Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 21 вересня 2006 року відділом реєстрації актів громадянського стану Бориславського міського управління юстиції, про що зроблено запис №153. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вони знаходяться з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 21 вересня 2006 року. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей, зокрема доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Діти проживають із позивачем. За час спільного проживання між ними неодноразово виникали конфлікти та непорозуміння. Спільне життя між сторонами не склалось, оскільки, на її думку, вони є різними людьми, з різними поглядами на життя. Окрім цього зазначає, що з березня 2017 року позивач разом із малолітніми дітьми проживає окремо, та з цього ж часу спільне господарство не ведуть, подружніх стосунків не підтримують. Вважає, що сімя існує лише формально, примирення за таких обставин є неможливим. У підготовчому судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить їх задоволити повністю. Відповідач [PERSON] у підготовчому судовому засіданні позов визнав повністю та просить розірвати шлюб. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні права, а також права їхніх дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 21 вересня 2006 року відділом реєстрації актів громадянського стану Бориславського міського управління юстиції, про що зроблено запис №153. У позивача з відповідачем подружні відносини не склалися із-за відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на життя, спільне господарство не ведуть, особисті стосунки між ними припинено, подружжя мешкає окремо, шлюб існує формально. Спір про майно на момент розгляду справи в суді у сторін відсутній. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу\~- одна з основних його засад. Шлюб\~це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на предявлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.\~\~ Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати\~шлюб з відповідачем. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Приймаючи до уваги позицію сторін, суд вважає, що причини, що спонукають їх на розірвання шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їхніх дітей, що має суттєве значення. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. Згідно з ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Витрати по справі підлягають стягненню з відповідача, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved