Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду до відповідача [PERSON] зі вказаним позовом. Згідно заявлених позовних вимог просить розірвати шлюб між ними, оскільки останній носить лише формальний характер і суперечить її інтересам та інтересам їх дітей, що мають істотне значення . Також позивач просить стягувати з відповідача по 1'500 гривень аліментів щомісячно на утримання кожної з їх спільних дітей, а саме: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], котрі проживають з нею та повністю перебувають на її утриманні. В обґрунтування цих вимог зазначає, що самостійно забезпечувати дітей вона не спроможна, а відповідач добровільно допомоги не надає, хоча зобов'язаний це робити. У судове засідання позивач [PERSON], будучи належно повідомленою, не з'явилась, однак представник - адвокат [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи за її та позивача відсутності, вказавши , що позивач та вона заявлені позовні вимоги підтримують та просять задоволити у повному обсязі. Відповідач [PERSON], будучи належно повідомленим до суду не з»явився, його представник - адвокат [PERSON], подала заяву про розгляд справи за її відсутності та відповідача відсутності. У заяві зазначила, що відповідач позовні вимоги в частині позову про розірвання шлюбу визнає у повному обсязі, в частині позову про стягнення аліментів , у розмірі 1000 гривень на кожну дитину,щомісячно. Вмотивовуючи таку свою позицію [PERSON] у покликався на те, що нездатний сплачувати аліменти в тому розмірі про який просить позивач, оскільки ніде не працює та на утриманні має батьків пенсійного віку. Окрім цього з січня 2017 року перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою у якої є двоє неповнолітніх дітей та батьки пенсійного віку. 19 вересня 2017 року у справі було ухвалено заочне рішення, котрим позов задоволено у повному обсязі. Ухвалою суду від 24 квітня 2018 року було задоволено заяву [PERSON] про перегляд вказаного заочного рішення було задоволено, заочне рішення скасовано, а справу призначено до розгляду. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив наступні фактичні обставини: 04 листопада 1999 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] клали шлюб, про що цього ж дня відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції зроблено запис № 1417. Про вказане свідчить свідоцтво про шлюб, видане повторно 31 травня 2017 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. [INFO] у шлюбі сторін народився син [PERSON], [INFO] дочка [PERSON], а [INFO] син [PERSON], про це свідчать фотокопії свідоцтв про народження: серії [NUMBER] від 07 березня 2001 року (актовий запис № 348, здійснений 07 березня 2001 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Тернопільської міської ради); серії [NUMBER] від 11 грудня 2003 року (актовий запис № 2239, здійснений 09 грудня 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області. України); серії [NUMBER] від 29 червня 2006 року (актовий запис № 1342, здійснений 29 червня 2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України), відповідно. Діти проживають з матір'ю - позивачем у справі та перебувають на її утриманні, що стверджується фотокопією довідки № 3449 від 31 травня 2017 року, виданою ТзОВ «Коменерго-Тернопіль». [PERSON] із 11 грудня 2017 року зареєстрований у [ADDRESS]. Ця обставина підтверджуються копією довідки № 308 від 30 січня 2018 року, виданої дочірнім підприємством «Комунальник -1» Господарського товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія». Як убачається з довідки № 376 від 05 лютого 2018 року, виданої цим же підприємством, окрім відповідача у вказаному помешканні зареєстровані: [PERSON] (дружина ) , [PERSON], ([INFO], батько дружини), [PERSON] ([INFO], мати дружини), [PERSON] ([INFO], син дружини), [PERSON] ([INFO], син дружини). Відповідно до довідки № 37 від 02 лютого 2018 року, виданої виконкомом Раштовецької сільської ради Гусятинського району Тернопільської області, у селі Раштівці Гусятинського району Тернопільської області проживають [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], котрі є пенсіонерами. Як убачається з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків № 116 від 01 лютого 2018 року, за період з першого по третій квартал 2017 року, станом на 30 січня 2018 року інформація про доходи [PERSON] - відсутня. [PERSON] є власником будинку по [ADDRESS], що підтверджується інформацією довідкою № 118053576 від 22 березня 2018 року з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта. Цією довідкою спростовуються посилання відповідача на те, що у його власності не перебуває жодного нерухомого майна. Також [PERSON] є власником автомобіля «Chery Amulet», 2008 року випуску, що стверджується відповіддю на звернення представника позивача за № 0-1857602698. Суд, встановивши зазначені обставини, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази, котрими вони підтверджуються, прийшов до переконання, що позов слід задовольнити частково з огляду на таке: відповідно до вимог статті 112 Сімейного кодексу України (далі СК України) суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Між подружжям позивача та відповідача склались неприязні відносини, вони втратили почуття поваги та любові один до одного, тривалий час не ведуть спільне господарство та не проживають разом, не підтримують шлюбних стосунків. Відповідач проживає з іншою жінкою. Шлюб існує лише формально. Таким чином суд вважає, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача і це має істотне значення. Відповідач в частині розірвання шлюбу позов визнає. Частиною 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на те, що судом не встановлено обставин, котрі свідчили б про те, що визнання позову відповідачем, в частині розірвання шлюбу з позивачем, суперечить закону або порушує права, свободи, чи інтереси інших осіб, цю вимогу [PERSON] слід задовольнити та вказаний шлюб розірвати. Окрім цього, відповідно до частини 1 ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 ст. 181 СК України передбачено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Однак такої домовленості між позивачем та відповідачем не досягнуто, тому слід врегулювати ці відносини рішенням суду. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 ст. 181 СК України). Абзацом 2 ч. 2 статті 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суми прожиткового мінімуму на 2018 рік встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07 грудня 2017 року № 2246-VIII. Відповідно до цього закону, прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років, у період з 01 липня 2018 року по 30 листопада 2018 року, становить 1'944 гривень. Згідно вимог частини 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Надаючи оцінку майновому стану сторін суд вважає за необхідне зазначити таке: позивач не надала документів за допомогою яких можна було б охарактеризувати її фінансове становище. Суд вважає, що відповідач здатний сплачувати аліменти на утримання спільних з позивачем дітей у розмірі, вищому від мінімального, оскільки він є фізично здоровим чоловіком (такий висновок суд зробив з огляду на те, що доказів протилежного жодною із сторін не надано) працездатного віку, а тому має об'єктивну можливість працювати та утримувати на належному рівні своїх дітей. Окрім цього, у його власності знаходиться рухоме та нерухоме майно. Щодо аргументів відповідача про те, що він утримує своїх батьків, то суд їх до уваги не бере, оскільки, всупереч вимогам частини 1 ст. 81 ЦПК України, на їх підтвердження [PERSON] не надає належних, допустимих та достовірних доказів. Подана [PERSON] довідка № 37 від 02 лютого 2018 року не підтверджує цих обставин. З неї лише можна зробити висновок, що у відповідача дійсно є батьки пенсійного віку та вони проживають у селі Раштівці Гусятинського району Тернопільської області, а не про утримання відповідачем своїх батьків . Таким чином, на підставі викладеного, враховуючи приписи статті 182 СК України, зважаючи на фінансові потреби дітей, суд вважає, що даний позов у частині вимоги про стягнення аліментів підлягає до часткового задоволення, шляхом стягнення із відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 1'200 гривень на утримання кожної із дітей, щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення кожною із них повноліття. Згідно пункту 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів на утримання дітей, за один місяць, слід допустити до негайного виконання. Згідно статті 141 ЦПК України з відповідача в користь держави слід стягнути 640 грн. судового збору за вимогу позивача про розірвання шлюбу, та ще 640 грн. в користь держави за вимогу про стягнення аліментів, котру суд задовольнив частково. На підставі наведеного та

Outcome: partial