Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] та просив суд постановити рішення, яким позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] В обґрунтування заявлених позовних вимог вказуючи на те, що він - позивач, перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від даного шлюбу у них народився син [PERSON] 1999 р.н., однак спільне життя не склалось і 05 квітня 2007 р. шлюб між ними було розірвано, однак, ще з грудня 2001 р. відповідачка повністю самоухилилась від виконання батьківських обов»язків, проживає окремо від сина, не надає коштів на його утримання, не займається його вихованням. Зокрема, відповідачка не турбується про духовний та фізичний розвиток дитини, не цікавиться її станом здоров'я, не вітає зі святами та не проводить часу, не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дитини, тому він - позивач вимушений звернутись до суду з заявленими вимогами та посилаючись на ст.ст. 150, 164, 180 СК України просив позовні вимоги задовольнити. Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві, вказував, що в 2007 р. він зареєстрував шлюб з теперішньою дружиною [PERSON], яку син називає мамою і яка повністю взяла на себе виконання обов»язків матері. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити з мотивів викладених в позовній заяві, вказувавши на їх обґрунтованість на вимогах чинного законодавства. Відповідачка [PERSON] будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, свого права на участь у судовому засіданні не використала, про причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наведене та те, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду, суд вважає можливим розглянути справу в відсутності відповідачки та постановити по справі заочне рішення. Представник третьої особи Служби в справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з»явилась надала суду заяву в якій вказувала на те, що третя особа підтримує заявлені позивачем позовні вимоги та наполягає на позбавленні відповідачки батьківських прав відносно неповнолітнього сина вказуючи на висновок засідання комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації, з врахуванням даних обставин, думки учасників судового розгляду суд вважає можливим розглянути справу в відсутності представника. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначається, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно до вимог ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний стан, духовний та моральний розвиток. За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі -Конвенції), ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, Організація Об'єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Як зазначено у ст.13 Сімейного кодексу України (далі СК України) частиною національного сімейного законодавства України є міжнароднідоговори,що регулюють сімейні відносини, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародному договорі України, укладеному в установленому порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом сімейного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII ( 789-12 ) від 27.02.91 та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В судовому засіданні достовірно встановлено, що [INFO] р. народився [PERSON], його батьками відповідно до свідоцтва про народження вказано, батьком - [PERSON], матір»ю - [PERSON] ( а.с. 11). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу вбачається, що 05 квітня 2007 р. розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 05 квітня 2007 р. ( а.с. 9). Відповідно до характеристики СШ №76 ім.Олеся Гончара м.Києва відносно дитини [PERSON] вбачається, що дитина навчається в 8 класі даної школи, вихованням дитини займаються батько дитини та [PERSON], відповідачка жодного разу навчальний заклад не відвідувала ( а.с. 16) . Відповідно до довідки КП ДУОЖФ Філії №807 ЄРРЦ від 26.02.2014 р. [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS] ( а.с. 14), згідно до акту складеного та засвідченого майстром КП ДУОЖФ Філії №807 ЄРРЦ від 27.02.2014 р. [PERSON] з 2006 р. проживає з батьком, мати дитини - відповідачка дитину не відвідувала. ( а.с. 15). Відповідно до висновку засідання комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації від 21.05.2014 р. вирішено що є доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] ( а.с. 35-36). Таким чином, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачка [PERSON] тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських (материнських) обов'язків стосовно неповнолітнього сина [PERSON] 1999 р.н. дитиною взагалі не цікавився, вихованням не займався, матеріальної допомоги на його утримання не надавала та не надає, не приймає участі у житті сина, що є підставою для позбавлення її батьківських ( материнських) прав.

Outcome: approved