Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми боргу. Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що 24 жовтня 2011 року за попередньою досягнутою домовленістю з відповідачем вона надала в борг їй 4000 гривень, остання зобов'язалась повернути кошти не пізніше 01 травня 2012 року, про що відповідачем [PERSON] власноручно було складено розписку. Однак дотепер суму боргу нею не повернуто, у зв'язку з чим позивач змушена була звернутись з позовом до суду. В позовній заяві просить стягнути з відповідача на її користь суму боргу в розмірі 4000 гривень, 3% річних від простроченої суми боргу у сумі 170 гривень 96 копійок, суму судового збору в розмірі 229 гривень 40 копійок, а також витрати пов'язані з отриманням правової допомоги в розмірі 200 гривень. У судовому засіданні позивач [PERSON], підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити у повному обсязі, також просила суд стягнути з відповідача на її користь 5000 гривень в якості компенсації за заподіяння моральної шкоди, оскільки вона через дії відповідача постійно нервує та вимушена економити, маючи при цьому невелику пенсію. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилась, про день, час і місце слухання справи була судом сповіщена належним чином. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та ухвалив розглянути справу у заочному порядку, згідно ст. 224 ЦПК України, за наявними доказами по справі. На підставі досліджених доказів судом встановленні наступні обставини. Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 625 ч. 2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 24 жовтня 2011 року відповідачем [PERSON] власноручно написана розписка про те, що вона взяла в борг у [PERSON] 4 000 (чотири тисячі) гривень. Ці гроші зобов'язалась повернути до 01 травня 2012 року. Зазначені обставини підтверджуються як показаннями позивача, так і наявною в справі розпискою. Також установлено, що зазначена розписка знаходилась на збереженні у позивача і була надана до суду при подачі позовної заяви. До теперішнього часу борг відповідачем [PERSON] не повернуто. Зазначені обставини дають суду правові підстави вважати, що боржник [PERSON] прострочила виконання грошового зобов'язання перед позивачем [PERSON], тому зобов'язана повністю виконати вказане зобов'язання. Також, суд вважає заснованими на законі вимоги позивача щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми боргу, а саме: сума заборгованості складає 4000 гривень, тобто 4000 множиться на 3 проценти, ділиться на кількість календарних днів у рік (365) та множиться на кількість днів прострочки (станом на 02.10.2013 року - 520 днів), тобто 4000 х 3% : 365х520 = 170 гривень 96 копійок. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення компенсації моральної шкоди у розмірі 5 000 гривень, то суд вважає їх необґрунтованими з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Як роз'яснено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач у позовній заяві та у судовому засіданні не довела факт заподіяння їй моральної шкоди діями відповідача. Досліджені судом докази, у тому числі пояснення позивача, які носять загальний характер, не є конкретними, а також суть цих пояснень, не є достатніми для висновку про доведеність позовних вимог щодо стягнення на підставі ст. 1167 ЦК України із відповідача компенсації моральної шкоди. Крім того не підлягають стягненню витрати на правову допомогу, оскільки вони не засновані на законі. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 229 гривень 40 копійок. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial