Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приморського районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, треті особи: приватний нотаріус Бутенко Наталія Павлівна, [PERSON] про встановлення батьківства. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що мати позивача [PERSON] проживала однією сім`єю з померлим [PERSON] на протязі десяти років, без реєстрації шлюбу. Під час сумісного проживання матері позивача та [PERSON] , [INFO] , народився позивач - [PERSON] , про що у книзі реєстрації актів цивільного стану зроблено запис № 804 від 05.06.1990 року, проте у зв`язку з тим, що матір позивача не перебувала в шлюбі, відомості щодо батька записані за вказівкою матері. Після того, як матір позивача та [PERSON] припинили проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу, позивач продовжував підтримувати з ним зв`язки як з батьком. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 24.05.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 16.07.2019 року залучено [PERSON] до участі у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Приморського районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа: приватний нотаріус Бутенко Наталія Павлівна, про встановлення батьківства, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. 05.08.19 р. ухвалою Приморського районного суду м.Одеси закрито підготовче провадження по вказаній цивільній справі та призначено до судового розгляду по суті. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, в яких зазначили, що позов підтримують повністю. Представник відповідача Приморського районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області в судове засідання не з`явився, до суду надійшов лист про розгляд справи без участі представника та ухвалити рішення на розсуд суду. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Третя особа ПНОМНО Бутенко Н.П. у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи свідчить зворотне поштове повідомлення про отримання судової повістки, причини неявки суду не повідомила. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народився позивач - [PERSON] , про що у книзі реєстрації актів цивільного стану зроблено запис № 804 від 05.06.1990 року. У графі «мати» зазначено [PERSON] , у графі «батько» - [PERSON] . Оскільки [PERSON] та [PERSON] проживали без шлюбу, відомості щодо батька позивача ( [PERSON] ) записані за вказівкою матері. Після того, як матір позивача та [PERSON] припинили проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу, позивач продовжував підтримувати з ним зв`язки як з батьком. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 19.06.2018 року, серії [NUMBER] , актовий запис № 6392. Відповідно до висновку спеціаліста з питань судово-медичної експертизи №23 КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 17.07.2018 року, молекулярно-генетичним аналізом ДНК встановлено, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , вірогідність того, що померлий є батьком [PERSON] складає 99,99%. Дане дослідження проведено за письмовою згодою [PERSON] , яка є рідною сестрою [PERSON] . З наданих суду письмових пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] (після одруження 09.03.2002 року - [PERSON] ) та [PERSON] спільно проживали однією сім`єю впродовж десяти років за адресою: [ADDRESS] . Крім того, вказані особи зазначили, що у період спільного проживання [PERSON] (після одруження 09.03.2002 року - [PERSON] ) з [PERSON] , у них народився син [PERSON] , [INFO] . Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за яким при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р ., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Стаття 53 КпШС України встановлює, що у разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Відповідно до ст. 54 КпШС України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім`я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. При визнанні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і [PERSON] . до народження дитини, судово медичну експертизу та покази свідків. Стаття 57 КпШС України передбачає, що діти, походження яких встановлено, зокрема, за рішенням суду, мають ті ж права і обов`язки щодо батьків та їх родичів, що й діти, які народилися від осіб, які перебувають у шлюбі. Відповідно до вимог чинного законодавства, якщо встановлення факту батьківства зачіпає інтереси спадкоємців померлого, справа має розглядатись в порядку позовного провадження. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» від 12.06.1998 року № 16, згідно зі ст. 53 КпШС підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. У необхідних випадках суд для з`ясування питань, пов`язаних із походженням дитини, може з урахуванням обставин справи призначити відповідну судову експертизу. Отже, спірні правовідносини регулюються нормами КпШС України, частинами 2, 3 ст. 53, якого встановлено, що в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку, що у спірних правовідносинах порушено право позивача на батьківство. Відповідно до ч. 1 ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Згідно із пп. 20 п. 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно із пп. 2.13.1. п. 2.13. Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до пп. 2.16.4. п. 2.1.6 цих Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Отже, підставою для внесення змін до актових записів є рішення суду, а заявлені вимоги про встановлення батьківства не зачіпають права та обов`язки органу реєстрації актів громадянського стану. Таким чином, суд приходить до висновку, що до актового запису про народження позивача, мають бути внесені зміни, а саме відомості щодо батька позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» органами державної реєстрації актів цивільного стану є: 1) центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану; 2) відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану); 3) виконавчі органи сільських, селищних і міських (крім міст обласного значення) рад. Згідно із ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» органи державної реєстрації актів цивільного стану видають відповідні свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану. Згідно із ч. 3 ст. 8 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відділ державної реєстрації актів цивільного стану є юридичною особою, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням. Відповідно до п. 2.18. Правил зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації за місцем зберігання відповідного актового запису цивільного стану, крім випадків, встановлених у пункті 2.28 цього розділу. При цьому, суд також виходить з того, що відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню, зокрема, до Державного реєстру актів цивільного стану громадян, що унормовано ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна вимога про зобов`язання відповідача внести зміни до актового запису також підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 10 ст. 7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є встановлення правовідношення. Згідно із ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З врахуванням вищевикладеного суд вважає, що позов [PERSON] до Приморського районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, треті особи: приватний нотаріус Бутенко Наталія Павлівна, [PERSON] , про встановлення батьківства, підлягає задоволенню як законний та обґрунтований.

Outcome: approved