Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Свій позов обґрунтовує тим, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.09.2002 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Луцького міського управління юстиції, про що було зроблено відповідний актовий запис № 1060. Вказує, що вони, як подружжя перестали піклуватися про створення нормальних сімейних стосунків, дбати про подальший розвиток сімейних відносин та взаємоповагу один до одного. У них діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Кожен із них живе своїм життям. Спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини припинені, проживають окремо, шлюб існує формально. В шлюбі народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані та проживають з нею, перебувають на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дочок добровільно не надає. Покликаючись на викладені обставини, шлюб, укладений з відповідачем, просила розірвати та стягнути з відповідача в її користь аліменти на утримання дочок у розмірі по 3000 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 03.08.2020 року та до досягнення дітьми повноліття. Стягнути з відповідача на утримання позивача судовий збір в розмірі 840,80 грн. та витрати на професійну правничу допомогу. Представник позивача заявлені вимоги підтримала з підстав зазначених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач позов визнав частково, суду пояснив, що проти розірвання шлюбу не заперечує. Стягнення з нього аліментів на утримання дітей визнав частково, проти стягнення з нього судових витрат заперечив. Заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що шлюб між сторонами укладений 14.09.2002 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Луцького міського управління юстиції, про що було зроблено відповідний актовий запис № 1060, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 14.09.2002 року (а.с. 16). Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 та ч.4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. В судовому засіданні встановлено, що сімейне життя між сторонами не склалося, позивач та відповідач подружніх стосунків не підтримують, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюб існує формально. На основі наведеного та виходячи із вимог ст.112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що мають істотне значення, тому шлюб між ними слід розірвати. В шлюбі народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23.03.2004 року, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07.06.2012 року. Згідно свідоцтв батьками дітей є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17, 18). Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дітей, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача в користь позивача аліментів на утримання дочок в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову 03.08.2020 року і до досягнення дітьми повноліття. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд враховує матеріальне становище сторін, їх сімейний стан, стан здоров`я та стан здоров`я дітей, відсутність у сторін інших утриманців, та вважає за можливе стягнути з нього в користь позивача аліменти на утримання дітей в такому розмірі. Суд бере до уваги також, що згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» у 2020 році встановлений прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років: з 01 січня 2019 пo 30 червня - 2027 грн., з 01 липня пo 30 листопада - 2118 грн., з 01 грудня - 2218 грн. Вказаний прожитковий мінімум повинні забезпечити обоє батьків. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вимога позивача про стягнення з відповідача в її користь витрат на професійну правничу допомогу підлягає до задоволення повністю. Оскільки відповідачем відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України не надано суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, з [PERSON] в користь [PERSON] слід стягнути 5000 грн. таких витрат. На підставі ст.ст. 180, 181, 182, 184 СК України,

Outcome: partial