Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра», третя особа [PERSON], про тлумачення змісту правочину, мотивуючи вимоги тим, що 06.05.2008 між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Надра», [PERSON] та позивачем [PERSON] був укладений договір «Автопакет» № 17/2008/0876 Фап, у відповідності до умов якого позичальник [PERSON] зобовязана була повернути банку у період з 06.05.2008 по 03.05.2013 кредитні кошти у розмірі 106 920 гривень. 22.11.2010 позичальником, банком та поручителем була укладена додаткова угода № 1 до вказаного кредитного договору, відповідно до якої було погоджено нову редакцію кредитного договору та затверджено новий відкоригований графік повернення залишку боргу по кредиту у розмірі 101\~919,20 гривень та сплати процентів, починаючи з 20.12.2010 по 05.03.2013. Згідно п.1.1.1 Додаткової угоди № 1 позичальнику була встановлена протягом шести місяців з 20.12.2010 по 20.06.2011 відстрочка сплати частини необхідного платежу, при цьому розмір цього платежу визначається в новому графіку. Відповідно до п.1.1.2 Додаткової угоди № 1, починаючи з 20.07.2011 позичальник повинна була тільки почати щомісячно сплачувати банку усі необхідні платежі за кредитним договором у відповідності до нового графіку. Однак банк здійснює нарахування заборгованості по кредитному договору починаючи з 06.05.2008. Позивач вважає, що банк ігнорує вимоги додаткової угоди № 1 та нового графіку, згідно якого встановлена конкретна нова дата початку погашення залишку боргу по раніше отриманому в рамках кредитного договору кредиту у розмірі 101\~919,20 гривень, тобто виключно з 20.12.2010. Тому, як вважає позивач, у банку немає жодних правових підстав для солідарного стягнення з позичальника та поручителя суми боргу по кредитному договору, який нарахований банком з 06.05.2008. Позов просив задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, які викладені у позові та додаткових поясненнях до позовної заяви. Представники відповідача ПАТ КБ «Надра» проти позовних вимог заперечували, просили у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що додаткова угода № 1 до кредитного договору містить в собі лише певні зміни до основного договору, та містить ті ж самі суттєві умови, що й основний кредитний договір, а тому зобовязання за кредитним договором не є припиненими. Крім того, при укладенні додаткової угоди № 1 основною метою було надання позичальнику відстрочки строком на шість місяців та встановлено новий графік погашення кредиту, інших змін щодо умов основного кредитного договору внесено не було. Оскільки позичальник неналежним чином виконувала умови кредитного договору, ПАТ КБ «Надра» звернулося до суду із позовом про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника та поручителя. Суд, вислухав пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Судом встановлено, що 06.05.2008 між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Надра», [PERSON] та позивачем [PERSON] був укладений договір «Автопакет» № 17/2008/0876 Фап, у відповідності до умов якого позичальник [PERSON] зобовязана була повернути банку у період з 06.05.2008 по 03.05.2013 кредитні кошти у розмірі 106 920 гривень. Згодом, 22.11.2010 позичальником, банком та поручителем була укладена додаткова угода № 1 до вказаного кредитного договору, відповідно до якої було погоджено нову редакцію кредитного договору та затверджено новий відкоригований графік повернення залишку боргу по кредиту у розмірі 101\~919,20 гривень та сплати процентів, починаючи з 20.12.2010 по 05.03.2013. Згідно укладеної додаткової угоди сторони виявили намір внести зміни у існуючі кредитні зобовязання шляхом викладення Договору «Автопакет» у новій редакції, що чітко випливає із змісту додаткової угоди. Відповідно до ч. 2\~ст. 213 ЦК України\~на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. Правила тлумачення змісту правочину визначені в ч.ч. 3, 4\~ст. 213 ЦК України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги зясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими ч. 3 цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Отже, підставою для застосування такого правового інституту, як тлумачення змісту угоди має бути наявність спору між сторонами угоди щодо її змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всієї угоди або її частини, що не дає змоги зясувати дійсний зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір, тобто потребує встановлення справжньої волі, вираженої при вчиненні правочину, та відповідності волі та волевиявлення. Таким чином, тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені\~статтею 213 ЦК України, тобто, тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. Відповідно,\~тлумачення не може створювати, натомість тільки роз'яснювати вже існуючі умови угоди. Оскільки позовні вимоги фактично стосуються внесення змін в укладений договір щодо строку початку погашення залишку боргу по раніше отриманому кредиту в рамках кредитного договору, а не безпосереднього тлумачення положень договору, тому законних підстав для задоволення позову немає. Як вбачається з матеріалів справи, правила (договірні умови) кредитування позичальника ПАТ КБ «Надра», відповідно до яких визначено графік погашення кредиту, є невід'ємною частиною договору, а тому позичальнику була зрозуміла ця частина угоди і позивач виконував її до певного часу умови договору, а потім допустив заборгованість. Тобто, між сторонами договору спору щодо різного уявлення волевиявлення кожного з них не існує, а невідповідність умов договору волевиявленню сторін є підставою для розірвання чи визнання недійсним договору, однак такі вимоги позивачем не ставились. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed