Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Запорізького ДП «Кремнійполімер» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, в подальшому збільшив свої позовні вимоги, мотивуючи їх тим, що з 29.06.2011 року він працював у відповідача слюсарем-ремонтником 4 розряду, а з 26.03.2014 року працював на посаді начальника цеху № 12 та 01.07.2014 року він звільнився з підприємства на підставі ст. 38 КЗпП України, згідно наказу № 96 від 01.07.2014 року. На момент звільнення існувала заборгованість по виплаті йому заробітної плати за період з травня по липень 2014 року в сумі 8048,99грн., яку відповідач виплатити відмовився. Зазначена сума заборгованості не виплачена по теперішній час і у добровільному порядку відповідач не бажає її виплатити, в зв»язку з чим він вимушений звернутися до суду. Відповідно до чинного законодавства України, у разі затримки виплати заробітної плати роботодавець зобовязаний нарахувати та виплатити працівникам компенсацію втрати частини заробітної плати, яка виплачується, якщо виплата заробітної плати затримується на один і більше календарних місяців. Компенсація розраховується відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати». За його підрахунком відповідач зобовязаний виплатити йому компенсацію втрати частини заробітної плати у зв»язку з порушенням строків її виплати у сумі 4626,56грн.. Разом з тим, відповідно до положень ст. 117 КЗпП України у випадку невиплати з вини підприємства заборгованості в термін, вказаний в ст. 116 КЗпП України, підприємство повинно виплатити робітнику його середній заробіток по день фактичного розрахунку, а тому просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку. Крім того, несвоєчасною виплатою заробітної плати йому спричинено моральну шкоду, так як він відчував емоційний стрес, пов'язаний з тривалим періодом невиплати заробітної плати, не мав фінансової можливості оздоровити дитину, постійно виникали сварки з дружиною внаслідок тяжкого матеріального становища в сім»ї, а тому в рахунок відшкодування заподіяної йому моральної шкоди просить стягнути з відповідача 6000грн.. Позивач [PERSON] в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Пояснення суду в обґрунтування позовних вимог надав аналогічні тим, що викладені в позовній заяві з урахуванням збільшених позовних вимог. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі договору, в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі та також просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги в первісній редакції позову визнала частково, а саме в частині стягнення заборгованості по заробітній платі визнала в повному обсязі, в частині стягнення середнього заробітку визнала частково та зазначила, що сума розрахованого середнього заробітку за час затримки розрахунку повинна складати 36271,50грн., яка розраховується за період з 02.07.2014 року по 09.06.2015 року(день підписання позовної заяви). Інший представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, збільшені позовні вимоги не визнала та надала суду письмові заперечення відповідно до яких підприємство дійсно має заборгованість перед позивачем по виплаті йому заробітної плати в сумі 8048,99грн., але ця заборгованість утворилась у зв»язку із скрутним фінансовим становищем підприємства внаслідок чого заробітна плата виплачувалася частково не з вини роботодавця, а тому підприємство не повинно нести відповідальність за несвоєчасну виплату заробітної плати у зв»язку з чим підстави для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку відсутні, оскільки відсутня вина підприємства у не проведені повного розрахунку з позивачем під час його звільнення. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати», виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Позивачем [PERSON] не надано доказів щодо періоду утворення заборгованості по заробітній платі, строків її виплати та не надано доказів про відмову власника або уповноваженого ним органу у виплаті компенсації. Крім того, позивач не надав жодних доказів та фактів заподіяння йому відповідачем моральних страждань та підтверджень стосовно додаткових зусиль щодо організації свого життя або будь-яких інших доказів на підтвердження цього факту, позивач не обґрунтував розмір моральної шкоди і ним не надано жодних доказів щодо спричинення йому відповідачем моральних страждань та не доведений причинно-наслідковий зв»язок між шкодою і протиправними діями відповідача та вини останнього в її заподіянні, а тому просять відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, пояснення представників відповідачів, дослідивши матеріали справи і перевіривши докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з трудової книжки АК №122434, заповненої 27.08.2004 року на ім»я [PERSON], позивач перебував у трудових правовідносинах з ЗДП «Кремнійполімер» та на підставі наказу № 62 від 24.06.2011 року був прийнятий слюсарем-ремонтником 4 розряду. 01.07.2014 року на підставі наказу №КП000000096-42080Милий О.В. був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, що також підтверджується копіями зазначених наказів про прийняття та звільнення з роботи [PERSON], наданих відповідачем(а.с.4,6-7,30,31). Згідно ч.1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. З довідки № 291 від 24.09.2014 року, виданої Запорізьким ДП «Кремнійполімер» вбачається, що заборгованість по заробітній платі перед позивачем станом на 22.09.2014 року складає 8048,99грн.(а.с.5). Згідно довідки № 276 від 25.06.2015 року, виданої відповідачем, заборгованість по заробітній платі перед позивачем [PERSON] станом на 12.06.2015 року складає 8048,99грн.(а.