Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, укладеним між ними 15 січня 2020 року, в розмірі 19000 доларів США. В обгрунтування позову зазначено, що за умовами зазначеного договору відповідач позичив у позивача 19000 доларів США, які зобов`язався повернути до 15 травня 2020 року. На підтвердження укладення цього договору відповідач надав власноручну розписку, в якій зазначено розмір отриманих у позику коштів та строк їх повернення. Однак, у зазначений строк відповідач боргу не повернув, уникає зустрічей, не відповідає на телефонні дзвінки. Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов. Ухвалою судді від 21 травня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 15 год. 15 хв. 22 червня 2020 року. Ухвалою судді від 21 травня 2020 року вжито заходів забезпечення позову у справі та накладено арешт на зареєстровану за [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 6125281700:02%001:1789, розташовану в с. Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області, та заборонено будь-яким особам укладати угоди стосовно неї, проводити її реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати її відчуження будь-яким способом. У зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання 22 червня 2020 року на 15 год. 15 хв. підготовче судове засідання відкладено на 21 липня 2020 року на 14 год. 30 хв. Ухвалою суду від 03 липня 2020 року вжито заходів забезпечення позову у справі, накладено арешт на зареєстровані за [PERSON] автомобілі TOYOTA COROLLA, 1998 року випуску, і RENAULT KANGOO, 2005 року випуску, та заборонено будь-яким особам укладати угоди стосовно них, проводити їх реєстрацію, перереєстрацію, здійснювати їх відчуження будь-яким способом. Ухвалою суду від 21 липня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті 02 вересня 2020 року о 10 год. 20 хв. 02 вересня 2020 року представник позивача [PERSON] - адвокат Щербатюк О.Д. подав заяву про розгляд справи без його та позивача участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов від відповідача не надходило. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а представник позивача не заперечив проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 15 січня 2020 року сторони уклали договір позики, за умовами якого відповідач [PERSON] позичив у позивача [PERSON] 19000 доларів США, які зобов`язався повернути у повному обсязі до 15 травня 2020 року, що підтверджується письмовою розпискою з власноручним підписом відповідача [PERSON] . Таким чином відповідно до ст. 1046 ЦК України сторони уклали договір позики. Зокрема, як слідує з правової позиції, викладеної в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 15 травня 2020 року настав строк виконання [PERSON] зобов`язання з повернення [PERSON] позики, однак ні в зазначений строк, ні по даний час, [PERSON] боргу не повернув. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок у встановлений у зобов`язанні строк. Однак, усупереч указаним вимогам закону відповідач [PERSON] як позичальник свого обов`язку повернути позивачу [PERSON] як позикодавцеві позичені кошти в розмірі 19000 доларів США на підставі договору позики в обумовлений у ньому строк не виконав. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За вказаних обставин суд приходить до переконання про істотне порушення відповідачем прав позивача, оскільки він значною мірою позбавлений можливості отримати кошти, на які розраховував при укладенні договору позики. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення вимог позивача [PERSON] шляхом стягнення в його користь з відповідача [PERSON] заборгованості за договором позики від 15 січня 2020 року, в розмірі 19000 доларів США, що еквівалентно станом на день ухвалення рішення 524 493,10 грн. (19000*27,6049). У зв`язку з задоволенням позову відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають понесені судові витрати, а саме 5038,02 грн. судового збору. Разом із тим, позивачем не доведено факту понесення ним витрат на професійну правову допомогу в розмірі 12612 грн. Так, відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна та інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2018 року №199/2648/15, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано копію договору про надання правової (правничної) допомоги від 118 травня 2020 року. Згідно з п. 3.4 зазначеного договору клієнт зобов`язується оплатити послуги адвоката не пізніше 30 календарних днів з дня складення акта про прийняття-передачі наданих послуг. Однак, позивачем не подано до суду ні вказаного акту про прийняття-передачі наданих послуг, ні будь-яких платіжних квитанцій, чеків, тощо. Таким чином, окрім попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат та договору про надання правової допомоги, позивачем не подано до суду підтвердження понесення ним судових витрат на правову допомогу. З урахуванням зазначеного підстави для стягнення 12612 грн. витрат на професійну правову допомогу, відсутні. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527, 530, 625, 1046, 1048, 1049 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved