Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовною заявою до відповідача [PERSON], у якій просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер 12.02.1994 року, на 779/20000 частини житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель за адресою: м. Генічеськ, вул.. Суворова, 14 на земельній ділянці площею 676 кв.м. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до договору дарування, укладеного 08.09.1990 року між [PERSON] (його тіткою) та ним, та його батьком [PERSON], що посвідчений державним нотаріусом Генічеської державної нотаріальної контори Херсонської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №2662 в Генічеському ДБТІ Херсонської області за р.№309 в справі №9, він та його батько мають у власності по 779/20000 частини житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель за адресою: м. Генічеськ, вул.. Суворова, 14 на земельній ділянці площею 676 кв.м. 12.02.1994 року його батько [PERSON] помер. Спадщина після смерті батька складається з 779/20000 частини житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель за адресою: м. Генічеськ, вул.. Суворова, 14 на земельній ділянці площею 676 кв.м. У визначений ст..1270 ЦК України строк 01.03.1994 року він надав заяву до Першої Сімферопольської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, яка відповідно до поштового повідомлення була вручена 08.03.1994 року, про прийняття спадщини. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №517686604 від 02.05.2018 року Генічеської державної нотаріальної контори після смерті [PERSON] зареєстровано спадкову справу у реєстрі за №36942 у нотаріуса за р.№276 Другою Сімферопольською державною нотаріальною конторою 30.08.1994 року та за №1246535 в Спадковому реєстрі та у нотаріуса за р.№374/94 Першою Сімферопольською державною нотаріальною конторою 03.06.1994 року. Іншим спадкоємцем після смерті батька є його рідний брат [PERSON], [INFO], який у встановлений строк не звертався з заявою про прийняття спадщини. Але, 31.09.1994 року Першою Сімферопольською державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за законом його тітці сестрі його батька - [PERSON], в тому числі й на 779/20000 частини житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель за адресою: м. Генічеськ, вул.. Суворова, 14 на земельній ділянці площею 676 кв.м. У звязку з незаконністю дій нотаріальної контори рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 27.08.2010 року у справі №2-580/2010 свідоцтво про право на спадщину за законом на 779/20000 частин житлового будинку з господарськими спорудами, які розташовані за адресою: м. Генічеськ, вул.. Суворова, 14, яке видане 31.08.1994 року Першою Сімферопольською державною нотаріальною конторою [PERSON], померлої 15.07.2009 року, визнано недійсним. Дане рішення набрало законної сили 10.11.2010 року на підставі ухвали апеляційного суду Херсонської області, провадження №22ц-6858/2010. Право власності на підставі вказаного рішення суду скасовано 25.07.2018 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №133943845 від 10.08.2018 року, сформовано КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради. Під час розгляду судової справи №2-580/2010 Генічеським районним судом Херсонської області було витребувано з Першої Сімферопольської державної нотаріальної контори копію спадкової справи №1246535 в Спадковому реєстрі та у нотаріуса за р.№374/94 від 03.06.1994 року після смерті [PERSON] та у Другої Сімферопольської державної нотаріальної контори копію спадкової справи у реєстрі за №36942 у нотаріуса за р.№276 від 30.08.1994 року після смерті [PERSON]. На його усне звернення щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом листом від 03.05.2018 року №729/01-16 Генічеська державна нотаріальна контора розяснила йому, що він може отримати право установчий документ лише за місцем відкриття спадщини. Проте АР Крим на даний момент є тимчасово окупованою територією. Тобто, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом він не має можливості за місцем відкриття спадщини, тому змушений звернутися з цим позовом до суду з вимогою про визнання права власності за законом в порядку спадкування після смерті його батька. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позовній заяві, та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON], у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. А тому, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст.. 280 ЦК України. Суд вислухавши пояснення позивача, дослідивши докази по справі надані позивачем, вважає встановленними наступні обставини і відповідні їм правовідносини. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом було встановлено, що відповідно до договору дарування, укладеного 08.09.1990 року між [PERSON] (його тіткою) та ним, та його батьком [PERSON], що посвідчений державним нотаріусом Генічеської державної нотаріальної контори Херсонської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №2662 в Генічеському ДБТІ Херсонської області за р.№309 в справі №9, він та його батько мають у власності по 779/20000 частини житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель за адресою: м. Генічеськ, вул.. Суворова, 14 на земельній ділянці площею 676 кв.м. Тобто, позивач [PERSON] та його батько [PERSON] отримав по 779/20000 частини житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель за адресою: м. Генічеськ, вул.. Суворова, 14 на земельній ділянці площею 676 кв.м. 12.02.1994 року його батько [PERSON] помер. Спадщина після смерті батька складається з 779/20000 частини житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель за адресою: м. Генічеськ, вул.. Суворова, 14 на земельній ділянці площею 676 кв.м. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №517686604 від 02.05.2018 року Генічеської державної нотаріальної контори після смерті [PERSON] зареєстровано спадкову справу у реєстрі за №36942 у нотаріуса за р.№276 Другою Сімферопольською державною нотаріальною конторою 30.08.1994 року та за №1246535 в Спадковому реєстрі та у нотаріуса за р.№374/94 Першою Сімферопольською державною нотаріальною конторою 03.06.1994 року. Іншим спадкоємцем після смерті батька є його рідний брат [PERSON], [INFO], який у встановлений строк не звертався з заявою про прийняття спадщини. Але, 31.09.1994 року Першою Сімферопольською державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за законом його тітці сестрі його батька - [PERSON], в тому числі й на 779/20000 частини житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель за адресою: м. Генічеськ, вул.. Суворова, 14 на земельній ділянці площею 676 кв.м. У звязку з незаконністю дій нотаріальної контори рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 27.08.2010 року у справі №2-580/2010 свідоцтво про право на спадщину за законом на 779/20000 частину житлового будинку з господарськими спорудами, які розташовані за адресою: м. Генічеськ, вул.. Суворова, 14, яке видане 31.08.1994 року Першою Сімферопольською державною нотаріальною конторою [PERSON], померлої 15.07.2009 року, визнано недійсним. Даним рішення було задоволено частково вимоги позивача [PERSON], та визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом саме на 779/20000 частину житлового будинку з господарськими спорудами, яка належить позивачу відповідно до договору дарування, укладеного 08.09.1990 року між [PERSON] (його тіткою) та ним, та його батьком [PERSON]. Так як нотаріусом було помилково включено частку позивача [PERSON] до спадкового майна померлого батька [PERSON] та успадковано тіткою позивача [PERSON], зазначеним вище рішенням суду така частка повернута позивачу. В іншій частині свідоцтво 31.09.1994 року про право на спадщину за законом його тітці не скасоване та залишилось незмінним. Щодо, частки померлого [PERSON], яка складється з 779/20000 частини житлового будинку з господарськими спорудами, тут суд залишив свідоцтво про право на спадщину за законом без змін, на підставі ст..553 ч.2 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на той момент. Дане рішення набрало законної сили 10.11.2010 року на підставі ухвали апеляційного суду Херсонської області, провадження №22ц-6858/2010. Право власності на підставі вказаного рішення суду скасовано 25.07.2018 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №133943845 від 10.08.2018 року, сформовано КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради. Так як рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 27.08.2010 року у справі №2-580/2010 свідоцтво про право на спадщину за законом на 779/20000 частину житлового будинку з господарськими спорудами, які розташовані за адресою: м. Генічеськ, вул.. Суворова, 14, яке видане 31.08.1994 року Першою Сімферопольською державною нотаріальною конторою [PERSON], померлої 15.07.2009 року, визнано недійсним частково. Тобто, право на частку, яка належить позивачу [PERSON], за договором дарування, на 779/20000 частину житлового будинку з господарськими спорудами, було реалізовано в повному обсязі. На його усне звернення щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом листом від 03.05.2018 року №729/01-16 Генічеська державна нотаріальна контора розяснила йому, що він може отримати право установчий документ лише за місцем відкриття спадщини. Проте АР Крим на даний момент є тимчасово окупованою територією. Тобто, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом він не має можливості за місцем відкриття спадщини, тому змушений звернутися з цим позовом до суду з вимогою про визнання права власності за законом в порядку спадкування після смерті його батька. Таке твердження позивача є хибним, тому, що спадщину від його батька успадкувала [PERSON] . Щодо, спадкового майна [PERSON], яка складється з 779/20000 частини житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: м. Генічеськ, вул.. Суворова, 14 на земельній ділянці площею 676 кв.м. Також позивач вказав, що у визначений ст..1270 ЦК України строк 01.03.1994 року він надав заяву до Першої Сімферопольської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, яка відповідно до поштового повідомлення була вручена 08.03.1994 року, про прийняття спадщини. Дані обставини вже досліджувалися у судовому засіданні у 2010 році, та було встановлено, що така заява у спадковій справі відсутня. Згідно ст..82\~ч.4,5\~ЦПК України,\~обставини,\~встановлені рішенням\~суду у\~господарській,\~цивільній або\~адміністративній справі,\~що набрало\~законної сили,\~не доказуються\~при розгляді\~іншої справи,\~у якій\~беруть участь\~ті самі\~особи або\~особа,\~щодо якої\~встановлено ці\~обставини,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до ст. 530, 525,526 ЦК України( в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини) майоно після померлого [PERSON] успадкувала [PERSON] В даному випадку спадщина у вигляді 779/20000 частини житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель за адресою: м. Генічеськ, вул.. Суворова, 14 на земельній ділянці площею 676 кв.м. після померлого успадкована на підставі свідоцтва про право на спадщину, яке видане 31.09.1994 року Першою Сімферопольською державною нотаріальною конторою [PERSON]. А тому, суд не вправі зясовувати дані обставини повторно, так як вже було прийнято законне рішення, щодо цих вимог. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed