Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулась в суд з позовом до ПМП «Обрій» м. Козятин про стягнення з Козятинської районної міжколгоспної будівельної пересувної механізованої колони № 9 на її користь вихідної допомоги при скороченні, 1500 гривень, які були не законно зняті із виплатою індексації та компенсації, середнього заробітку за весь час затримки невиплачених сум при скороченні. В обґрунтування позову вказала, що відповідно до наказу № 31 від 10 липня 2017 року її було звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату працівників. При цьому, при її скороченні, в останній день її роботи, роботодавець не виплатив всіх належних їй сум. Крім того, у наказі № 31 від 10 липня 2017 року не було вказано про виплату їй вихідної допомоги, в розмірі її середнього місячного заробітку, відповідно до положень ст. 44 КЗпП України. В день скорочення була невиплачена не лише вихідна допомога, а й 1500 гривень, які були незаконно зняті із її компенсаційних виплат. А тому, така поведінка роботодавця, дає підставу для стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за весь час затримки по день постановлення рішення судом. Вважає свої трудові права порушеними і просить їх захистити. В судовому засіданні засіданні позивач - [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] позов підтримали і підтвердили обставини викладенні в ньому. Представник відповідача - Козятинської районної міжколгоспної будівельно-пересувної механізованої колони № 9 - Кравчук М.О. в судовому засіданні позову не визнав і суду пояснив, що вимога позивача про стягнення з відповідача 1500 грн., які були на думку останньої незаконно зняті із виплатою індексації та компенсації необхідно залишити без розгляду, оскільки дана вимога вже розглядалась і Козятинським міськрайонним судом Вінницької області та Апеляційний судом Вінницької області у справі №133/1806/16-ц, і в її завдоволенні було відмовлено та наразі по даній справі відкрито касаційне провадження. Що стосується вимоги про стягнення невиплаченої вихідної допомоги при звільненні, то вважає, що така допомога була нарахована та виплачена позивачу пропорційно до відпрацьованого нею робочого часу, а тому, відповідно не підлягає до задоволення її позовна вимога про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку. Більш детально свою позицію щодо позовних вимог представник виклав в письмових запереченнях на позов та відзиві на позов. Заслухавши сторони, давши оцінку письмовим доказам, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що відповідно до наказу № 31 від 10 липня 2017 року [PERSON] було звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату працівників, при цьому, в даному наказі, роботодавець не вказав на виплату позивачу вихідної допомоги при скороченні, що є гарантією при скороченні. Також, відповідач, при скороченні [PERSON] в останній день її роботи, не виплатив всіх належних позивачу сум, а саме вихідної допомоги в розмірі середнього заробітку, як це передбачено ст. 44 КЗпП України, згідно якої працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Відповідно до ст. 47 КЗпП України зазначено, що власник або уповноважений ним орган, зобов'язаний, в день звільнення працівника, провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. В разі невиплати працівнику при звільненні всіх належних йому сум, згідно ст. 117 КЗпП України передбачена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, в такому разі, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Визначаючись із розміром середнього заробітку, який необхідно стягнути з відповідача на користь позивача у зв?язку із затримкою його виплати, за період з 10.07.2017 року (день звільнення) по 17.05.2018 року (день постановлення судового рішення), тобто строк затримки складає 219 робочих дні помножено на 80, 50 грн. (середньоденний заробіток позивача, після проведеного розрахунку складає - 17468, 50 гривень. Згідно ст.116 КЗпПУ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Частиною другою ст. 233 КЗпП України, встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Outcome: partial