Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме - квартирою [ADDRESS] . В позові зазначено, що позивачка є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За вищевказаною адресою з [PERSON] прописаний син [PERSON] , який вже тривалий час, фактично з 1991 року не проживає за зазначеною адресою. Відповідач не оплачує комунальних послуг та не бере участь в утриманні квартири. Відповідач виїхав закордон понад 25 років, обов`язків щодо сплати за житлово-комунальні послуги не виконує. Реєстрація відповідача в зазначеному помешканні перешкоджає позивачу як власнику житла вільно володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеним будинком, вона вимушена додатково нести витрати на його утримання. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] . Справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідач відзиву на позов не надав. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягає на позовних вимогах, просить їх задовольнити. На підставі ст.\~280\~ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст.ст.\~81,\~83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить на праві спільної часткової власності Ѕ частина квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом № 153318275 про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Позивач [PERSON] зареєстрована у вказаній квартирі, що підтверджується довідкою голови правління ОСББ «Чуйковець21» від 11 лютого 2019 року. В квартирі також зареєстрований відповідач [PERSON] , з 11 січня 1985 року, що підтверджується довідкою департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 02 липня 2019 року № 01-71/10314. З 1991 року [PERSON] не проживає за зазначеною адресою, не оплачує комунальні послуги та не бере участь в утриманні квартири. Відповідач виїхав закордон понад 25 років, обов`язків щодо сплати за житлово-комунальні послуги не виконує. Відсутність відповідача за місцем реєстрації підтверджується довідкою № б/н, виданою 11 лютого 2019 року головою правління ОСББ «Чуйковець21». Реєстрація відповідача в зазначеному помешканні перешкоджає позивачу як власнику житла вільно володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеним будинком, вона вимушена додатково нести витрати на його утримання. Стаття 41 Конституції України\~передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Стаття 47 Конституції України\~та\~ст. 9 ЖК України\~передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Відповідно до\~ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 319\~ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч. 1\~ст. 383 ЦК України\~власник власника житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Частиною першою\~ст. 156 ЖК України\~передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої\~статті 156 ЖК України\~до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення\~перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. З`ясувавши обставини справи та оцінивши сукупність наданих суду доказів, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не проживає у квартирі з 1991 року, з цього часу не несе жодних обов`язків зі сплати комунальних послуг, не приймає участі у поточних витратах на утримання квартири, усі витрати, пов`язані з утриманням житла, несе позивач. Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК України\~та\~ст. 405 ЦК України). Згідно зі\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Враховуючи, що відповідач не проживає у спірному будинку без поважних причин з 1991 року, не несе обов`язків, щодо його утримання та залишається зареєстрованим у даній квартирі, що спричиняє позивачу додаткові матеріальні витрати за відповідача, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням, оскільки понад 1 рік не проживає в ньому без поважних причин, жодних зобов`язань пов`язаних з утриманням житла відповідач не несе та ним не користується, повністю припинив виконувати обов`язки, пов`язані з утриманням, оплатою житлового-комунальних послуг, не цікавиться спірним приміщенням та намірів щодо користування житлом, на протязі тривалого часу, не виявляє. Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved