Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі зареєстрував шлюб 30 липня 2005 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського МУЮ (свідоцтво про шлюб серії І-СР № 109460, актовий запис №1052). Від данного шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Протягом останніх двох років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, через постійні конфлікти, суперечки, спільне життя стало неможливим та нестерпним. Кожен із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. У звязку з цим, шлюбні стосунки були фактично припинені. На даний момент спільне господарство вони не ведуть, оскільки з січня 2014 року проживають окремо. Переконаний, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливі. У наданні строку на примирення немає необхідності. Майнового спору між ними немає, так як все спільне майно знаходиться у відповідача. Шлюб розривають вперше. Згода про місце проживання та виховання дітей між ними досягнута. Питання про утримання дітей вирішено в судовому порядку. На підставі викладеного, просить шлюб, укладений між ним та відповідачем, - розірвати. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 вересня 2015 року сторонам надавався строк 4 місяці для примирення. Позивач [PERSON] в судовому засіданні після сплину строку на примирення повністю підтримав свої позовні вимоги та пояснив, що дійсно 30 липня 2005 року уклав шлюб з [PERSON] Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з відповідачем. Вже 2 роки вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, єдиного бюджету в них немає. На дітей він сплачує аліменти. За чотири місяці, які надавалися судом для примирення, він з відповідачем не бачився. Бажання примиритися та зберегти шлюб і сімю ні позивач, ні відповідач не проявили, а тому наполягав на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] в судове засідання після сплину строку на примирення не зявилася, хоча була належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, про що в матеріалах справи мається відповідна розписка. Про причину неявки суду не повідомила та не скористалася правом надання заперечень проти позову. Заслухавши думку позивача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, обєктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного: встановлено, що 30 липня 2005 року, згідно даних свідоцтва про шлюб (серія І-СР №109460), - сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, про що в складено відповідний актовий запис №1052. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження (серія 1-СР №077480) та [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження (серія 1-СР №177611), щодо місця проживання яких між сторонами спору не існує. Також, спору про поділ спільного майна між сторонами немає. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, - в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Шлюб між сторонами носить формальний характер, сімейних відносин сторони не підтримують тривалий час. Наданий їм судом строк на примирення, бажаних результатів не дав і сторони не примирилися. Встановивши, що позивач після терміну на примирення наполягає на розірванні шлюбу, зясувавши обставини справи, суд вважає, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сімї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Частиною 2 ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved