Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 гривень на кожну дитину щомісячно, від дня пред`явлення позову і до повноліття дітей, а також збитки у вигляді витрат по оплаті юридичних послуг у розмірі 7370 гривень. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач у поданій позовній заяві покликається на те, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 22 вересня 2012 року. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Однак шлюбні стосунки між ними з відповідачем припинено, вона почала винаймати квартиру і проживає окремо. Діти перебувають на її утриманні, хоча зареєстровані за адресою відповідача. Відповідач працює і добре заробляє, однак досягти домовленості про утримання дітей з відповідачем їй не вдається. А тому вважає, що відповідач зможе сплачувати аліменти на кожного з дітей у сумі 2500 грн. Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 23 листопада 2020 року визначено для розгляду цієї справи головуючого суддю Жовноватюк В.С. Ухвалою суду від 03 грудня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 05 лютого 2021 року визначено для розгляду цієї справи головуючого суддю Аксьонову Н.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2021 року справу прийнято до провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику. 09 лютого 2021 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому [PERSON] вказав, що позовні вимоги він визнає частково, оскільки має змогу сплачувати аліменти у розмірі 1200 грн на кожну дитину. Вказав, що він працює в ТОВ «Епіценр К», його оклад становить 12588 грн. Однак у нього на утриманні перебуває також непрацездатна матір [PERSON] , яка отримує пенсію, розмір якої в середньому складає 2400 грн. Оскільки за вказані пенсійні виплати вона не здатна забезпечити свої потреби, він щомісячно надає їй допомогу у середньому в розмірі 5000 грн. Крім того, він несе витрати на утримання квартири у розмірі 1100 грн. Також зазначив, що вимоги щодо відшкодування збитків у вигляді витрат по оплаті юридичних послу не підкріплені належними та допустимими доказами, а тому вважає, що вони до задоволення не підлягають. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши доводи та аргументи позивача, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України Згідно з ч.1, ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто, вони обидва повинні нести обов`язок належного забезпечення своїй дитині належних умов для життя та гармонійного розвитку. Так, згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. При цьому, частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частини 3 вищезазначеної статті суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визначено у 2020 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Згідно з ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначено у 2021 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Приписами ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За положеннями ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Як вбачається з матеріалів справи, 22 вересня 2012 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 2517. У подружжя народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Шлюбні стосунки між сторонами припинено, позивач почала винаймати квартиру і проживає окремо. Діти перебувають на її утриманні, хоча зареєстровані за адресою відповідача. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами у справі не досягнуто. Як вбачається із відзиву відповідач [PERSON] працює в ТОВ «Епіценр К», його оклад становить в середньому 12588 грн. Оскільки діти сторін проживають разом з матір`ю, а відповідач є їх батьком, а відповідно зобов`язаний утримувати та матеріально забезпечувати своїх дітей, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітніх дітей у розмірі 2500 грн на кожного щомісячно, з подальшою індексацією відповідно ч.1 ст.184 СК України, від дня пред`явлення позову - 23 листопада 2020 року і до досягнення ними повноліття, що буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та відповідатиме принципам розумності та справедливості. При цьому судом встановлено, що відповідач є чоловіком працездатного віку, відомості про його незадовільний стан здоров`я у справі відсутні. Інших неповнолітніх дітей, окрім [PERSON] та [PERSON] у відповідача немає, а щодо перебування на його утриманні непрацездатної матері суду не надано належних доказів. Так, до відзиву відповідачем було долучено копію його свідоцтва про народження, копію пенсійного посвідчення [PERSON] , а також копію виписки по рахунку [PERSON] від 03.02.2021 рок, з якої вбачається, що на її карту здійснювалася виплата пенсії Пенсійного фонду за 04.12.2020 року до 05.03.2020 року. Однак указані докази жодним чином не підтверджують факту утримання відповідачем [PERSON] його матері, а також надання ним допомоги в середньому у сумі 5000 грн щомісячно, як він стверджує у відзиві на позовну заяву. Доводи відповідача в тій частині, що розмір аліментів у сумі 5000 грн на двох дітей є непомірним для нього, суд відхиляє, оскільки доказів на підтвердження того, що він не має можливості сплачувати аліменти у розмірі 5000 грн відповідачем не надано. Крім того, відповідач не позбавлений права в майбутньому на звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану однієї з сторін, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За змістом ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст.141 ЦПК України, у відповідності до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі в справах про стягнення аліментів, звільнені від сплати судового збору. Виходячи з цього, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 840,80 грн судового збору. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ст.26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно ст.30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Згідно ч.4 ст.263 ЦПУ України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано: копію договору №Д-382 від 26 жовтня 2020 року, укладеного між ТОВ «Київський центр правової допомоги» в особі касира-адміністратора Сайко К.Р., яка діє на підставі довіреності №Д-002 від 03 серпня 2020 року, виданої генеральним директором Шматьком Д.А., та [PERSON] , а також копію фіскального чека від 26 жовтня 2020 року про сплату 73070 грн., а також копію чека від 26 жовтня 2020 року про оплату 7370 грн. Однак, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження сплати нею 7370 грн за надану їй правову допомогу, адже з доданих до позовної заяви копій квитанцій від 26 жовтня 2020 року не вбачається, що ці витрати сплачені саме [PERSON] . Крім того, згідно долученої копії договору №Д-382 від 26 жовтня 2020 року неможливо встановити, які саме юридичні послуги були предметом вказаного договору, адже в п.1.2 вказано, що замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надати замовнику наступні юридичні послуги: проекти позовних заяв до суду, проекти клопотання, консультація. При цьому відомостей про те, що ці послуги пов`язані із наданням правової допомоги саме у цій справі про стягнення аліментів відсутні. Також суд звертає увагу на те, що договір №Д-382 від 26 жовтня 2020 року, був укладений між ТОВ «Київський центр правової допомоги» в особі касира-адміністратора Сайко К.Р., яка діє на підставі довіреності №Д-002 від 03 серпня 2020 року, виданої генеральним директором Шматьком Д.А., та [PERSON] . Однак, як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 26 жовтня 2020 року, серед осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи ТОВ «Київський центр правової допомоги», у тому числі підписувати договори, зазначено лише керівника Шматька Д.А . Оскільки до матеріалів позовної заяви не додано копії довіреності №Д-002 від 03 серпня 2020 року, виданої генеральним директором Шматьком Д.А, суд не має можливості перевірити, чи підписаний даний договір уповноваженою особою з боку виконавця ТОВ «Київський центр правової допомоги» Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимоги [PERSON] про відшкодування витрат на правову допомогу необхідно відмовити.

Outcome: approved