Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] акціонерного товариства «АЗОТ» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати. Позовні вимоги мотивує тим, що 06.07.2011 він був прийнятим на роботу слюсарем-ремонтником 4-го розряду цеху захисних покриттів. 12.09.2011 був переведений на посаду старшого майстру дільниці зі встановлення риштувань цеху захисних покриттів. 24.11.2012 був переведений на посаду начальника цеху захисних покриттів. 29.05.2017 позивач звільнився з роботи за власним бажанням, про що було видано відповідний наказ №\~548-вк від 29.05.2017. На даний час ПАТ «АЗОТ» має заборгованість перед позивачем по виплаті заробітної плати в розмірі 41\~125,01 грн.. На неодноразові вимоги позивача виплатити заборгованість по заробітній платі, ніяких дій з боку адміністрації товариства не вчинялося. На підставі вищевикладеного, просить суд стягнути із ПАТ «АЗОТ» на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 41\~125,01 грн.. В судове засідання сторони не викликалися. Відповідно до\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Представник ПАТ «АЗОТ» за довіреністю [PERSON] подала до суду відзиви на позовну заяву, в яких просила відмовити в задоволенні позову. Мотивувала тим, що у порушенні строків здійснення розрахунку при звільненні позивача відсутня вина ПАТ «АЗОТ». 07.03.2017 відбулася повна зупинка виробництва, що призвело до поглиблення скрутного фінансового становища відповідача. Крім того, зазначила, що заборгованість по заробітній платі [PERSON] становить 32\~690,46 грн. Позивач [PERSON] подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог та просив стягнути з відповідача на його користь, у звязку з отриманням довідки № 34 від 15.01.2018 нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 32\~690,46 грн. Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до наказу № 548-ВК від 29.05.2017, [PERSON] звільнений з роботи, з посади начальника цеха з 29.05.2017 на підставі ст. 38 КЗпП. Дані обставини також підтверджуються записом у трудовій книжці позивача. Відповідно до довідки виданої ПАТ «АЗОТ» № 34 від 15.01.2018, виданій [PERSON], заборгованість по заробітній платі станом на 11.01.2018 складає: за лютий 2017 4315,81 грн.; за березень 2017 10492,55 грн.; за квітень 2017 9541,75 грн.; за травень 52017 8340,35 грн. Загальна сума заборгованості складає 32690,46 грн. Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обовязків. Згідно із ст.ст.\~21,\~43 Конституції України, ст.ст.\~94,\~115 КЗпП України, ст.ст.\~21,\~24 Закону України «Про оплату праці»,\~кожна людина має право на заробітну плату за виконану роботу та її своєчасне одержання в повному обсязі. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не\~ працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. На підставі ст.116 КЗпП України, відповідачу належало провести повний розрахунок з працівником в день звільнення 29.05.2017. Як встановлено судом, відповідач в порушення\~ст.116 КЗпП\~України не здійснив виплати належної позивачу заробітної плати в день його звільнення, у звязку з чим до теперішнього часу має заборгованість перед позивачем в розмірі 32690,46 грн., яка підлягає стягненню. Суд вважає, що доводи представника відповідача щодо відсутності у підприємства достатнього фінансового ресурсу, як підстава для звільнення від відповідальності за порушення строків розрахунку по заробітній платі, є необґрунтованими. У своїй практиці Верховний Суд України неодноразово зазначав, що аналіз змісту ст.ст.116,\~117 КЗпП\~України, дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої\~статтею 117 КЗпП України\~(постанова №6-2163цс16 від 31 травня 2017 року, №6-259цс17 від 13 березня 2017 року). Аналогічні розяснення викладені і в п.20\~Постанови пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». Наявність арешту на рахунках відповідача, що накладений постановою державного виконавця від 29.05.2017 не виправдовує затримку розрахунку при звільненні. До того ж відповідачем не надано доказів відсутності у відповідача коштів, що перевищують обсяг фінансового ресурсу, який був арештований. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved