Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів [PERSON], [PERSON] солідарно суми боргу 150000,00 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11.07.2013 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики за яким позивач дав у борг відповідачу 150000,00 грн. строком до 11.12.2013 року, а відповідач - позичальник [PERSON] зобов»язалась повернути ці кошти щомісячно сплачуючи по 30000,00 грн. з серпня по грудень 2013 року. Крім того, на забезпечення грошового зобов»язання за вказаним договором позики, 11.07.2013 був укладений договір поруки із відповідачем [PERSON], а тому відповідальність у відповідачів солідарна за виконання вказаного договору позики. Однак, після закінчення зазначеного строку, [PERSON] не повернула належні позивачу грошові кошти. В зв'язку із зазначеними обставинами, позивач просить стягнути з відповідачів солідарно на свою користь вказану суму боргу в розмірі 150000,00 грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що грошей в розмірі 150000,00 грн. у позивача відповідач [PERSON] фактично не отримувала, а тому і повертати їх немає підстав. А вказаний договір позики був укладений при вирішенні питання щодо купівлі-продажу частки їх сумісного з позивачем ПП «Сервіс». Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] був укладений письмовий договір позики від 11.07.2013 року відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених цим договором позикодавець [PERSON] зобов»язується передати у власність позичальнику [PERSON] грошові кошти 150000,00 грн., а останній зобов»язується їх прийняти. Строк обов»язку повернути позику встановлений до 11.12.2013 року: по 30000,00 грн. щомісячно до 11 числа з 11.08.2013 до 11.12.2013 року (а.с.6). Також, 11.07.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки, відповідно до умов якого поручитель [PERSON] відповідає як солідарний боржник із позичальником [PERSON] за договором позики від 11.07.2013р. (а.с.9-10). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає другій стороні у власність грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Відповідно до ст. 1046 - ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З урахуванням вимог п.3 ч.1 ст.208 ЦК України (правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу) договір позики на суму 150000,00 грн. необхідно укладати в письмовій формі. Зі змісту наданої позивачем в якості доказу передачі позивачем відповідачу [PERSON] суми позики в розмірі 150000,00 грн. розписки вбачається, що 11.07.2013 [PERSON] саме у [PERSON] отримала вказану суму коштів у позику із зобов»язком повернути кошти до 11.12.2013 р.(а.с.8). Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом із тим, стороною позивача не доведено факту надання [PERSON] відповідачу [PERSON] 11.07.2013 року позики в розмірі 150000,00 грн., оскільки особисто позивач [PERSON] на пряме питання суду відповів, що він фактично грошових коштів у вказаному розмірі 150000,00 грн. за договором позики від 11.07.2013 [PERSON] не передавав. Також, відповідач [PERSON] в судовому засідання підтвердила пояснення позивача в цій частині і також повідомила, що фактично вказані кошти вона не отримувала згідно договору позики і відповідної розписки від 11.07.2013р., хоча ніхто із сторін не заперечував своїх підписів на договорах і розписці. Все вищевказане підтвердив і відповідач [PERSON] В судовому засіданні сторони повідомили, що укладання вказаних договорів і розписки відбувалось з метою вирішення питання відчуження і поділу частки ПП «Сервіс», співзасновниками якого є вказані сторони. Згідно вимог ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням вищевказаних обставин, в даному випадку судом не встановлено порушення відповідачами права позивача на отримання такого боргу в розмірі 150000,00 грн. згідно договору позики від 11.07.2013 р., - оскільки сторони в судовому засіданні визнали відсутність факту передачі грошових коштів [PERSON] - [PERSON] та отримання останньою такої суми коштів відповідно до умов договору позики і розписки від 11.07.2013р. Враховуючи висновки суду про недоведеність вимог позивача щодо стягнення суми боргу по договору позики, тому похідні позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] як із солідарного боржника відповідно до договору поруки від 11.07.2013 р. суми позики також задоволенню не підлягають. Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про відмову у позові. Судові витрати позивачці не відшкодовуються відповідно до правил ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed