Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить: дозволити [PERSON], [INFO] або її офіційному представнику оформити необхідні проїзні документи для виїзду за межі України неповнолітнього [PERSON], [INFO], без дозволу (згоди) батька дитини [PERSON], [INFO] на період з часу набрання рішенням чинності до виповнення дитині 16-річного віку, тобто до [INFO]; надати дозвіл на тимчасовий виїзд [PERSON], [INFO], за межі України та в'їзд до Росії, Туреччини, Єгипту, країн Шенгенської угоди Європейського союзу у супроводі матері [PERSON], [INFO], без дозволу та супроводу батька дитини [PERSON], [INFO] з часу набрання рішенням чинності до виповнення дитині 16-ти річного віку, тобто до [INFO]. На обґрунтування позову зазначила, що 02 липня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану, актовий запис №702. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 14.08.2014 року шлюб сторонами було розірвано. Додатковим рішенням Дніпровського районного суду від 04.09.2014 року, прізвище позивача «[PERSON]» було змінене на дошлюбне «[PERSON]». Від спільного життя у шлюбі сторони мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO]. На теперішній час, шлюбно-сімейні відносини між позивачем та відповідачем припинено, разом сторони не проживають, сумісного господарства не ведуть. Дитина проживає разом із матір'ю і знаходиться на її утриманні. Позивач мала намір та можливість тимчасово виїхати з сином на відпочинок на оздоровлення за кордон, але не могла цього зробити, оскільки, відповідач відмовляється надати їй необхідний нотаріально посвідчений дозвіл. Позивач вважає, що такі дії відповідача суперечать інтересам дитини та порушують її права. Представник позивача [PERSON] - адвокат Долгов О.О. в судове засідання не з'явився, заявив клопотання про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК України, про поважність причин неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, а також не скористався правом надання заперечень проти позову та будь-яких доказів на їх підтвердження. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування в особи служби в справах дітей адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради в судове засідання не з'явився, письмово просили провести розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з чим суд, з урахуванням згоди представника позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони з 02 липня 2011 року перебували у шлюбі, який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 702, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а. с. 14). Від шлюбу мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.15). Як вбачається з матеріалів справи заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 14.08.2014 року шлюб між сторонами було розірвано. Додатковим рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 04.09.2014 року, прізвище позивача «[PERSON]» було змінене на дошлюбне «[PERSON]», що підтверджується копіями рішень (а.с.11-12, 13). З матеріалів справи вбачається, дитина проживає разом із матір'ю і знаходиться на її утриманні. Позивач мала намір та можливість тимчасово виїхати з сином на відпочинок на оздоровлення за кордон, але не могла цього зробити, оскільки, відповідач відмовляється надати їй необхідний нотаріально посвідчений дозвіл. Позивач вважає, що такі дії відповідача суперечать інтересам дитини та порушують її права, які підлягають захисту в судовому порядку. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України). Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Відповідно до ч. 2 ст. 10 вищезазначеної Конвенції, держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно зі ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини може провадиться за відсутності згоди одного з батьків на підставі рішення суду. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, дозволяється в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що батько дитини ухиляється від надання дозволу на виїзд дитини за кордон, суд приходить до переконання, що є законні підстави для задоволення позовних вимог та надання [PERSON] або її офіційному представнику дозволу на оформлення необхідних проїзних документів для виїзду за межі України неповнолітнього [PERSON], [INFO], без дозволу (згоди) батька дитини [PERSON], [INFO] на період з часу набрання рішенням чинності до виповнення дитині 16-річного віку, тобто до [INFO], а також надання дозволу на тимчасовий виїзд [PERSON], [INFO], за межі України та в'їзд до Росії, Туреччини, Єгипту, країн Шенгенської угоди Європейського союзу у супроводі матері [PERSON], [INFO], без дозволу та супроводу батька дитини [PERSON], [INFO], з часу набрання рішенням чинності до виповнення дитині 16-ти річного віку, тобто до [INFO]. Згідно ст. 11, ч.1 ст. 88 ЦПК України судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору при розгляді справи віднести за рахунок позивача.

Outcome: approved