Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Сватівської міської ради, в обгрунтування якого зазначив, що є власником приміщення магазину № [NUMBER] , розташованого за адресою: [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу, укладеного 15.05.2000 року між ліквідаційною комісією у справі № 05/15- 13/146 про банкрутство Сватівського міського споживчого товариства в особі голови комісії Штепа Т.І. та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Сватівського районного нотаріального округу Курило Є.С. 15.05.2000 року, зареєстрованого в реєстрі за № 449. Відповідно до п.1 договору купівлі-продажу приміщення магазину під час придбання було розташоване на земельній ділянці, площа якої буде визначена після видачі державного акту на землю. 23 вересня 2003 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.09.2003 року ВАР № 255802 [PERSON] став власником земельної ділянки площею 0,0173 га, яка розташована в [ADDRESS] , призначення земельної ділянки - для розміщення та обслуговування магазину, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЛГ № 036238, виданого Сватівською міською радою Луганської області 26.09.2003 року. 12.02.2014 року Відділом Дерземагенства у Сватівському районі Луганської області була проведена державна реєстрація вказаної земельної ділянки площею 0,0173 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, та присвоєно їй кадастровий номер 4424010100:24:094:0001. Вказана обставина підтверджується Витягом №18549869 від 04.03.2014 року, виданого Реєстраційною службою Сватівського районного управління юстиції. В червні-липні 2014 року під час тимчасового від`їзду з м. Луганськ в зв`язку з проведенням АТО/ООС та активними бойовими діями в місті, при невстановлених обставинах, позивачем були втрачені документи на право власності на магазин та технічний паспорт. На теперішній час позивач має намір продати належне йому нерухоме майно або передати його в довгострокове платне користування, але у нього відсутні документи, які б дозволили це зробити. Оскільки правочин купівлі-продажу був укладений між мною та Сватівським міським споживчим товариством, завірений приватним нотаріусом Курило Є.С., то відновити втрачені документи можливо було б шляхом отримання нотаріально завірених копій документів, які знаходились в розпорядженні підприємства та нотаріуса. Відповідно до даних, які містяться в Єдиному реєстрі нотаріусів, інформація про діяльність приватного нотаріуса Курило Є.С. не знайдена. Згідно отриманої інформації від спільних знайомих у м. Сватове, позивачу [PERSON] стало відомо, що [PERSON] припинив нотаріальну діяльність в 2010 році, а всі документи після припинення діяльності нотаріуса передані до Луганського обласного нотаріального архіву у м. Луганськ. З метою перевірки вказаної інформації до Луганського обласного державного нотаріального архіву у м. Сєвєродонецьк, де він зараз юридично перебуває, було направлено адвокатський запит від 06.08.2020 року щодо надання інформації про наявність в архіві документів після припинення діяльності приватного нотаріуса Курило Є.С. Відповідно до відповіді № 683/01-22 від 13.08.2020 року Луганського обласного державного нотаріального архіву було повідомлено, що документи Луганського обласного державного нотаріального архіву, у тому числі документи після припинення діяльності приватного нотаріуса Сватівського районного нотаріального округу Курило Євгена Станіславовича, до м. Старобільська та м. Сєвєродонецька не передавались і перебувають у місті Луганську на тимчасово непідконтрольній території України. Відповідно до відомостей, які містяться в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, діяльність Сватівського міського споживчого товариства було припинено 25.08.2005 року. 11.08.2020 року з метою проведення заходів по встановленню місцезнаходження договору купівлі-продажу, укладеного 15.05.2000 року між ліквідаційною комісією у справі №05/15-13/146 про банкрутство Сватівського міського споживчого товариства в особі голови комісії Штепа Т.І. та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Сватівського районного нотаріального округу Курило Є.С. 15.05.2000 року, зареєстрованого в реєстрі за № 449, та технічного паспорту на будівлю магазину, [PERSON] звернувся з відповідною заявою до Сватівського ВП ГУНП в Луганській області. Згідно відповіді №16455/111/42-2020 від 18.08.2020 року позивача було проінформовано про те, що його заява була розглянута в повному обсязі та в результаті розгляду звернення ознак кримінального чи адміністративного правопорушення не встановлено. З метою недопущення протиправного використання втрачених документів, позивачем 12.08.2020 у випуску газети «Новини Сватівщини» № [NUMBER] ) було розміщено об`яву про недійсність договору купівлі-продажу, укладеного 15.05.2000 року між ліквідаційною комісією у справі № 05/15-13/146 про банкрутство Сватівського міського споживчого товариства в особі голови комісії Штепа Т.І. та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Сватівського районного нотаріального округу Курило Є.С. 15.05.2000 року, зареєстрованого в реєстрі за №449, та технічного паспорту на будівлю магазину в зв`язку з втратою. На початку серпня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до КП «Сватівське районне бюро технічної інвентарізації» з метою замовлення нового технічного паспорту на приміщення магазину, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , оскільки для подання позову до суду та подальшої реєстрації речового права необхідно визначити точну площу приміщення та окремих його кімнат. При зверненні до працівників КП «Сватівське районне бюро технічної інвентарізації» йому було повідомлено, що в 2000 році під час укладання договору купівлі-продажу магазину технічний паспорт на будівлю був не повністю дооформлений, а нотаріус [PERSON] внаслідок непрофесійних дій посвідчив договір купівлі-продажу, не вказавши загальну площу, площу окремих приміщень, які входять до його складу, та вказавши, що придбаний магазин позначений на плані літерою А-1. Згідно наявних архівних документів РБТІ до складу будівлі магазину, окрім вказаного на плані літерою «А-1» входять і підсобні приміщення, позначені на плані літерою «а». Позивач був здивований, оскільки в 2000 році він купив приміщення магазину, та є власником земельної ділянки, на якій розташований магазин, весь цей час безперешкодно та відкрито користувався приміщенням, і внаслідок непрофесійних дій нотаріуса не має статусу власника будівлі як єдиного цілого. Внести зміни до договору купівлі-продажу не вдається за можливе в зв`язку з тим, що діяльність продавця майна Сватівського міського споживчого товариства районного споживчого товариства було припинено 25.08.2005 року, приватний нотаріус Курило Є.С. також припинив свою діяльність, а документи щодо угоди перебувають у місті Луганську на тимчасово непідконтрольній території України. 01.10.2020 року спеціалістами КП «Сватівське районне бюро технічної інвентарізації» був виготовлений технічний паспорт на громадський будинок - нежитлову будівлю-магазин, розташований за адресою: [ADDRESS] . Після отримання технічного паспорту спеціалістами установи була надана порада позивачу звернутися до суду з позовом про визнання права власності. Від дня укладення договору купівлі-продажу приміщення магазину і до сьогодні, тобто більше 20 (двадцяти) років, особисто здійснює нагляд за приміщенням, за власні кошти утримую його, здійснює необхідні для нормального функціонування приміщення ремонтні роботи, господарює у даному приміщенні та на сьогоднішній день залишається єдиним добросовісним володільцем і користувачем вказаної будівлі. Визнання за мною права власності на нежитлову будівлю-магазин, розташований за адресою: [ADDRESS] , не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд визнати за ним право власності на нежитлове приміщення будівля магазину, загальною площею 86, 2 кв. м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] у зв`язку із втратою правовстановлюючих документів; право власності за набувальною давністю на нежитлове приміщення - будівля магазину, загальною площею 50,4 кв. м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі і представника, на позові наполягає, клопотань та заперечень проти заочного рішення не надходило (а.с. 83). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог [PERSON] , проти заочного рішення не заперечував, просив задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача Сватівської міської ради Луганської області повторно не з`явився у судове засідання, про місце, день та час слухання справи був повідомлений належним чином (а.с.82,87). Відповідач про причини неявки до суду не повідомив. Заява про розгляд справи за його відсутності не надходило, відзив на позовну заяву не подав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює в КП «Сватівське районне бюро технічної інвентаризації», зазначила, що в 2000 році під час укладення договору купівлі-продажу магазину технічний паспорт на будівлю. Був не повністю до оформлений, а нотаріус посвідчив договір, не вказавши загальну площу, площу окремих приміщень, які входять до його складу, та вказавши, що придбаний магазин позначений на плані літерою А-1, оскільки згідно наявних архівних документів РБТІ до складу будівлі магазину, окрім вказаного на плані літерою А-1 входять і підсобні приміщення, позначені на плані літерою «а». Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280, 281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного суд, вважає, можливим розглянути справу за відсутності сторін по наявним матеріалам в справі. Суд, розглянувши заяви учасників справи, приходить до наступного висновку. Згідно договору купівлі-продажу, укладеного 15.05.2000 року, між ліквідаційною комісією у справі № 05/15- 13/146 про банкрутство Сватівського міського споживчого товариства в особі голови комісії Штепа Т.І. та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Сватівського районного нотаріального округу Курило Є.С. 15.05.2000 року, зареєстрованого в реєстрі за № 449. Відповідно до п.1 договору купівлі-продажу приміщення магазину під час придбання було розташоване на земельній ділянці, площа якої буде визначена після видачі державного акту на землю, власником приміщення магазину № [NUMBER] , розташованого за адресою: [ADDRESS] став [PERSON] (а.с.10). 23 вересня 2003 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.09.2003 року ВАР № 255802 [PERSON] став власником земельної ділянки площею 0,0173 га, яка розташована в [ADDRESS] , призначення земельної ділянки - для розміщення та обслуговування магазину, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЛГ № 036238, виданого Сватівською міською радою Луганської області 26.09.2003 року (а.с.11-12). Відповідно до даних, які містяться в Єдиному реєстрі нотаріусів, інформація про діяльність приватного нотаріуса Курило Є.С. не знайдена (а.с.13). Згідно відповіді № 683/01-22 від 13.08.2020 року Луганського обласного державного нотаріального архіву було повідомлено, що документи Луганського обласного державного нотаріального архіву, у тому числі документи після припинення діяльності приватного нотаріуса Сватівського районного нотаріального округу Курило Євгена Станіславовича, до м. Старобільська та м. Сєвєродонецька не передавались і перебувають у місті Луганську на тимчасово непідконтрольній території України (а.с.14). Відповідно до відомостей, які містяться в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, діяльність Сватівського міського споживчого товариства було припинено 25.08.2005 року (а.с.15,16). 11.08.2020 року з метою проведення заходів по встановленню місцезнаходження договору купівлі-продажу, укладеного 15.05.2000 року між ліквідаційною комісією у справі №05/15-13/146 про банкрутство Сватівського міського споживчого товариства в особі голови комісії Штепа Т.І. та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Сватівського районного нотаріального округу Курило Є.С. 15.05.2000 року, зареєстрованого в реєстрі за № 449, та технічного паспорту на будівлю магазину, [PERSON] звернувся з відповідною заявою до Сватівського ВП ГУНП в Луганській області. Згідно відповіді №16455/111/42-2020 від 18.08.2020 року позивача було проінформовано про те, що його заява була розглянута в повному обсязі та в результаті розгляду звернення ознак кримінального чи адміністративного правопорушення не встановлено(а.с.17). З метою недопущення протиправного використання втрачених документів, позивачем 12.08.2020 у випуску газети «Новини Сватівщини» № [NUMBER] ) було розміщено об`яву про недійсність договору купівлі-продажу, укладеного 15.05.2000 року між ліквідаційною комісією у справі № 05/15-13/146 про банкрутство Сватівського міського споживчого товариства в особі голови комісії Штепа Т.І. та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Сватівського районного нотаріального округу Курило Є.С. 15.05.2000 року, зареєстрованого в реєстрі за №449, та технічного паспорту на будівлю магазину в зв`язку з втратою (а.с.18). 01.10.2020 року спеціалістами КП «Сватівське районне бюро технічної інвентарізації» був виготовлений технічний паспорт на громадський будинок - нежитлову будівлю-магазин, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.21-24). Окрім того, 05.10.2020 був виготовлений звіт про оцінку нежитлового приміщення магазину, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , згідно якого оціночна вартість вказаного об`єкта оцінки становить 96\~100 (дев`яносто шість тисяч сто ) гривень (а.с.36-63). Позивач зазначає, що в червні-липні 2014 року під час від`їзду з м. Луганська в зв`язку проведенням АТО/ООС та активними бойовими діями в місті, при невстановлених обставинах, ним було втрачено документи на право власності на магазин та технічний паспорт. Відповідно до пункту 1.1 Глави 22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом, за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких учинялася нотаріальна дія, нотаріусом видається дублікат утраченого або зіпсованого документа. Згідно частин шостої та сьомої статті 14 Закону України «Про нотаріат» приватний нотаріус зобов`язаний забезпечити зберігання документів нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса протягом усього строку здійснення ним нотаріальної діяльності. У разі припинення приватної нотаріальної діяльності документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса передаються ним до відповідного державного нотаріального архіву в порядку, встановленому законодавством. В обласних центрах, містах Києві, Сімферополі та Севастополі, відповідно до статті 23 Закону України «Про нотаріат» та пункту 1 Положення про державний нотаріальний архів затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18.05.2009 № 870/5, засновуються державні нотаріальні архіви (далі Архів), які є складовою частиною Національного архівного фонду і здійснюють тимчасове (до 75 років) зберігання нотаріальних документів. Згідно пункту 3 Положення про державний нотаріальний архів затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18.05.2009 № 870/5 Архів створюється і ліквідується Міністерством юстиції України. Відповідно до абзацу двадцять два пункту 10 Положення про державний нотаріальний архів затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18.05.2009 р. № 870/5, Архів відповідно до покладених на нього завдань видає дублікати документів, що зберігаються в архіві, за письмовою заявою фізичних та юридичних осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялася нотаріальна дія. Відповідно до пункту 5 Положення про державний нотаріальний архів затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18.05.2009 № 870/5, керівництво архівом, матеріально - технічне, кадрове забезпечення, а також забезпечення архіву необхідним приміщенням, охороною та обладнанням здійснює управління юстиції. Однак, відповідно до відповіді № 683/01-22 від 13.08.2020 року Луганського обласного державного нотаріального архіву було повідомлено, що документи Луганського обласного державного нотаріального архіву, у тому числі документи після припинення діяльності приватного нотаріуса Сватівського районного нотаріального округу Курило Євгена Станіславовича, до м. Старобільська та м. Сєвєродонецька не передавались і перебувають у місті Луганську на тимчасово непідконтрольній території України. Також, відповідно до відомостей, які містяться в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, діяльність Сватівського міського споживчого товариства було припинено 25.08.2005 року. Позивачем використані всі можливі заходи для відновлення в досудовому порядку документів на право власності на будівлю магазину, а тому звернення до суду є єдиним способом захисту права власності. Згідно положень до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як роз`яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 37 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень ч.1 ст.15та ст.392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. У правовій позиції від 18 лютого 2015 року, висловленій Верховним Судом України у справі № 6-244 цс14 також зазначено, що за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання права власності за позивачем на нежитлове приміщення будівля магазину, загальною площею 86, 2 кв. м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] Крім того, відповідно до положень ст.. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжувала відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, за рішенням суду набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Пунктом 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Верховний Суд в постанові№465/6560/15-ц від 14.08.2019 року зазначав, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч.І ст.344 ЦК, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст.344 ЦК, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнішній строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Таким чином, враховуючи, що позивач з 15.05.2000 року користується іншою частиною не житлового приміщення будівлі магазину площею 50,4 кв.м., при цьому вважаючи, що він правомірно купив все приміщення та оформив право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться вказаний магазин, відкрито та безперервно володів даним об`єктом, інших осіб, які б претендували на дане майно відсутні, суд повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які посилалась позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, беручи до уваги, що позивач втратив правовстановлюючі документи та позбавлений можливості отримати дублікати в позасудовому порядку, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved