Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Мирноградвугілля» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з відповідачем по справі він перебував в трудових відносинах з 01.08.2012 року по 03.10.2013 рік, працюючи прохідником підземним з повним робочим днем в шахті. Наказом № 466о/к від 03.10.2013 року він був звільнений з шахти за ст. 40 п. 2 КЗпП України, у звязку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоровя. У звязку з тривалим хворобливим станом та знаходженням на лікуванні, було проведено розслідування та складено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 21 вересня 2017 року, яким було встановлено, що причиною виникнення хронічного професійного захворювання: 1) хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії загострення зі значним статико-динамічними порушенням, стійкий больовий синдром, легким парезом правової стопи, рецидивуючий перебіг, М54.1; 2) хронічний бронхіт ІІ ст.. фаза затихаючого загострення, прикореневий базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст..(першого другого ст.) J41.0 захворювання професійне, внаслідок тривалого періоду роботи в шкідливих умовах обумовленим тривалим впливом промислового фактора пил та фізичне навантаження. Внаслідок професійного захворювання відбулося ушкодження його здоровя, у звязку з чим йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в наступному: До встановлення причин захворювання, він тривалий час перебував в хворобливому стані, змушений був проходити лікування. 01 листопада 2014 року йому встановлювалася 3 група інвалідності за загальним захворюванням. Інвалідність була встановлена, у звязку з аналогічними професійному захворюванні діагнозами. Звільнення з останнього місця роботи було обумовлено неможливістю продовжувати роботу за станом здоровя. На даний час його постановлено на д/облік до лікаря невропатолога та пульмонолога. Він постійно потребує медикаментозного лікування. У звязку з хворобливим станом не має можливості жити повноцінним життям, у нього затруднене дихання, постійні болі в спині. Не зважаючи на достатньо молодий вік, на день подачі позову йому виповнилося 44 років, він почувається як стара людина. Лякає те, що його здоровя не відновиться, про що свідчить безстрокове визначення групи інвалідності. Враховуючи, що після одержання втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина, моральну шкоду, яка була йому завдана професійним захворюванням, позивач оцінює в 80 000 грн. та просить стягнути її з відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій наполягав на задоволенні позовних вимог. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача ДП «Мирноградвугілля» не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про вручення судової повістки. В звязку з неявкою представника відповідача, зі згоди позивача суд проводить розгляд справи в заочному порядку. Заслухавши пояснення представника позивача, зясувавши обставини у справі, дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ДП «Мирноградвугілля» з 01.08.2012 року по 03.10.2013 рік, працюючи прохідником підземним з повним робочим днем в шахті. Наказом № 466о/к від 03.10.2013 року він був звільнений з шахти за ст. 40 п. 2 КЗпП України, у звязку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоровя (а.с. 8-9). У звязку з тривалим хворобливим станом та знаходженням на лікуванні, було проведено розслідування та складено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 21 вересня 2017 року за формою П-4, яким було встановлено, що хронічні професійні захворювання: 1) хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії загострення зі значним статико-динамічними порушенням, стійкий больовий синдром, легким парезом правової стопи, рецидивуючий перебіг, М54.1; 2) хронічний бронхіт ІІ ст. фаза затихаючого загострення, прикореневий базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст..(першого другого ст.) J41.0 захворювання професійне, виникли внаслідок тривалого періоду роботи в шкідливих умовах обумовленим тривалим впливом промислового фактора пил та фізичне навантаження (а.с. 10-11). 23.11.2017 року згідно довідці МСЕК позивачу вперше встановлено 65 % втрати професійної працездатності за сукупністю професійних захворювань, третю групу інвалідності безстроково, потребу в медикаментозному, санаторно-курортному лікуванні за відсутності протипоказань. Протипоказана важка фізична праця, праця в підземних умовах, тривала ходьба (а.с. 13). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України Про охорону праці, а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоровя або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обовязків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Судом встановлено,\~що тяжкі\~та шкідливі\~умови праці\~призвели до\~професійних захворювань\~ \~позивача.\~23.11.2017\~року \~згідно довідки\~МСЕК йому\~вперше було\~встановлено 65 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково (а.с. 13). Вина відповідача підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 21 вересня 2017 року, згідно якому хронічні професійні захворювання виникли внаслідок тривалого періоду роботи в шкідливих умовах обумовленим тривалим впливом промислового фактора пил та фізичне навантаження (а.с. 10-11). В звязку цим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обовязку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в звязку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив згідно висновку МСЕК 65% працездатності, визнаний інвалідом третьої групи. Лікування за професійними захворюваннями позивач продовжує і зараз. Стан його здоровя залишається досить тяжким, в звязку з чим він відчуває великий дискомфорт. Він і надалі потребує реабілітаційного лікування. Позивачу внаслідок професійних захворювань заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що внаслідок професійних захворювань він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Все це разом вплинуло на його образ життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. Внаслідок професійних захворювань він втратив нормальні життєві зв'язки і йому доводиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього зявилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків отриманих професійних захворювань та тяжкого стану його здоровя. У нього критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому та соціальному відношенні, громадянина. Вищезазначене законодавство, а також розяснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» повязують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, розясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на її відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоровя позивача, те, що професійна працездатність в звязку з професійними захворюваннями втрачена згідно висновку МСЕК на 65 %, він визнаний інвалідом третьої групи безстроково. Виходячи з викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 40000 грн. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial