Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що в 2015 році між нею та відповідачами [PERSON], [PERSON] укладено договір позики, згідно якого [PERSON] як позикодавець надала, та [PERSON], [PERSON], що виступили позичальниками, отримали грошові кошти на суму 4000,00 євро із зобов»язанням сплати 12 % річних за користування грошовими коштами. Позивач зауважує, що отриманою на підтвердження умов договору позики розпискою не обумовлено строк виконання зобов»язання, відтак позика підлягає поверненню позичальниками протягом 30 днів від дня пред»явлення вимоги про повернення. Вимога про повернення суми позики отримана відповідачами 11.10.2018 року, залишена без виконання. Позивач посилається на строк користування коштами та просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку кошти в рахунок погашення заборгованості, обрахованої станом на 09.11.2018 року, в сумі 5610.84 євро, відшкодувати судові витрати. Ухвалою суду від 30.11.2018 року по справі відкрите спрощене позовне провадження. За наслідком розгляду заяви про забезпечення позову ухвалою суду від 10.12.2018 року накладено арешт на ј частини квартири [ADDRESS], що належать на праві власності [PERSON], накладено арешт на ј частини квартири [ADDRESS], що належать на праві власності [PERSON]. В судове засідання позивач надала заяву про можливість слухання справи у її відсутності. Відповідачі в судове засідання не з»явились, про час розгляду справи повідомлялись належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення по справі у відсутності позивача та відповідачів, що відповідає положенню ст.ст. 211, 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив. Між позивачем та відповідачами 05.07.2015 року укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] як позикодавець надала, та [PERSON], [PERSON], що виступили позичальниками, отримали грошові кошти на суму 4000,00 євро із зобов»язанням сплати 12 % річних за користування грошовими коштами. Договором позики сторони не визначили строк повернення грошових коштів. Вказані обставини підтверджуються дослідженою в судовому засіданні оригіналом розписки з відповідним змістом. Стаття 1046 ЦК України визначає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За положеннями ч.2 ст. 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідачами допущено порушення умов договору, вимога про стягнення суми переданих коштів, нарахованих відсотків підлягають до задоволення. Сума нарахованих відсотків за користування грошовими коштами у період з 03.07.2015 року по 09.11.2018 року становить: 4000 * 12 % * 1225 днів користування коштами / 365 / 100 = 1610,96. Відповідно до ст. 514 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. З огляду на характер виниклих між учасниками правовідносин, суд вважає обґрунтованою вимогу про стягнення суми заборгованості в солідарному порядку. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем, сплачується судовий збір, який становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Розмір судового збору при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 січня календарного року становив 1762,00 грн. Підлягають до стягнення з відповідачів сплачені суми судового збору при звернення до суду з позовною заявою 1762,00 грн., а також при зверненні із заявою про забезпечення позову 352,40 грн. Положеннями ч.ч.\~1,\~2\~ст.\~137\~ЦПК України\~визначено,\~що витрати,\~повязані з\~правничою допомогою\~адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~надання правничої\~допомоги за\~рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:\~розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Судом встановлено, що позивачем здійснено оплату послуг адвоката на загальну суму 13\~520,00 грн., що підтверджується дослідженими доказами: договором про надання адвокатських послуг № 160/1 від 21.09.2018 року, рахунком-фактурою від 21.09.2018 року, квитанцією про сплату грошової суми 10200,00 грн., рахунком фактурою від 29.01.2019 року, квитанцією про сплату 3320,00 грн. Витрати, повязані з правничою допомогою, підлягають до стягнення з відповідачів.

Outcome: approved