Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком №27 по провулку Зелінського в місті Маріуполі. На обґрунтування вимог зазначила, що їй на підставі свідоцтв про право на спадщину після смерті батьків належить будинок №27 по провулку Зелінського в місті Маріуполі. Відповідач є невісткою позивача. З січня 2015 року відповідач у вказаній квартині не проживає, сторони спільне господарство не ведуть, відповідач оплату за комунальні послуги не здійснює. Просила визнати її такою, що втратила право користування будинком. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 05 вересня 2018 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. 09 серпня 2018 року на адресу суду надійшла відповідь Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, відповідно до якої [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO]. На час розгляду справи відповідачем відзив до суду не надано, клопотань про розгляд цивільної справи за участю сторін до суду не надходило. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч.\~2\~ст.\~247 ЦПК України, у звязку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09 червня 1987 року [PERSON] та [PERSON] успадкували 1/2 частку будинку №27 по провулку Зелінського в місті Маріуполі, номер спадкової справи №304, зареєстровано у реєстрі №1-3600. Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 27 грудня 1987 року [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] 3/4 долі будинку №27 по провулку Зелінського в місті Маріуполі, номер спадкової справи №846, зареєстровано у реєстрі 1-7845. Згідно з довідкою від 15 серпня 2018 року, виданою КСН «Славутич» [PERSON] зареєстрована у будинку будинком №27 по провулку Зелінського в місті Маріуполі, з січня 2015 року у будинку не мешкає. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Суд вважає, що оскільки відповідач більше року з власного бажання не проживає у квартирі позивача та добровільно не припиняє своєї реєстрації, тим самим порушує право позивача користуватись та розпоряджатись майном на свій власний розсуд, тому вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, тому з урахуванням висновку суду про задоволення позову, такий покладається на відповідача. На підставі ст.ст. 150, 156 ЖК Української РСР, 383, 405 ЦК України та,

Outcome: approved