Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала наступне. Вона є співвласником житлового будинку [ADDRESS] . Їй належить 29/50 частин даного будинку, а відповідачці [PERSON] - 21/50.У 2018 році [PERSON] згідно рішення сорок шостої сесії Пирятинської міської ради від 21.12.2018 №418 було передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,0269га по [ADDRESS] , для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вважає вказане рішення незаконним, прийнятим із грубим порушенням законодавства. У 2018 році [PERSON] таємно, без будь-якого погодження з нею, звернулася до Пирятинської міської ради з заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) земельної ділянки, яка перебувала у спільному користуванні. Приватизувавши земельну ділянку [PERSON] перешкоджає їй, як співвласнику житлового будинку, користуватися земельною ділянкою для обслуговування її частини житлового будинку. На підставі положень ст.118 ЗК України та ст.55 Закону України «Про землеустрій» Пирятинська міська рада повинна була відмовити [PERSON] в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки земельна ділянка навколо житлового будинку [ADDRESS] перебувала у користуванні кількох співвласників даного житлового будинку. Однак, не зважаючи на відсутність погодження іншого землекористувача, тобто співвласника житлового будинку, відсутність рішення про припинення права користування вказаною земельною ділянкою іншим співвласником домоволодіння, Пирятинська міська рада надала [PERSON] дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою, що є грубим порушенням норм Закону. Також вважає, що Пирятинською міською радою не дотримано вимоги ч.4 ст.120 ЗК України, якою передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку. Отже, зважаючи на їх частки житлового будинку [PERSON] можливо було б визначити земельну ділянку площею 0,0261га, але міською радою помилково передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0269га. Дізнавшись про порушення своїх прав у 2019 році вона декілька разів письмово зверталась до Пирятинської міської ради про усунення згаданих порушень закону, але отримала відповідь про те, що міська рада визнає порушення, але скасувати сама рішення не може. У зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав з даним позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати підпункт 8 пункту 1 та пункт 2 рішення сорок шостої сесії сьомого скликання Пирятинської міської ради від 21 грудня 2018 року №418 «Про затвердження громадянам технічних документацій із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) в частині, що стосується [PERSON] ; скасувати державну реєстрацію, виключивши з державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про приватну власність громадянки [PERSON] на земельну ділянку: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1737353853238, кадастровий номер земельної ділянки 5323810100:50:006:0134, площею 0,0269га, та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 44950561 від 03.01.2019. У судовому засіданні позивачка [PERSON] свої вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, суду надала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснила, що вона не може обслуговувати свій будинок, оскільки біля стіни її частини будинку знаходиться приватизована земельна ділянка [PERSON] . Також зазначила, що будинок належить їй та відповідачці на праві спільної часткової власності, в натурі кожному співвласнику їх частки не виділялись, порядок користування земельною ділянкою не встановлювався. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що з позовом не згодна, оскільки вона нічого не порушувала, коли приватизувала земельну ділянку. Вона зверталась за виготовленням технічної документації, приходили спеціалісти, обміряли, ставили кілочки. Коли робились заміри, позивачка була присутня, також вона просила позивачку підписати документ, але остання відмовилась. Вона не перешкоджає позивачці в обслуговуванні належної їй частини будинку. Зараз вона не проживає у будинку [ADDRESS] , тому [PERSON] почуває себе власницею всієї земельної ділянки, двигає паркани. Також зазначила, що офіційно в натурі кожному співвласнику їх частки не виділялись, порядок користування земельною ділянкою не встановлювався. Представник відповідача Пирятинської міської ради - Кудрявцев О.О. у судовому засіданні позов визнав, пояснив, що спір між [PERSON] та [PERSON] існує вже багато років, неодноразово до них виходила комісія. Із технічної документації вбачається, що при приватизації дійсно були допущені порушення, хто винуватий - він сказати не може. Дійсно, в документації відсутній підпис співвласника для погодження меж і щоб не було спорів, також розмір приватизованої земельної ділянки не відповідає частці будинку, належній [PERSON] . Просив розглянути справу на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення сторін, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши наявні в матеріалах докази, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом установлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] є співвласниками будинку [ADDRESS] . Вказаний будинок належить їм на праві спільної часткової власності, [PERSON] належить 29/50 частин будинку, [PERSON] - 21/50, що підтверджено Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.12-13). Рішенням сорок четвертої сесії сьомого скликання Пирятинської міської ради від 23.10.2018 за №310 [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (а.с.16-17). Рішенням сорок шостої сесії сьомого скликання Пирятинської міської ради від 21.12.2018 за №418 [PERSON] затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі, площею 0,0269га, та передано вказану земельну ділянку їй у власність (а.с.18-19). На підставі рішення №418 від 21.12.2018 [PERSON] зареєструвала своє право власності на вищевказану земельну ділянку (а.с.14-15). 21.08.2019 та 18.10.2019 [PERSON] зверталась до Пирятинської міської ради з приводу неправильної приватизації земельної ділянки, що виділена в натурі [PERSON] (а.с.20-21). Після встановлення зазначених обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або його оспорювання. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Частиною першою статті 356 ЦК України зазначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.1-3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Статтею 367 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Згідно ч.6 ст.118 Земельного Кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Відповідно до ст. 40, пп. «г» ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України, у власність громадян можуть бути безкоштовно передані (приватизовані) земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд. Системний аналіз вказаних норм матеріального права в їх сукупності свідчить про те, що земельна ділянка може надаватися для обслуговування житлового будинку (цілого, а не окремої його частини), незалежно від кількості співвласників такого будинку. Але лише у разі, якщо будинок розділено на окремі домоволодіння і тоді надання земельної ділянки здійснюється окремо для кожного власника. При цьому окреме домоволодіння повинно мати окрему адресу. Так, якщо кожний із господарів є одноосібним власником своєї частини будинку як окремої одиниці, тобто його частина будинку зареєстрована як окреме домоволодіння, то приватизація земельної ділянки здійснюється таким власником одноосібно в порядку, передбаченому ст.118 ЗК України. Якщо ж будинок належить двом власникам на праві спільної сумісної або часткової власності, то приватизація земельної ділянки може бути здійснена лише за згодою всіх співвласників. У разі її (згоди) відсутності потрібно поділити будинок в судовому порядку або шляхом укладення між співвласниками угоди про розподіл спільного майна, посвідченого нотаріально. Після такого поділу кожний із власників може подавати заяву на приватизацію земельної ділянки самостійно. Однак як убачається із матеріалів справи та визнано сторонами у судовому засіданні будинок [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] , яким належить по 29/50 та 21/50 відповідно, між вказаними співвласниками будинок в натурі не розділений на окремі домоволодіння і право спільної часткової власності не припинено. Крім того співвласник [PERSON] не надавала згоду [PERSON] на приватизацію останньою спірної земельної ділянки. Також судом встановлено, що при приватизації спірної земельної ділянки були допущені порушення вимог ч.4 ст.120 ЗК України, де зазначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Так, [PERSON] була виділена у власність земельна ділянка площею 0,0269га, що не відповідає її частці у праві власності на будинок. Отже за таких обставин суд приходить до висновку, що приватизація земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] була проведена без додержання вимог вищевказаних норм матеріального права. Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України). Відповідно до ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Як встановлено судом [PERSON] був наданий дозвіл на розробку технічної документації для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (тобто цілого будинку). При цьому, як встановлено, остання не є одноосібним власником житлового будинку, для обслуговування якого їй виділена земельна ділянка. Крім того із технічної документації убачається, що співвласник будинку [PERSON] не погоджувала приватизацію земельної ділянки [PERSON] (а.с.63). В порушення вищевказаних норм матеріального права Пирятинська міська рада надала [PERSON] дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо спірної земельної ділянки, яку у подальшому також з порушенням вимог закону затвердила та передала у власність [PERSON] спірну земельну ділянку. Таким чином, дійшовши висновку про незаконність передачі у приватну власність [PERSON] спірної земельної ділянки оспорюване рішення Пирятинської міської ради №418 від 21.12.2018 в частині, що стосується [PERSON] , повинне бути визнане незаконним та скасовано, оскільки ним порушуються права позивача щодо володіння, користування і розпорядження належної їй земельної ділянки, тому позовні вимоги в цій частині є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо інших позовних суд зазначає, що вимоги в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 44950561 від 03.01.2019 задоволенню не підлягають виходячи з того, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію в момент його прийняття. Крім того позивач не ставить під сумнів законність вказаного рішення суб`єкта державної реєстрації та не оспорює його. Тому належним способом захисту права позивача є скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку. Отже, з метою належного захисту та відновлення прав позивачки слід скасувати державну реєстрацію, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, а у задоволенні вимог в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав слід відмовити. Підсумовуючи все вище викладене, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з указаних вище підстав. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80грн за вимоги щодо визнання незаконним та скасування рішення міської ради належить стягнути з відповідачів на користь позивача у рівних частинах по 420,40грн з кожного. Щодо судового збору в сумі 840,80грн, що сплачений за вимоги в частині скасування державної реєстрації права власності та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, то з відповідачів належить стягнути лише 420,40грн судового збору як половина від задоволеного (пропорційно задоволеним вимогам), тобто по 210,20грн. з кожного. Загалом з відповідачів належить стягнути 1261,20грн судового збору по 630,60грн з кожного.

Outcome: partial