Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-28 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона разом з третьою особою, [PERSON] , є співвласниками спірної квартири. Відповідачами є колишня дружина третьої особи [PERSON] та її доньки, які були зареєстровані в квартирі, однак з 2004 року і по сьогоднішній день у квартирі не проживають. Відповідачі не цікавились квартирою, не несли витрат по оплаті комунальних послуг, а позивач ніколи не чинила їм перешкод у користуванні спірною квартирою. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.05.2021 року відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами, відповідачі не отримали, а конверти зі вказаними документами повернувся до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Третя особа, Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, копію ухвали суду про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви та доданими до неї документами отримала 04.06.2021. Копія ухвали суду про відкриття провадження 14.05.2021 була отримана представником позивача шляхом доставки електронного документу на адресу електронної пошти, що вказана у позові. 02.06.2021 до суду надійшли пояснення третьої особи, [PERSON] , у яких обставини позову визнає, та просить задовольнити позов. 18.06.2021 надійшли пояснення представника третьої особи Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації - Поліщука О., у яких просить прийняти рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини та чинного законодавства України. 05.07.2021 на вимогу суду з Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) були надані відомості з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , уродженки міста Києва. Відповідачі не використали право на подання відзиву. Від сторін інших заяв по суті справи не надійшло. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що співвласниками квартири [ADDRESS] , є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.08.2019 1/10 частина квартири [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності [PERSON] . На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.08.2019 1/10 частина квартири [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності [PERSON] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 2/15 частин квартири [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого повторно 29.06.2000, 24.05.1995 відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві був розірваний шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Як убачається з акту про фактичне не проживання особи, складеного сусідами та свідками від 14.04.2021, та пояснень свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] наданих адвокату, Кірсік С.В. , відповідачі не проживають у вказаній квартирі з 2004 року, а також не мають в квартирі особистих речей. Нормами ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні; право приватної власності є непорушним. За ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. За змістом ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. За нормою ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В ході розгляду даної справи, на підставі належних, допустимих та достовірних доказів судом встановлено, що відповідачі у строк понад один рік не проживають у житловому приміщенні, яке належить позивачу на праві приватної спільної часткової власності. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що відповідачі понад один рік без поважних причин не проживають у квартирі [ADDRESS] , тому підстави збереження цього жилого приміщення за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в інтересах якої діє законний представник [PERSON] , відсутні, що є підставою для задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в інтересах якої діє законний представник [PERSON] , треті особи: [PERSON] та Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації , про усунення перешкод у користуванні квартирою, шлях визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Враховуючи наведене та

Outcome: approved