Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про стягнення пені в сумі 30\~112 грн. за прострочення сплати аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , встановлених рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.10.2013р. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.03.2007р. до 14.06.2011р. В сторін 02.06.2007р. народилось двоє синів : [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 02.10.2013р. з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання синів в розмірі по 400грн. на кожну дитину, починаючи з 09.07.2013р. до досягнення дітьми повноліття. Діти проживають і знаходиться на утриманні в позивача. Відповідач не сплачує аліменти, зокрема станом на 01.11.2014р. утворилась заборгованість із сплати аліментів в розмірі 12\~593,55грн. Із розрахунку зробленого позивачем випливає, що з відповідача на підставі статті 196 СК України слід стягнути 30\~112грн. пені за прострочення сплати аліментів. В судове засідання позивач та його представник [PERSON] не з`явились. Від представника позивача поступила заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує, просить суд позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] ,\~ виданих 19.06.2007р. відділом РАЦС Тернопільського міського управління юстиції у сторін 02.06.2007р. народилось двоє синів : [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.06.2011р. по справі №2-5092/11 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 22.03.2007р. відділом РАЦС Тернопільського міського управління юстиції. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.10.2013р. по справі №607/11913/13-ц стягнуто з [PERSON] \~ аліменти на користь [PERSON] на утримання синів : [PERSON] та [PERSON] в розмірі по 400грн. на кожного, починаючи з 09.07.2013р. до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до довідки рахунку нарахування заборгованості по аліментах державного виконавця Першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції від 14.10.2014р., загальна сума заборгованості відповідача по аліментах станом на 01.11.2014р. становить 12\~593,55 грн. Згідно довідки №32, виданої 13.02.2015р. Тернопільським об`єднаним міським військовим комісаріатом Тернопільської області, [PERSON] 02.06.2014року призваний в Збройні Сили України на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період згідно указу Президента України від 06.05.2014р. №454/2014 «Про часткову мобілізацію» та наказу військового комісара [INFO] №44 від 02.06.2014р. Згідно поданого позивачем розрахунку, який не спростований стороною відповідача, за прострочення сплати аліментів з липня 2013р. по жовтень 2014 року включно сума нарахованої пені становить 30 112 грн. Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про часткову обґрунтованість позовних вимог, підтвердження їх матеріалами справи та необхідність частково задовольнити позов з наступних мотивів. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно статті 296 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Судом встановлено, що з вини відповідача, який своєчасно не сплачував аліменти, станом на 01.11.2014р. виникла значна заборгованість із сплати аліментів (12\~593,55 грн.) Однак, з`ясувавши причини, у зв`язку із якими відповідач своєчасно не вносив аліментні платежі, судом встановлено, що такою причиною є перебування відповідача на військовій службі за призовом під час мобілізації на особливий період. Враховуючи вищезазначені обставини, суд приходить до переконання про необхідність застосувати до спірних правовідносин частину 2 статті 296 Сімейного кодексу України, згідно якої розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Встановлене ч. 1 статті 296 Сімейного кодексу України право позивача на стягнення з відповідача неустойки за прострочення сплати аліментів це відповідальність за несвоєчасне виконання аліментного зобов`язання, яка спрямована на стимулювання боржника - платника аліментів своєчасно сплачувати аліменти та, певною мірою, компенсувати одержувачеві аліментів ті втрати, які він поніс у зв`язку із затримкою їх сплати. При визначенні ступеня зменшення розміру неустойки, суд бере до уваги, що нарахована позивачем пеня (неустойка) в сумі 30 112 грн. є непомірно важким покаранням за вчинене відповідачем порушення. Таким чином, на переконання суду достатньою мірою відповідальності відповідача за несвоєчасну сплату аліментів буде сума неустойки (пені) в розмірі 12 600 грн., яка співрозмірна із розміром заборгованості по сплаті аліментів та яка повинна компенсувати одержувачеві аліментів ті втрати, які вона понесла у зв`язку із затримкою їх сплати. Згідно ч. 1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Так як, позовні вимоги задоволено частково, а саме на суму 12 600 грн., із відповідача на користь позивача слід стягнути 126 грн. судового збору.

Outcome: partial