Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача комунального підприємства «Обласний інформаційно-технічний центр в особі Куп`янсько-Шевченківської філії про стягнення повного розрахунку при звільненні, стягнення середнього заробітку за весь час затримки, вказавши що за наказом № 847-к від 22.11.2019 р. він був прийнятий слюсарем з обслуговування теплових мереж 4 розряду, за наказом 462-к від 24.04.2020 р. був звільнений із займаної посади за ст. 40 п. 1 КЗУПП за скороченням штату. Дане звільнення передбачає виплату вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку у 5039,32 грн. Трудова книжка оформлена належним чином, внесений запис про звільнення за скороченням штатів, за підставами ст. 40 п. 1 КЗУПП, але не виплачена вихідна допомога, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 5039,32 грн., та середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні з 24.04.2020 року за шість місяців у сумі 30235,92 грн. Ухвалою суду від 27.10.2020 року провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні позивач та його представник уточнили позов, пояснивши, що 29.10.2020 р. позивачу було виплачено вихідну допомогу в сумі 5039,32, тому підтримують позов в частині стягнення заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні з 24.04.2020 року за шість місяців у сумі 30235,92 грн. Відповідач у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи без участі представника та відзив на позовну заяву в якому зазначено, що 29.10.2020 р. на картку позивача була перерахована сума вихідної допомоги 4056,65 грн. та окремо сплачені військовий збір у сумі 75,59 грн., податок на доходи фізичних осіб у сумі 907,08 грн., разом 5039,32 грн., просять у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити в повному обсязі. Судом були встановлені такі обставини справи і відповідно до них правовідносини. Відповідно статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно трудової книжки [NUMBER] від 04.07.1994 р. наказом 847-к від 22.11.2019 р. [PERSON] прийнятий слюсарем з обслуговування теплових мереж та за наказом 462-к від 24.04.2020 р. звільнений із займаної посади за ст. 40 п. 1КЗПП за скороченням штату (а.с.6,7). Згідно довідки про доходи № 12 від 22.07.2020 р., виданої [PERSON] , вказано, що він дійсно працював в КП «ОІТЦ» Куп`янсько-Шевченківської філії з 22.11.2019 р. по 24.04.2020 р. і йому нарахована вихідна допомога у сумі 5039,32 грн. (а.с.9). Отже, судом установлено, що між сторонами склались спірні правовідносини в частині своєчасного розрахунку при звільненні працівника. Аналізуючи аргументи позивача, викладені ним в обґрунтування вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд приходить до висновку, що вони є обґрунтованими виходячи з такого. Відповідно до ч.1\~ст.94 КЗпП України\~заробітна плата\~це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до\~ст. 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.\~117\~КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Днем звільнення позивача з роботи є 24.04.2020 року, отже, у відповідності до положень ст.116 КЗпП, всі належні [PERSON] виплати мали бути здійснені в той же день. Проте, як свідчить надана суду відповідачем інформація, остаточний розрахунок з [PERSON] здійснений 29.10.2020 р. (а.с.31). Відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували, що така затримка розрахунку відбулася не з вини підприємства. Не надано суду і даних, які б свідчили про наявність спору про розмір належних працівникові при звільненні сум. За таких обставин, враховуючи що затримка виплати належних звільненому працівникові сум становить період часу з 24.04.2020 по 29.06.2020, що дорівнює 6 місяцям, а середня щомісячна заробітна плата позивача становить 5039,32 грн., то на користь останнього підлягає стягненню 30235 грн. 92 коп. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Одже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню, в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: partial