Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 25.01.2010р. вона придбала у [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS], про що було укладено нотаріальний договір купівлі-продажу квартири. Рішенням Рубіжанського міського суду від 24.03.2011р. було встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Поділено квартиру за адресою: [ADDRESS], яка є об'єктом спільної сумісної власності, виділено [PERSON] та [PERSON] по ? частині зазначеної квартири кожному. Визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності на ? частку квартири за кожним. Рішенням апеляційного суду Луганської області від 24.11.2011р. зазначене рішення суду від 24.03.2011р. скасовано в частині поділу квартири і ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовної вимоги [PERSON] про виділ частки квартири та визнання за ним права власності. Право власності на ? частку квартири було зареєстровано в КП «БТІ» за [PERSON] на підставі рішення Рубіжанського суду від 24.03.2011р. У вересні 2013р. вона звернулась до реєстраційної служби Рубіжанського МУЮ з заявою про реєстрацію за нею права власності на зазначену квартиру, однак рішенням від 10.09.2013р. їй було відмовлено у державній реєстрації права власності на підставі того, що подані документи не відповідають вимогам або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Відповідач після скасування рішення суду, яким за ним визнано право власності на ?? частину спірної квартири, продовжує користуватись квартирою, самостійно не звертається до органів реєстрації з заявою про припинення реєстрації його права власності, і наявність такої реєстрації за відповідачем є оспорюванням та невизнанням належного їй права власності. Враховуючи викладене, позивач просить визнати за нею право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], та позбавити (припинити) права власності [PERSON] на ? частку спірної квартири. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі, та просив суд розглянути справу без його участі, про що надав суду письмову заяву. Відповідач в судові засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Третя особа [PERSON] до суду не з'явилась, причину неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі доказів, що маються в матеріалах справи. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] 25.01.2010р. купила у [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS], про що було укладено нотаріальний договір купівлі-продажу квартири, який був 25.01.2010р. зареєстрований у Державному реєстрі правочинів за №3803465 (а.с.5, 6). Рішенням Рубіжанського міського суду від 24.03.2011р. встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Поділено квартиру за адресою: [ADDRESS], яка є об'єктом спільної сумісної власності, виділено [PERSON] та [PERSON] по ? частині зазначеної квартири кожному. Визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності на ? частку квартири за кожним (а.с.32-34). Зазначене рішення в частині поділу квартири, яка є об'єктом спільної сумісної власності, виділу [PERSON] та [PERSON] по ?? частці та визнання за [PERSON] та [PERSON] скасовано рішенням апеляційного суду Луганської області від 24.11.2011р. і в цій частині ухвалено нове рішення, яким відмовлено [PERSON] у задоволенні позову в частині поділу квартири за адресою: [ADDRESS], та виділ частки квартири та визнання права власності (а.с.7-8). З довідки від 29.08.2013р. №376, виданої КП «БТІ» РМР та Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 20.12.2013р. вбачається, що власниками квартири за адресою: [ADDRESS], є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29.11.2006р. на ? частину квартири та [PERSON] на підставі рішення Рубіжанського міського суду від 30.04.2010р. на ? частку квартири (а.с.9, 22). [PERSON] 03.11.2007р. уклала шлюб з [PERSON], у зв'язку з чим змінила своє прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]», що підтверджено свідоцтвом про шлюб та свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.27, 28). 30.08.2013р. [PERSON] звернулась до Реєстраційної служби Рубіжанського МУЮ з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права приватної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS]. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Лебедь Є.О. №5736827 від 10.09.2013р. [PERSON] було відмовлено у державній реєстрації права власності на зазначену квартиру у зв'язку з тим, що подані документи не відповідають вимогам або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна (а.с.10). Після встановлення зазначених обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.1 ст..16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дій, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АР Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. У статті 328 ЦК України зазначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Розглядаючи вимоги [PERSON] в частині визнання за нею права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], суд зазначає, що такі вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] 25.01.2010р. купила у [PERSON] вказану квартиру, про що було укладено нотаріальний договір купівлі-продажу квартири, який 25.01.2010р. зареєстрований у Державному реєстрі правочинів за №3803465, тобто в розумінні статті 328 ЦК України [PERSON] набула право власності на дану квартиру. Вказаний правочин ніким не оспорений та є дійсним. Цивільним законодавством не передбачено додатково визнання права власності на нерухоме майно, якщо таке майно було придбано на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу. Вимоги [PERSON] про позбавлення (припинення) права власності [PERSON] на ? частку спірної квартири припинення також є безпідставними, оскільки рішення Рубіжанського суду від 24.03.2011р., на підставі якого за ним було визнано та зареєстровано право власності на ? частину спірної квартири, рішенням апеляційного суду Луганської області від 24.11.2011р. скасовано та відмовлено в цій частині. Тобто з наведеного вбачається, що [PERSON] не має права власності на ? частку зазначеної квартири, тому у суду немає підстав для припинення його права власності на ? частку, оскільки такого права він не має. Однак як вбачається з матеріалів справи [PERSON] відмовлено у державній реєстрації права власності за нею на спірну квартиру з тих підстав, що подані документи не відповідають вимогам або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна. Встановивши це, суд зазначає, що відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюється нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.. 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Отже статтею 182 ЦК України передбачений спосіб захисту прав у разі відмови у державній реєстрації права на нерухомість. Проте у такому разі справа не підлягатиме розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки предметом спору будуть дії органу, який реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно. Враховуючи вище викладене, розглянувши справу в межах позовних вимог, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] є безпідставними та в їх задоволенні слід відмовити, оскільки має місце невідповідність обраного позивачем способу свого захисту способам, визначеним законодавством.

Outcome: dismissed