавцем і покупцем, засвідчений підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, який би містив всі істотні умови, необхідні для чинності такого договору купівлі-продажу, як того вимагають норми статей 202, 203, 207, п. 3 ст.208, ст.ст. 328, 626, 638, глави 54 ЦК України, п.8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року N 1388 (далі-Порядок). Вбачається, що спірний автомобіль згідно п.п.7, 8, 41, 43 вищезазначеного Порядку не знятий з обліку в органах ДАІ, залишається зареєстрованим за відповідачкою [PERSON], що видно з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.10) та облікових карток приватного ТЗ (а.с.30-35), заява від останньої про зняття з обліку автомобіля не подавалась і його огляд органами ДАІ не здійснювався. Така заява не надходила і від позивача, який згідно з довіреності має на те повноваження. Сторони не вжили усіх заходів, передбачених актами цивільного законодавства щодо купівлі-продажу спірного автомобіля, а тому позивач не набув на нього права власності. Відповідно до ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 серпня 1976 року із змінами «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Підставами на визнання права на звільнення майна з-під арешту можуть бути: право власності на описане майно або право володіння ним. Судом достовірно встановлено, що позивач не є власником автомобіля, на який накладено арешт, тому позовні вимоги про звільнення автомобіля з-під арешту також задоволенню не підлягають. Оскільки довіреність на право розпорядження автомобілем не свідчить про укладення сторонами договору купівлі-продажу автомобіля і не породжує права власності, у зв'язку з цим права позивача при накладенні арешту на спірний автомобіль порушені не були. Крім того, визнання права власності на вказаний автомобіль є неприпустимим і в контексті положень ч.1 ст. 203 ЦК України, оскільки позивач не надав суду доказів того, що при укладенні усних договорів купівлі-продажу сторонами правочинів були сплачені на користь держави всі належні податки, збори та обов'язкові платежі, несплата яких суперечить інтересам держави. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином суд приходить до висновку, що визнання договору купівлі - продажу автомобіля марки ВАЗ 2107, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності відповідачу [PERSON], укладеного, 07.10.2008 року між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON], суперечить закону. В даний час відсутні правові підстави для зняття арешту з вказаного автомобіля, а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed