Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», третя особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, про відшкодування моральної шкоди у звязку з професійним захворюванням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він перебував з відповідачем у трудових відносинах з 01.09.1994 року по 06.06.2014 року, працював на підземних роботах з повним робочим днем у шахті. Весь цей час на нього впливали шкідливі умови праці, у звязку з чим йому було встановлено професійне захворювання: хронічна радікулопатія та хронічний пневмоконіоз. 06.03.2017 року після проведення розслідування професійного захворювання відповідачем було складено акт розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4. 19.07.2017 року МСЕК йому встановлено за сукупністю 65% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності. Внаслідок професійного захворювання йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у наступному. Відповідач порушив його право на належні, безпечні і здорові умови праці. Він зазнає фізичний біль та страждання, у звязку з хворобою він часто перебуває на лікарняному і постійно вимушений лікуватися, його лікування не дає повного одужання, а лише дає тимчасове незначне полегшення, все це його дуже пригнічує і завдає душевні страждання. У звязку з захворюванням він зараз не має можливості працювати як раніше в шахті і вести звичний для нього спосіб життя. Відтепер йому постійно потрібні значні додаткові зусилля для організації його життя. Заподіяну моральну шкоду він оцінює у розмірі 50000 грн. Просить суд стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 50000 грн. Позивач та представник позивача до судового засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали до суду заяви з проханням справу розглянути без їхньої участі. Представник відповідача до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву з проханням справу розглянути без його участі. Також представник відповідача надав письмові заперечення, згідно з якими позовні вимоги не визнає, вказує що відповідно до п.п.«д» п.1.1 «Порядку встановлення МСЕК ступеню втрати професійної працездатності…», затвердженого наказом МОЗ № 212 від 22.11.1995 р., передбачено, що на медико-соціальні експертні комісії покладений обовязок по встановленню факту спричинення моральної шкоди. Пунктом 3.8. зазначеного Порядку передбачено, що підставою для відшкодування моральної шкоди є висновок медичних органів. Такого висновку позивач не надав. Також вважає, що вимоги позивача щодо стягнення 50000 грн., враховуючи обставини отримання професійного захворювання та ступінь втрати працездатності (65%), не відповідають вимогам розумності і справедливості та практиці, що склалася в судах Донецької області. Представник третьої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах з ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» з 01.09.1994 року по 06.06.2014 р., де працював прохідником підземним 5 розряду з повним робочим днем у шахті (а.с. 8-10). Згідно з висновком клініки профзахворювань ДУ «Інститут медицини праці НАМН України» від 14.07.2016 року та актом від 06.03.2017 року розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4, позивачу встановлено професійне захворювання: хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та стійким больовим синдромом, пневмоконіоз ЛН І-ІІ (першого-другого ст.). В умовах впливу шкідливих факторів він пропрацював 22 роки 2 місяці, останнім підприємством, на якому він працював в умовах шкідливих факторів, є ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» (а.с. 6-7, 35-36). Позивач у звязку з професійним захворюванням неодноразово знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні в медичних закладах (а.с. 13-36). 19.07.2017 року МСЕК позивачу у звязку з професійним захворюванням первинно встановлена 3 група інвалідності та 65% втрати професійної працездатності безстроково, йому протипоказана важка фізична праця, робота в підземних умовах, рекомендовано спостереження та лікування у невролога, пульманолога, фтизіатра, санаторно-курортне лікування (а.с. 11, 12). Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Відповідно до ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Про наявність права на відшкодування моральної шкоди потерпілій особі внаслідок нещасного випадку на виробництві зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень підпункту „б підпункту 4 пункту 3 статті 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзаців другого, третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про страхові виплати), де в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини зазначено, що: «положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону N 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону N 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця)». Суд не приймає доводи відповідача щодо необхідності наявності висновку МСЕК про встановлення факту спричинення моральної шкоди позивачу, оскільки компетенція щодо встановлення факту спричинення моральної шкоди належить саме суду з урахуванням положень чинного законодавства, зокрема, у статті 23 ЦК України наведений перелік проявів моральної шкоди, а також обставин які мають враховуватись судом при вирішенні питання шодо відшкодування моральної шкоди. Враховуючи надані суду докази, суд вважає, що внаслідок професійного захворювання позивачеві заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнав у звязку з захворюванням, внаслідок якого його визнано інвалідом 3 групи та встановлено 65% втрати професійної працездатності безстроково, у душевних стражданнях, повязаних з наслідками цього захворювання, у зміні звичного перебігу життя, зокрема необхідності тривалий час лікуватися, у суттєвому обмеженні його фізичних можливостей, у безповоротності змін у стані здоровя позивача. Але сума, в яку позивач оцінив заподіяну моральну шкоду і яка за його оцінкою становить 50000 гривень, є завищеною і не відповідає отриманим ним моральним стражданням. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним у відшкодування позивачеві заподіяної йому моральної шкоди стягнути з відповідача на користь позивача 30000 гривень. Крім цього, відповідно до ст.88 ЦПК України, враховуючи, що заявлено позов немайнового характеру, суд вважає необхідним стягнути з відповідача в доход держави судовий збір в сумі 640 грн., оскільки позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від вказаних витрат при подачі позову до суду. На підставі статей 23, 1167, 1193 Цивільного кодексу України, ст.2371 КЗпП України,

Outcome: partial