с.33). Таким чином, наданими належними письмовими доказами встановлений факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем по виплаті заробітної плати, яка на теперішній час складає 8048,99грн. та підлягає стягненню на користь [PERSON]. Положеннями ст. 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв»язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Порядок виплати компенсації регламентується також Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати, затвердженим постановою КМУ України від 21.02.2001р. № 159. Компенсація виплачується якщо виплата заробітної плати затримується на один і більше календарних місяців. Нарахування компенсації провадиться один раз безпосередньо перед виплатою заборгованості із заробітної плати. Виплачується компенсація в місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості із заробітної плати за відповідний місяць. Якщо індекс споживчих цін наростаючим підсумком не перевищує 100% компенсація не нараховується. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації розраховується шляхом множення місячних індексів споживчих цін, що публікуються Держкомстатом, за весь період невиплати грошового доходу, а саме з місяця наступного за місяцем нарахування доходу, по місяць, що передує виплаті заборгованості (включно). Позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму компенсації у розмірі 4626,56грн., яка розрахована як добуток суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць і прирості індексу споживчих цін(індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Таким чином, перевіривши наданий позивачем розрахунок компенсації заробітної плати, суд погоджується з ним і вважає його правильним, а тому приходить до переконання про можливість стягнення з відповідача на користь позивача суму компенсації за порушення строків виплати заробітної плати у сумі 4626,56грн. в межах заявлених позовних вимог, виходячи з такого розрахунку:(8048,99(сума заборгованості) х 57,47(приріст індексу споживчих цін):100=4626,56грн.. Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до розяснень, що містяться у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», з наступними змінами та доповненнями,суд встановивши при розгляді справи, що робітнику не були виплачені при звільнені всі належні йому суми, стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, оскільки відповідач не провів виплату позивачу всіх належних йому сум при звільнені, на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 02.07.2014 року по 29.09.2015 року, тобто по день постановлення рішення. Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку проводиться відповідно до Порядку нарахування середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100, виходячи з середньоденної заробітної плати, розрахованої із заробітної плати за фактично відпрацьований час протягом 2-х місяців перед звільненням. Відповідно до довідки наданої ЗДП «Кремнійполімер» заробітна плата позивача за останні два місяці, що передували його звільненню складає 6287,03грн., а саме червень 2014р.-3547,95грн., відпрацьовано 19 робочих днів, червень 2015р.-2739,08грн., відпрацьовано 7 робочих днів. Таким чином розмір середньоденного заробітку, який згідно п. 8 вище зазначеного Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, складає 241,81грн., виходячи з такого розрахунку: 6287,03грн.(3547,95грн.+2739,08грн.):26 днів(19дн.+7дн.) = 241,81грн.. Такий самий розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] зазначений і в довідці № 274 від 25.06.2015 року, наданої відповідачем. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді(абз. 2 п. 8 Порядку). Період затримки розрахунку з позивачем [PERSON] складає з 02.07.2014 року по 29.09.2015 року, та з урахуванням відомостей, наданих відповідачем щодо середньомісячного числа робочих днів у кожному місяці, цей період становить 285 робочих днів, з розрахунку по 19 робочих днів у кожному місяці. Отже, розмір середнього заробітку за затримку розрахунку складає 68915,85грн., виходячи з такого розрахунку:(241,81грн.- середньоденний заробіток х 285 робочих днів = 68915,85грн.). Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] середній заробіток за весь період затримки розрахунку у розмірі 68915,85грн., так як сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності за затримку розрахунку при звільненні позивача і відповідач в судовому засіданні не довів відсутність своєї вини. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушенні його законних прав призвело до моральним страждань, втрати нормальним життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що були порушені законні права позивача на своєчасне отримання заробітної плати, в зв»язку з чим йому були спричинені моральні страждання, оскільки він своєчасно не отримував заробітну плату, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка не була виплачена як на день звільнення, так і не виплачена до теперішнього часу. Заробітна плата була джерелом доходу як для самого позивача, так і для членів його сім»ї, він відчував матеріальний тягар через нестачу коштів, а тому вимушений був застосовувати додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи засади розумності, справедливості та виваженості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 500грн., оскільки вважає зазначену суму достатньою для відшкодування моральної шкоди заподіяної у даному конкретному випадку. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Незважаючи на те, що позивач при подачі позову до суду був звільнений від сплати судового збору, ним при подачі позовної заяви про збільшення позовних вимог був сплачений судовий збір у розмірі 243,60грн., що підтверджується квитанцією, що мається в матеріалах справи(а.с.129), у зв»язку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 243,60грн..

Outcome: partial