Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за набувальною давністю. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у житловому будинку по [ADDRESS] , як співвласники проживали [PERSON] та [PERSON] . Право власності [PERSON] на Ѕ частину даного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами належить на підставі договору купівлі-продажу від 22.04.1980 р. та реєстраційного посвідчення, виданого 06.03.1986 р. Волинським обласним бюро технічної інвентаризації Право власності [PERSON] на Ѕ частину даного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами належить на підставі договору купівлі-продажу від 20.11.1986 р. 05.06.1985 р. [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Володимир-Волинської міської державної нотаріальної контори, зробивши на випадок своєї смерті заповідальне розпорядження про те, що Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що по [ADDRESS] заповідає відповідачу [PERSON] 26.07.1988 р. [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Володимир-Волинської міської державної нотаріальної контори, зробивши на випадок своєї смерті заповідальне розпорядження про те, що Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що по [ADDRESS] заповідає відповідачу [PERSON] [INFO] померла [PERSON] , після її смерті спадщину згідно заповіту прийняв відповідач [PERSON] У 2002 р. між ним і відповідачем була укладена усна домовленість про купівлю успадкованої частини житлового будинку. У цьому ж році відповідач склав заяву, засвідчену нотаріально про те, що він не заперечує проти його проживання та реєстрації на п`ять років в належній йому частині житлового будинку по [ADDRESS] . У березні 2005 року він заплатив відповідачу [PERSON] кошти у сумі 3500 доларів США за Ѕ частину житлового будинку. Після оплати за другу частину будинку відповідач взяв на себе зобов`язання підписати договір купівлі-продажу цього будинку до 30.11.2005 р., про що написав позивачу розписку, датовану 22.03.2005 р. [INFO] померла [PERSON] , після її смерті спадщину згідно заповіту прийняв відповідач [PERSON] , який проживав в цьому будинку. Однак, після смерті тітки, [PERSON] виїхав до Криму, а він залишився проживати в даному будинку, оскільки перед від`їздом відповідача він сплатив усю суму коштів за весь будинок. Вони мали укласти договір купівлі-продажу, але як з`ясувалось пізніше, відповідач спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав на вказане вище майно. Позивач проживав в спірному будинку, вважав його своїм майном і законно та добросовісно користувався ним, виходячи з домовленостей з відповідачем і не маючи при цьому жодного сумніву щодо правомірності фактичного володіння цим будинком. 23.10.2008 р. відповідач видав на його ім`я довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу Автономної Республіки Крим, згідно якої доручив йому бути його представником з приводу передачі йому спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON] , однак доручення на передачу йому спадкового майна після смерті [PERSON] не надав. На його звернення в нотаріальну контору з приводу переоформлення спадщини, йому відмовили по тій причині, що довіреність оформлена неправильно і права на оформлення спадщини або ж на переоформлення спадкового майна на своє ім`я він не має. Разом з тим, позивач зазначає, що він є добросовісним набувачем будинку, проживає у вищезазначеному будинку з 2002 року, оплачує комунальні послуги, та просить визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] за набувальною давністю. В судовому засіданні під час розгляду справи позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали та просять його задовольнити. В своїх поясненнях послались на обставини, викладені у тексті позовної заяви. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позов від відповідача на адресу суду не надходили. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи по наявних доказах, відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, та подані позивачем докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, суд установив наступне. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності на підставі заповітів від 05.06.1985 р. та 26.07.1988 р. належить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Дані обставини підтверджуються вказаними вище договорами купівлі-продажу частини будинку від 22.04.1980 р., 20.11.1986 р., реєстраційним посвідченням БТІ від 06.03.1986 р., технічним паспортом на житловий будинок від 06.05.1985р., заповітом від 05.06.1985 р. від [PERSON] , заповітом від 26.07.1988 р. від [PERSON] , свідоцтвами про смерть [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до заяви засвідченої державним нотаріусом Володимир-Волинської державної нотаріальної контори за № 3-1485 від 20.09.2002 р., відповідач надав дозвіл на проживання та реєстрації на проживання на п`ять років позивача в належній йому частині житлового будинку . Розпискою відповідача написаною власноручно 22.03.2005 р. в присутності двох свідків підтверджується, що позивач сплатив відповідачу кошти у сумі 3500 доларів США за Ѕ частину житлового будинку. Крім того, згідно тексту розписки відповідач взяв на себе зобов`язання підписати договір купівлі - продажу цього будинку до 30.11.2005 р. [INFO] померла [PERSON] , після її смерті відповідач успадкував іншу частину житлового будинку. Після чого, позивач сплатив відповідачу усю суму коштів за весь будинок. Вони мали укласти договір купівлі-продажу, але відповідач відразу виїхав на постійне місце проживання в Автономну Республіку Крим, де і проживає по даний час. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що [PERSON] залишив цей будинок у 2007 році ніколи більше в ньому не проживав. Після його від`їзду усім житловим будинком впродовж усього часу користується позивач, продовжує добросовісно та відкрито володіти і користуватися цим майном. За весь цей час, а це більше десяти років, ніхто не заявляв ніяких претензій з приводу житлового будинку. Відповідач виїхав на постійне місце проживання в Крим, де проживає по даний час. Ці пояснення\~позивача повністю\~підтвердили також\~допитані судом\~в якості\~свідків [PERSON] , [PERSON] . \~ \~ \~ \~Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] починаючи з 2007 року і по сьогоднішній день у житлового будинку не проживає, не цікавиться своїм майном, що, на думку позивача, свідчить про відсутність з боку відповідача інтересу до свого майна. Статтею 41 Конституції України,\~передбачено,\~що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно зі статтею 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. \~ \~ \~ \~Стаття 328 ЦК України передбачає, шо право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. \~ \~ \~ \~За положеннями частини 1 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. \~ \~ \~ \~При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. \~ \~ \~ \~Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). \~ \~ \~ \~Отже, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності. \~ \~ \~ \~Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 01.08.2018р. у справі №201/12550/16-ц, провадження № 61-19156св18. З наданих суду документів встановлено, що позивач проживає у вищезазначеному будинку з 2002 року, оплачує комунальні послуги, доглядає за будинком, добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується житловим будинком, відповідач більше 10-ти років не проживає у належному йому будинку і не користується своєю власністю, відповідно наявні всі правові підстави для визнання за позивачем у судовому порядку права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] за набувальною давністю.

Outcome: approved