Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та просила спільних малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] залишити проживати разом із матір`ю. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що сімейні стосунки у них не склалися, шлюбних відносин вони не підтримують, не ведуть спільного господарства. Вони люди різних характерів у зв`язку із чим втратили почуття взаємоповаги та взаєморозуміння. Вважає подальше збереження шлюбу неможливим та таким, що буде суперечити їх інтересам. Ухвалою суду від 24.09.2021 відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак подала заяву, у якій вказала про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує і просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, попередньо подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, з урахуванням частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 13.03.2012, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , яке видано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Теребовлянського районного управління юстиції Тернопільської області 13.03.2012, актовий запис №24. В сторін [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане 07.10.2013 Кровинківською сільською радою Теребовлянського району Тернопільської області, актовий запис №14. Також в сторін [INFO] народилась дочка [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане 08.02.2017 Теребовлянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №33. Згідно довідки Теребовлянської міської ради від 02.09.2021 [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS] . Склад сім`ї наступний: чоловік [PERSON] , син [PERSON] , дочка [PERSON] . Згідно зі статтею 24 Сімейного Кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з частиною 3 статті 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом з`ясовано, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, шлюб носить формальний характер, тому його збереження неможливе та недоцільне, оскільки буде суперечити інтересам сторін, в зв`язку з чим суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Щодо позовної вимоги про залишення мадолітніх дітей проживати разом із матір`ю, суд виходить із наступного. Згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. В силу статті 161 СК України, якщо батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. За загальним правилом, за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Зазначеного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18, номер судового провадження 61-14859ск19. Матеріали справи не містять доказів про наявність між сторонами спору щодо проживання дітей з матір`ю. Відповідач, згідно його заяви, не заперечує щодо проживання спільних дітей разом із позивачкою, тому суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу, малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , слід залишити проживати з матір`ю, відповідно позов в цій частині також підлягає задоволенню.

Outcome: approved