Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, згідно вимог якого просить суд ухвалити рішення, яким визнати виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. 21 серпня 2020 року та зареєстрованого в реєстрі за №18841 про стягнення з нього на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість у розмірі 85 046 грн 53 коп. таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначено, що приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. було вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №18841. Даним виконавчим написом звернуто стягнення з позивача на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором F144А-КІ/1 від 06.10.2006, укладеним між позивачем та ПАТ «Укрсиббанк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №05\\12 від 20.04.2012 є відповідач. Зазначає, що у оскаржуваному виконавчому написі номер кредитного договору помилково указано невірно - F144А-КІ/1, тоді як його правильний номер-144А-К1/1. По тексту виконавчого напису зазначено, що стягнення заборгованості проводиться за період з 20 квітня 2012 року по 11 березня 2020 року. Сума заборгованості складає 84 396,53 грн, у тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 51 055,54 грн; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 33 340,99 грн. Також за вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто із позивача на користь відповідача плату в розмірі 650,00 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню за виконавчим написом - 85 046,53 грн. Окрім цього, у виконавчому написі зазначена адреса проживання позивача: [ADDRESS] . По даній адресі позивач ніколи не проживав і не перебував, тому можливо стверджувати, що указана адреса була навмисно зазначена відповідачем та нотаріусом невірна для того щоб у незаконний спосіб та у порушення ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження» змінити місце проведення виконавчих дій із примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису. Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Малковою М.В. було відкрито виконавче провадження №63086859 із примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису. Вказаний виконавчий напис позивач вважає незаконним та таким, що був учинений з грубим порушенням діючого законодавства. Так, як вбачається із тексту виконавчого напису, стягнення заборгованості проводилось за період з 20 квітня 2012 року по 11 березня 2020 року, а сума заборгованості складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 51 055,54 грн та простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом у розмірі 33 340,99 грн. Отже, станом на 20.04.2012 відповідач вже мав би право вимоги стосовно простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 51 055,54 грн, а левова частка простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом у розмірі 33 340,99 грн (якщо не вся, розрахунок заборгованості по відсоткам відсутній) також була нарахована поза межами трирічного строку на вчинення виконавчих написів, установленого ст. 88 ЗУ «Про нотаріат». Порушення нотаріусом трирічного строку на вчинення виконавчих написів при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису, уже є самостійною та достатньою підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню, проте не є єдиною. Також нотаріусом при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису було порушено вимоги ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» в частині безспірності заборгованості, що може бути стягнута за виконавчими написами нотаріуса. Так, заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом у розмірі 33 340,99 грн не може вважатись безспірною, оскільки відсутній розрахунок цієї заборгованості, не зрозуміло за який період вона була нарахована, за якою відсотковою ставкою та за яким курсом валют НБУ (кредит брався у іноземній валюті доларах США). Якби спірні правовідносини щодо стягнення із позивача заборгованості за період з 20.04.2012 по 11.03.2020 вирішувались у судовому порядку, то позивач був би у праві заявити про застосування до таких вимог позовної давності на підставі ст. 256, 257 ЦК України. Саме тому трирічний строк позовної давності встановлений ст. 257 ЦК України кореспондується із трирічним строком на вчинення виконавчих написів, передбаченим ст. 88 ЗУ «Про нотаріат». Отже, ані заборгованість за сумою кредиту у розмірі 51 055,54 грн, ані заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом у розмірі 33 340,99 грн не можуть уважатися безспірними, що також є підставою для визнання оскаржуваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Заборгованість за кредитним договором №144А-К1/1 від 06.10.2006, укладеним між ним та ПАТ «Укрсиббанк» уже булла стягнута рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12.06.2009 по справі №2 -1323/2009. Так, указаним судовим рішенням стягнуто із позивача на користь АК інноваційного банку «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором №144А-К1/1 від 06.10.2006, яка становить - 8 745,28 доларів США, що по курсу НБУ станом на 13.04.2009 року становила 67 338 грн 69 коп., 673 грн 39 коп. зі сплати судового забору та 30 грн витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду цивільних справ. Відстрочено виконання рішення строком на 1 рік. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 06.08.2009, рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12.06.2009 скасовано в частині надання відстрочки виконання рішення строком на 1 рік, в іншій частині рішення суду залишено без змін. 18.09.2009 АК інноваційному банку «Укрсиббанк» було видано виконавчий лист №2-1323/2009 від 25.08.2009. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень від 30.09.2020 за виданим виконавчим листом виконавче провадження було відкрите 12.01.2012, а 17.08.2012 виконавчий документ було повернуто стягувану на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 (відсутність у боржника майна) ЗУ «Про виконавче провадження». 22.11.2012 ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області замінено стягувана у виконавчому провадженні щодо виконавчого листа з ПАТ «Укрсиббанк» на ТОВ «Кредекс Фінанс». Протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Кредекс Фінанс» за №01/08-2018 від 01 серпня 2018 рроку «Про перейменування ТОВ «Кредекс Фінанс» на ТОВ «Вердикт Капітал», ТОВ «Кредекс Фінанс» (ЄДРПОУ: 36799749) змінило назву на ТОВ «Вердикт Капітал» (ЄДРПОУ: 36799749), в зв`язку з чим, ТОВ «Вердикт Капітал» виступає правонаступником прав та обов`язків ТОВ «Кредекс Фінанс». 02.01.2020 ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося до суду з заявою про видачу дублікату виконавчого листа № 2-1323/2009, на виконання рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12.06.2009 про стягнення заборгованості з позивача та поновлення строку пред`явлення до виконання даного виконавчого листа. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області по справі №2-1323/2009 у задоволенні заяви ТОВ «Вердикт Капітал» про видачу дублікату виконавчого документу та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання відмовлено. Після усіх описаних подій, 21.08.2020 з`являється оскаржуваний виконавчий напис, яким із позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором №144А- КІ/1 від 06.10.2006, яка уже була стягнута рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12.06.2009 по справі №2-1323/2009 та на виконання якого було видано виконавчий лист, який у свою чергу пред`являвся стягувачем до виконання у ДВС. Позивача уже було притягнуто до юридичної відповідальності за порушення умов кредитного договору, а саме судовим рішенням стягнуто із нього заборгованість та видано судом виконавчий документ - виконавчий лист №2-1323/2009 від 25.09.2009. Діючим законодавством не передбачено, що виконавчий напис нотаріуса може собою підміняти виконавчий лист, що вже був виданий судом, у разі якщо стягувачем було його втрачено чи пропущено строк для пред`явлення його до виконання. Враховуючи зазначені обставини позивач був змушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04.11.2020 провадження у справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання. 01.12.2020 ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області задоволено клопотання позивача про витребування доказів, підготовче судове засідання було відкладено. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04.01.2021 відкладено підготовче судове засідання, продовжено строк підготовчого судового провадження на тридцять днів. 04.02.2021 ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області відкладено підготовче судове засідання, продовжено строк підготовчого судового провадження на тридцять днів. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04.03.2021 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, підготовче судове засідання було відкладено, продовжено строк підготовчого судового провадження на тридцять днів. 01.04.2021 ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області відкладено підготовче судове засідання, продовжено строк підготовчого судового провадження на тридцять днів. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26.04.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 05.03.2021 представником відповідача подано до суду відзив, в яком вказано, що вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування боржника майна, при цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права, а тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше, а отже, мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. За таких обставин, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, а так само, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 ЗУ «Про нотаріат»), однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, оскільки, для правильного застосування положень ст. 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. З огляду на викладене, вчиняючи виконавчий напис ТОВ «Вердикт Капітал» та приватний нотаріус діли в межах правового поля, а тому підстави для задоволення позову відсутні, в зв`язку з чим в задоволені позовних вимог прохають відмовити в повному обсязі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. Представник позивача адвокат Лаврук В.О. в судовому засідання позовну заяву [PERSON] підтримав, просив задовольнити з підстав зазначених в позові. Представник відповідача адвокат Копичко С.І. в судовому засіданні в задоволені позовної заяви просив відмовити в зв`язку з її безпідставністю та необґрунтованістю. Третя особа приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, пояснення щодо позову до суду не надходили. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Малкова М.В., яка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явилася, пояснення щодо позову до суду не надходили. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов таких висновків. Як встановлено судом, 06 жовтня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №144А-К1/1, відповідно до якого, останньому надано кредит в сумі 11 256 доларів США, строком повернення не пізніше 05 жовтня 2012 року. Як вбачається з умов Договору [PERSON] зобов`язався використовувати кредит на зазначені в цьому договорі цілі і забезпечити повернення отриманого кредиту і сплату нарахованих процентів та комісій у встановлені договором терміни. Остаточна дата повернення кредиту 05.10.2012, яка вважається датою припинення нарахування відсотків. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526, 610, 611, 625 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 червня 2009 року задоволено позов АК інноваційного банку «УкрСиббанк», стягнуто з [PERSON] на користь АК інноваційного банку «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором, яка становить 8 745,28 доларів США, по курсу НБУ станом на 13.04.2009 становить 67 338 грн 69 коп., 673 грн 39 коп. зі сплати судового збору та 30 грн витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду цивільних справ. Відстрочено виконання рішення суду строком на 1 рік. Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 06 серпня 2009 року рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 червня 2009 року скасовано в частині надання відстрочки виконання строком на 1 рік. В іншій частині рішення залишено без змін. 20 квітня 2012 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено Договір Факторингу №05/12, відповідно до якого ПАТ «Укрсиббанк» відступив, а ТОВ «Кредекс Фінанс» прийняв права вимоги за кредитами, зокрема і за кредитним договором №144А-К1/1, який укладено 06 жовтня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та [PERSON] . Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 листопада 2012 року замінено стягувача у виконавчому провадженні щодо виконання виконавчого листа №2-1323/2009, виданого 25 серпня 2009 року Крюківським районним судом міста Кременчука Полтавської області про стягнення з [PERSON] на користь АК інноваційного банку «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором, яка становить 8 745,28 дол. США, що за курсом Національного банку України станом на 13 квітня 2009 року становить 67 338 грн 69 коп., 673 грн 39 коп. судового збору та 30 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи з ПАТ «Укрсиббанк» на ТОВ «Кредекс Фінанс». Протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Кредекс Фінанс» за №01/08-2018 від 01 серпня 2018 року «Про перейменування ТОВ «Кредекс Фінанс» на ТОВ «Вердикт Капітал», ТОВ «Кредекс Фінанс» (ЄДРПОУ: 36799749) змінило назву на ТОВ «Вердикт Капітал» (ЄДРПОУ: 36799749), в зв`язку з чим, ТОВ «Вердикт Капітал» (ЄДРПОУ: 36799749) виступає правонаступником прав та обов`язків ТОВ «Кредекс Фінанс» (ЄДРПОУ: 36799749). 05 серпня 2020 року за вих. №10951913 відповідач ТОВ «Вердикт Капітал» звернувся до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. з заявою про вчинення виконавчого напису на кредитному договорі №144А-К1/1 від 06.10.2006 та вказав, що вчинений виконавчий напис може бути пред`явлений до виконання протягом трьох років з моменту його вчинення. 21 серпня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 18841, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором №144А-К1/1 від 06 жовтня 2006 року, що укладений між ПАТ «Укрсиббанк», ідентифікаційний код юридичної особи 09807750, правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору Відступлення прав вимоги за кредитними договорами 05/12 від 20 квітня 2012 року є ТОВ «Вердикт Капітал», та [PERSON] , за період з 20 квітня 2012 року по 11 березня 2020 року в розмірі 84 396 грн 53 коп. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача, ТОВ «Вердикт Капітал», в розмірі 650 грн, які підлягають стягненню з Боржника на користь стягувача. Як достовірно встановлено в судовому засіданні, на підставі зазначеного виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою М.В. 21.09.2020 було відкрито виконавче провадження №63086859 та постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкової М.В. від 25.09.2020, винесеною при виконанні виконавчого напису №18841, виданого 21.08.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з боржника [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 85 046 грн 53 коп., звернуто стягнення на доходи боржника, який він отримує від ПП «Діліжанс і Ко». Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (надалі Порядок). Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п.п. 1.1, 1.2 п.1 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом не встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. П. 3.4 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно висновків викладених у постанові Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17, строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, Велика Палата Верховного суду дійшла висновку, що загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки незалежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, а якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку. Як встановлено судом, виконавчий напис за реєстровим номером 18841, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором №144А-К1/1 від 06 жовтня 2006 року, що укладений між ПАТ «Укрсиббанк», ідентифікаційний код юридичної особи 09807750, правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору Відступлення прав вимоги за кредитними договорами 05/12 від 20 квітня 2012 року є ТОВ «Вердикт Капітал», та [PERSON] за період з 20 квітня 2012 року по 11 березня 2020 року в розмірі 84 396 грн 53 коп. та 650 грн за вчинення цього виконавчого напису, було вчинено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., 21 серпня 2019 року, хоча датою остаточного повернення кредитних коштів, згідно пп. 1.2.2 Кредитного договору, сторонами узгоджено 05 жовтня 2012 року. Крім того, заявивши у 2009 році вимогу про дострокове повернення позичальником [PERSON] кредитних коштів за цим договором відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, первісний кредитор - АКІБ «УкрСиббанк» змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором, таким чином на час вчинення оскаржуваного виконавчого напису минуло більше трьох років з дня виникнення права вимоги, що унеможливлює вчинення виконавчого напису. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що з дня виникнення у кредитора права вимоги за кредитним договором №144А-К1/1 від 06 жовтня 2006 року минуло більше трьох років, отже, строк для звернення до нотаріуса про вчинення виконавчого напису у даному випадку є пропущеним. Стаття 88 Закону України «Про нотаріат» містить певну умову вчинення виконавчих написів. Так, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо, зокрема, подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція суду відповідає висновкам, викладеним Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На виконання ухвали суду від 01 грудня 2020 року про забезпечення доказів приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. було надано копію виконавчого напису від 21 серпня 2020 року та копії документів, на підставі яких ним було вчинено оспорюваний виконавчий напис. Згідно з виписки з особового рахунка за Кредитним договором №144А-К1/1 [PERSON] , яка була додана відповідачем до заяви про вчинення виконавчого напису, заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Вердикт Капітал» за період з 20.04.2012 по 11.03.2020 складає 84 396 грн 53 коп., при цьому розрахунку про такий розмір заборгованості та її складові, відповідачем надано не було. Позивачем у встановленому законом порядку не спростовано належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором №144А-К1/1 від 06 жовтня 2006 року на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення та не надано доказів часткового чи повного погашення заборгованості за кредитним договором, як і не надано доказів, того що вказана сума містить суму боргу за кредитним договором, яку було стягнуто з нього на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 червня 2009 року. Таким чином позивачем не доведено, що його заборгованість за кредитним договором №144А-К1/1 від 06 жовтня 2006 року на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису не була безспірною, а тому суд вказані твердження позивача до уваги не приймає. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у кредитора (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку). За змістом підпункту 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка боржника на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану у договорі адресу. Відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Як вбачається з копії виконавчого напису від 21 серпня 2020 року та копії документів, на підставі яких було вчинено оспорюваний виконавчий напис, в них відсутні докази про направлення ТОВ «Вердикт Капітал» боржнику [PERSON] письмової вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором №144А-К1/1 від 06 жовтня 2006 року, а відповідачем ТОВ «Вердикт Капітал» до суду таких доказів надано не було. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що нотаріус вчинив виконавчий напис не пересвідчившись в тому, що банк направив боржнику письмову вимогу щодо усунення порушень за кредитним договором №№144А-К1/1 від 06 жовтня 2006 року. Крім того, суд звертає увагу, що як вбачається із оспорюваного виконавчого напису, при вчиненні виконавчого напису приватний нотаріус керувався п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29.06.1999 №1172. Між тим, як зазначено вище, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п.п. 1.1, 1.2 п.1 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі «Перелік»). Постановою Кабінету Міністрів №622 від 26.11.2014 Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (пункт 2 Переліку). Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в тому числі в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Згідно п. 16 Порядку скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів, занесених до державного реєстру, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 31.07.2000 № 32/5, нормативно-правовий акт, рішення про державну реєстрацію якого скасовано, не є чинним з дня його виключення з державного реєстру, крім випадків визнання нормативно-правових актів нечинними судом. Відповідно до ч. 1 ст. 325 КАС України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття. Таким чином, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 набрала законної сили цього ж дня 22 лютого 2017 року, отже і постанова Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» також втратила чинність з цього дня. Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини справи, а також те, що як встановлено судом, відповідач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису 05 серпня 2020 року, тобто після спливу трирічного строку з дня виникнення у кредитора права вимоги за кредитним договором №144А-К1/1 від 06.10.2006, нотаріус вчинив виконавчий напис не пересвідчившись в тому, чи банк направив боржнику письмову вимогу щодо усунення порушень за кредитним договором №144А-К1/1 від 06.10.2006, з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, при цьому нотаріус не дотримався вимог пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, чим було порушено права [PERSON] на спростування розміру заборгованості, то суд дійшов висновку, що вказаний виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушенням приписів ст. 87 та ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», а тому позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений позивачем судовий збір. Що стосується витрат на правничу допомогу, то суд виходить з такого. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається на відповідача у разі задоволення позову. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як вбачається з матеріалів справи, 15 жовтня 2020 року між позивачем [PERSON] та адвокатом Лаврік В.О. укладено договір про надання правової допомоги. Згідно з наданим детальним описом робіт та послуг виконаних адвокатом Лавруком В.О. у справі №537/3913/20, адвокатом відповідно до Договору про надання правничої допомоги від 15.10.2020, були виконані наступні роботи та надані Клієнту наступні послуги: вивчення та наліз судової практики у справах визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню для її подальшого застосування в інтересах клієнта 2 години 00 хвилин, вартістю 500 грн, із розрахунку 250 грн за 1 годину роботи; вивчення доказової бази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог Клієнта 1 година 00 хвилин, вартістю 250 грн, із розрахунку 250 грн за 1 годину роботи; складання позовної заяви 5 годин 00хвилин, вартістю 1 250 грн, із розрахунку 250 грн за 1 годину роботи; формування доказової бази, систематизації, групування доказів, додатків до позовної заяви 1 година 00 хвилин, вартістю 250 грн, із розрахунку 250 грн за 1 годину роботи, які згідно акту приймання передачі наданих юридичних послуг від 21.01.2021 були прийняті позивачем та сплачені відповідно до квитанції №1 від 21.01.2021. Відповідно до ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. За правилами ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Наданими позивачем доказами підтверджено факт понесення витрат на професійну правничу допомогу, а також розумність та співмірність таких витрат. Як роз`яснено в п. 47 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10, право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16.11.2000 № 13-рп/2000; Рішення від 30.09.2009 № 23-рп/2009; Рішення від 11.07.2013 № 6-рп/2013). Враховуючи вищевикладене, характер спірних правовідносин, ступінь складності справи, час витрачений адвокатом на надання правничої допомоги, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати з оплати професійної правничої допомоги в сумі 2 250 грн.

Outcome: approved