Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Мукачівської міської ради, третя особа: Мукачівська державна нотаріальна контора в особі державного нотаріуса Ергарт-Козар В.В. про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Позов мотивований тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] . Після смерті матері, він звернувся до юриста для роз`яснення щодо оформлення спадкових прав, потім перебував тривалий час на лікуванні за кордоном, після чого знайшов роботу. В листопаді місяці 2018 року він звернувся із заявою до Мукачівської державної нотаріальної контори щодо оформлення спадщини, однак йому було відмовлено у зв`язку з тим, що він пропустив передбачений законом строк для подання заяви про прийняття спадщини. Цього ж місяця, він звернувся до суду із позовом, однак йому було відмовлено через те, що відповідачем повинна бути не державна нотаріальна контора, а Мукачівська міська рада. Оскільки він не зміг скористатися своїм правом на прийняття спадщини в силу того, що є не компетентним в даних питаннях, йому неправильно було проінформовано про порядок оформлення спадкових прав, він звернувся до суду з даним позовом. Тому, просить суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Представник позивача [PERSON] подала до суду заяву в якій просить суд позов задоволити з підстав зазначених в ньому. Представник відповідача Мукачівської міської ради - Тишков С.С. надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, задоволення позовних вимог залишає на розсуд суду. Представник третьої особи Мукачівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Вивчивши заяву та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ст.ст.79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що із паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого 08.07.1996 року слідує, що [PERSON] з 18.11.1994 року значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4, 5). Згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.11.1977 року батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] і [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до свідоцтв про смерть серій [NUMBER] від 23.05.2016 року та [NUMBER] від 11.12.1997 року, [PERSON] , померла [INFO] , а [PERSON] помер [INFO] (а.с. 7, 8). Згідно повідомлення з Мукачівської державної нотаріальної контори від 13.11.2018 року № 870/01-16, вбачається, що позивачем [PERSON] пропущено строк звернення із заявою про прийняття спадщини, внаслідок чого йому було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини (а.с. 10). Із лікарського висновку-заключення Університетської лікарні Кошице слідує, що [PERSON] перебував на амбулаторному лікуванні у період з 20.06.2016 року по 01.01.2017 року з діагнозом М54, Дорсалгія (а.с. 12). Постановою Закарпатського апеляційного суду від 12.09.2019 року рішення Мукачівського міськрайонного суду від 04.03.2019 року змінено в частині правового обґрунтування, у решті залишено без змін. Цією ж Постановою, встановлено, що рішення суду першої інстанції змінено через порушення судом норм процесуального права. Крім цього, встановлено, що [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто [INFO] не проживав із спадкодавцем, заяву про прийняття спадщини нотаріусу не подавав і звернувся до нотаріальної контори лише в листопаді 2018 року (а.с. 13, 14). У відповідності до ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України не подав заяви про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Крім цього, у листі від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, звернув увагу нижчестоящих судів на судову практику розгляду цивільних справ про спадкування. Зокрема у листі зазначено, що: «Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. Зі змісту п. 207 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вбачається, що письмову заяву про прийняття спадщини та відмову від неї може бути надіслано поштою (втратила чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року). Надіслання заяви про прийняття спадщини поштою передбачено п. 3.5 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови». Беручи до уваги вищезазначене, судом встановлено, що позивач [PERSON] у передбачений законом строк, заяву про прийняття спадщини за померлою [PERSON] , яка померла [INFO] , не подав, а подав тільки 10.11.2018 року, чим самим пропустив передбачений законом шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Суд критично ставиться до тих причин, які зазначені позивачем у позовній заяві і на думку останнього, є підставою для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, а саме те, що позивач не подав заяву протягом шести місяців, так як є не компетентним у законодавстві, лікувався, а потім знайшов роботу, оскільки вони в сукупності не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Зокрема, перебування позивача на амбулаторному лікуванні з 20.06.2016 року по 01.01.2017 року не позбавляло його фізичної можливості подати заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, так як він проходив лікування амбулаторно, а не стаціонарно. Крім цього, подати зазначену заяву позивач мав право і поштовим зв`язком, чим останній не скористався. Також судом встановлено, що позивач навіть і після амбулаторного лікування, яке закінчив 01.01.2017 року, не подав відповідну заяву про прийняття спадщини, а подав тільки 10.11.2018 року. Окрім цього, на підтвердження своїх вимог, позивач [PERSON] не подав до суду належних та допустимих доказів, що після лікування, він працював, чим самим був позбавлений можливості подати заяву про прийняття спадщини. Отже, судом не здобуто доказів, які б вказували на підставність вимог позову [PERSON] , а саме не наведено жодної поважної причини пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини, і за таких обставин суд, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, як заявленого безпідставно.

Outcome: dismissed