Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. У позовній заяві посилається на те, що з відповідачем у справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, однак сімейне життя у них не склалося і рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 12.03.2020 року шлюб між ними було розірвано. Під час спільного проживання у них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти проживають разом з нею та перебувають на повному її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча спроможний надавати таку допомогу. Він працює на шахті «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» м. Нововолинська і отримує постійний стабільний дохід. Усної угоди щодо надання матеріальної допомоги на дітей та сплати аліментів між нею та відповідачем не досягнуто. Враховуючи її важке матеріальне становище, просить суд стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі Ѕ частки його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття, а також просить стягнути з нього витрати на правову допомогу у розмірі 1500 гривень. Ухвалою судді від 29 квітня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 28 травня 2020 року, яке через неявку позивача було відкладено на 25.06.2020 року. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала повністю, просила суд розгляд справи проводити у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав суду заяву, згідно якої позов визнав частково, просив розгляд справи проводити у його відсутності. Не заперечував проти стягнення з нього аліментів на трьох неповнолітніх дітей у розмірі Ѕ частки його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. У частині стягнення з нього витрат на правову допомогу на користь позивачки визнає лише 1400 гривень, оскільки в матеріалах справи відсутній адвокатський запит вартістю 100 гривень. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки в судове засідання не з`явились всі учасники справи у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України. Згідно ч.ч. 1,4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за заявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який на даний час розірвано. За час подружнього життя в них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що стверджується копіями свідоцтв про народження відповідно серії [NUMBER] , [NUMBER] та [NUMBER] . Судом встановлено, що сторони на даний час проживають окремо одне від одного. Діти проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В силу ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина заробітку (доходу) матері, батька, як передбачено статтею 183 СК України, визначається судом. При цьому розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Враховуючи матеріальне становище позивача, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який має стабільний дохід, стан його здоров`я, відсутність на його утриманні інших дітей та непрацездатних батьків, встановлений прожитковий мінімум для дітей даного віку, приймаючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що слід стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі Ѕ частки його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до положень ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного. Ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з витратами на правничу допомогу, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Суд вважає правомірним стягнення з відповідача на користь позивача доведені нею витрати, які вона понесла для отримання професійної правничої допомоги у зв`язку із заявленим позовом в розмірі 1400 гривень. Вказані витрати підтверджені позивачем наданими нею ордером на надання правової допомоги серії № 1004522, розрахунком суми гонорару адвоката за надану правничу допомогу у розмірі 1500 гривень, квитанцією до прибуткового кассового ордера 13.03.2020 року про сплату коштів за отримання правничої допомоги у розмірі 1500 гривень. При цьому у матеріалах справи відсутній адвокатський запит вартістю 100 гривень, а тому в цій частині суд відмовляє у задоволенні позову. Позивач від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду звільнена на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», відтак, відповідно до положень частини 6 статті 141 ЦПК України судовий збір в сумі 840 грн.80 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Згідно ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial