Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до Державного агентства лісових ресурсів України, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд: поновити його на роботі директором ДНП «Куп`янське лісове господарство», стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 18.04.2019 року до 04.11.2020 року в сумі 731\~347,56 грн та врахувати додатково час, який мине до винесення рішення у справі, судові витрати на правову допомогу в розмірі 20000,00 грн та моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн. Позов мотивований тим, що з 30.05.2018 року він працював за контрактом директором ДНП «Куп`янське лісове господарство», наказ ДАЛРУ №233-К від 23.05.2018 року. 18.04.2019 його незаконно звільнено, відповідно до ст.38 КЗпП України, оскільки в цей час він перебував на лікарняному. Крім того зазначає, що він написав заяву про звільнення за власним бажанням проти своєї волі, під психологічним тиском. В наданому до суду відзиві зазначено, що 04.04.2019 Держлісагенство отримало заяву від директора ДНП «Куп`янське лісове господарство» [PERSON] про звільнення із займаної посади за власним бажанням у відповідності до ст.38 КЗпП України. 17.04.2019 Харківське обласне управління лісового та мисливського господарства звернулося з клопотанням до відповідача щодо розірвання трудового договору з директором ДНП «Куп`янське лісове господарство» [PERSON] та звільнення його з посади 18.04.2019 за власним бажанням на підставі поданої ним заяви. 18.04.2019 Держлісагенством винесено наказ №203-к «Про припинення трудового договору та звільнення з посади [PERSON] », яким визначено припинити трудовий договір із [PERSON] та звільнити його з посади ДНП «Куп`янське лісове господарство», 18.04.2019 за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України. Підстава: заява [PERSON] від 04.04.2019 року. Станом на день прийняття вищевказаного наказу зі сторони позивача до Держлісагенства не надходили заяви про відкликання поданої заяви про звільнення. Позивачем не зазначено, ким вчинялися дії щодо нього, що стали підставою для написання ним заяви про звільнення за власним бажанням, тому просять у задоволенні позовних вимог відмовити. Справа була розподілена в провадження судді [PERSON] . Ухвалою судді від 12 січня 2019 року відкрито спрощене провадження у справі. Згідно розпорядження керівника апарату Чугуївського міського суду Харківської області № 02-08/51 від 12.08.2020 р. «Щодо повторного автоматизованого розподілу невирішених судових справ» та відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010р. № 30, у зв`язку із звільненням [PERSON] з посади судді у відставку, здійснено повторний автоматизований розподіл даної справи. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 17.08.2020 року справу розподілено судді Оболєнській С.А. Згідно частини 12 статті 33 ЦПК України, у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Ухвалою від 25 серпня 2020 року відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним в уточненій позовній заяві. Представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема, посилаючись на їх неогрунтованість. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 23.05.2018 року укладено контракт, згідно якого Державне агентство лісових ресурсів України, іменоване далі орган управління майном, в особі заступника Голови Державного агентства лісових ресурсів України Бондар В.Н., з одного боку, та [PERSON] , іменований далі Керівник, з другого боку, уклали цей контракт про таке: [PERSON] наймається на посаду директора державного підприємства «Куп`янське лісове господарство» на термін з 29.05.2018 по 28.05.2019 (а.с.12-16). 04.04.2019 [PERSON] написав заяву, в якій просив звільнити його 18.04.2019 з посади директора державного підприємства «Куп`янське лісове господарство» за власним бажанням у відповідності до ст.38 КЗпП України (а.с.47). 17.04.2019 Харківське обласне управління лісового та мисливського господарства звернулося з клопотанням до відповідача щодо розірвання трудового договору з директором ДНП «Куп`янське лісове господарство» [PERSON] та звільнення його з посади 18.04.2019 за власним бажанням на підставі поданої ним заяви (а.с.49). 18.04.2019 Держлісагенством винесено наказ №203-к «Про припинення трудового договору та звільнення з посади [PERSON] », яким визначено припинити трудовий договір із [PERSON] та звільнити його з посади ДНП «Куп`янське лісове господарство», 18.04.2019 за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України. Підстава: заява [PERSON] від 04.04.2019 року (а.с.10). Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №2028, виданої КНП «Чугуївська центральна районна лікарня ім. М.І. Кононенка», [PERSON] перебував на лікарняному з 02.04.2019 по 24.04.2019 року, що також підтверджується листком непрацездатності серія АДП №825082 (а.с.6-7,8) Згідно з частиною першою\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини третьої статті 21\~КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору. Згідно з пунктом 8 частини першої статті 36\~КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом. У пункті 2 частини першої статті 36\~КЗпП України передбачено, що підставами припинення трудового договору є, зокрема, закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Відповідно до частини третьої\~статті 40 КЗпП України\~не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Рішенням Конституційного\~Суду України\~від 04\~вересня 2019\~року N\~6-р (II)/2019 у справі за конституційною скаргою [PERSON] щодо відповідності Конституції України\~(конституційності) положень частини третьої статті 40\~КЗпП України\~визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення частини третьої статті 40 КЗпП України. Конституційний Суд України зазначив, що положеннями частини третьої статті 40\~КЗпП України закріплені гарантії захисту працівника від незаконного звільнення, що є спеціальними вимогами законодавства, які мають бути реалізовані роботодавцем для дотримання трудового законодавства. Однією з таких гарантій є, зокрема, сформульована у законодавстві заборона роботодавцю звільняти працівника, який працює за трудовим договором і на момент звільнення є тимчасово непрацездатним або перебуває у відпустці. Отже, нерозповсюдження такої вимоги на трудові правовідносини за контрактом є порушенням гарантій захисту працівників від незаконного звільнення та ставить їх у нерівні умови порівняно з працівниками інших категорій. Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини третьої\~статті 40 КЗпП України\~є такими, що поширюються на усі трудові правовідносини. Суд враховує, що наказ про звільнення позивача видано 18 квітня 2019 року, тобто у період, коли позивач був непрацездатний, що є порушенням частини третьої\~статті 40 КЗпП України. Проте наслідком звільнення працівника у період його непрацездатності є зміна дати звільнення, а не поновлення на роботі. Аналогічний за змістом висновок висловлений також у постановах Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі N 545/1151/16-ц (провадження N 61-17196вв19), від 11 грудня 2019 року у справі N 522/3410/15-ц (провадження N 61-43676св18), від 16 червня 2020 року у справі N 750/8456/17 (провадження N 61-22946св18). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі N 205/4196/18 (провадження N 14-670цс19) відступила від висновків, сформульованих у\~постановах Верховного Суду України від 26 грудня 2012 року у справі N 6-156цс12\~і\~від 23 січня 2013 року у справі N 6-127цс12, а також від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, сформульованого у постанові від 16 березня 2020 року у справі N 640/10761/14-ц. Зокрема, зазначила, що гарантія частини третьої\~статті 40 КЗпП України\~поширюється на випадки припинення контракту з працівником за пунктом 8 частини першої\~статті 36 КЗпП України. У разі порушення цієї гарантії негативні наслідки слід усувати шляхом зміни дати звільнення позивача, визначивши датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності (відпустки). Аналізуючи норми права, суд прийшов до висновку, що працівника не лише можна, а й необхідно звільнити за власним бажанням під час лікарняного, якщо він не відкликав свою заяву про звільнення чи не домовився з роботодавцем про перенесення дати звільнення на пізніший строк. Зокрема, роботодавець не має права вимагати від працівника саме відпрацювати два тижні після подання заяви про звільнення, оскільки законодавство зобов`язує працівника лише попередити роботодавця про свій намір звільнитися не пізніше, аніж за два тижні до бажаної дати звільнення, роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після подання заяви про звільнення захворів і свою заяву не відкликав і не домовився з роботодавцем про перенесення дати звільнення, то йому необхідно видати всі гроші й документи тією датою, яку співробітник вказав у заяві про звільнення або ж після спливу двотижневого строку попередження. З\~огляду на вказане, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та порушення прав позивача, а саме звільнення його у день перебування на лікарняному, усуває шляхом зміни дати звільнення, визначивши дату припинення трудових відносин у перший день після закінчення періоду непрацездатності. Так,\~умови контракту, укладеного сторонами 23 травня 2018 року, в пункті 11, передбачали умови дострокового припинення дії контракту: у зв`язку закінчення терміну дії контракту; за угодою сторін; достроково за вимогою керівника. Така вимога керівника [PERSON] містилася в його заяві про звільнення від 04.04.2019 року. Твердження позивача про те, що заява про звільнення написана ним іншим числом та під тиском не підтверджене жодним належним та допустимим доказом. На підставі викладеного,

Outcome: partial