Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та просить зняти їх з реєстрації за даною адресою. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він є власником квартири [ADDRESS] . Право власності на дану квартиру у нього виникло на підставі свідоцтва про право на спадщину. Зазначає, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] фактично не проживає за місцем реєстрації понад один рік. [PERSON] вказує, що на даний час місце перебування та проживання відповідачів йому не відомо, перешкод в користуванні жилим приміщенням ні він, ні інші члени сім`ї відповідачам не чинили. У зв`язку з тим, що відповідачі зареєстровані у житловому приміщенні позивач сплачує додаткові кошти за комунальні послуги та позбавлений можливості оформити субсидію, обмежений у праві розпорядження майном. Позивач зазначає, що відповідачі участі в утриманні спірної квартири не приймають, кошти за комунальні послуги не сплачують. Позивач просить визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою від 29.11.2019 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 05.02.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.129-131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомили, відзиву до суду не надали. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому, враховуючи вказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст.280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного. Судом встановлено, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 74 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15.06.2018 року, яке зареєстровано в реєстрі за №4-414 (а.с. 8). Також право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно№198683298 (а.с.45). З довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї і прописку) ЖБК №32 встановлено, що у вищезазначеній квартирі зареєстровані: [PERSON] , 1980 року народження, дружина [PERSON] , [INFO] , діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , сестра [PERSON] , [INFO] , племінниці [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). З актів ЖБК №32 від 11.07.2017 року, 09.10.2018 року та від 19.11.2019 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані в квартирі [ADDRESS] , однак фактично за вказаною адресою відповідачі не проживають (а.с.9, 10, 12). Таким чином, судом встановлено, що відповідачі на даний момент дійсно зареєстровані в квартирі [ADDRESS] , але фактично понад два роки в зазначеній квартирі не проживають. На даний час позивач [PERSON] , який є власником квартири [ADDRESS] , не може вільно розпоряджатися та користуватися своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідачів [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , у його житловому приміщенні. Оскільки об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, ч. 1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Як передбачено ч.ч.1,2 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно ч. 2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною 1 ст.317 ЦК України передбачено, що власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.321ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача [PERSON] та необхідність ухвалення рішення про задоволення позовних вимог щодо усунення перешкод в користуванні та розпорядженні житловим приміщенням та визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Що стосується вимог позовних вимог в частині зняття відповідача з реєстрації, то такі вимоги не ґрунтується на законі в даному випадку, оскільки питання та підстави для зняття з реєстрації визначені ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», яка передбачає, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. З огляду на зазначене, зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентними, уповноваженими на це органами, зокрема на підставі рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням. Таким чином рішення суду про втрату права користування житлом є саме по собі достатньої правовою підставою для зняття з реєстраційного обліку відповідача. Крім того, вказані вимоги заявлені до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є неналежним відповідачами в цій частині позовних вимог. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати по оплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial