Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Держави Україна в особі Полтавського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 291\~472 грн. та моральної шкоди у розмірі 10\~000\~000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в провадженні Полтавського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12015170300001109 від 08.08.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України. В даному провадженні його визнано потерпілим, оскільки [PERSON] протягом 2013-2015 років шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами у сумі 10\~500 доларів США та 2\~500 грн., чим завдав йому матеріальної шкоди на вказану суму. З метою швидкого та неупередженого досудового розслідування ним неодноразово направлялися звернення до різних установ, зокрема, Адміністрації Президента України, Верховної ради України, Кабінету Міністрів України, Національного антикорупційного бюро України і інших, оскільки з моменту розслідування пройшло понад два роки. Однак, слідчим Полтавського ВП Кислим А.О. 22.02.2017 року винесено постанову про закриття провадження, яка була скасована слідчим суддею Октябрського районного суду м.Полтави 05.04.2017 року, у зв»язку із тим, що слідчий на час закриття провадження був відкомандирований на курси підвищення кваліфікації. Також наголошує, що Полтавською місцевою прокуратурою були погоджені протиправні дії слідчого Кислого А.О., оскільки при перевірці постанови про закриття кримінального провадження, підстав для її скасування не вбачалося. Крім того, системна бездіяльність слідчого була встановлена та підтверджена ухвалами суду по справі № 554/12566/15-к від 07.06.2017 року, 18.05.2017 року, 21.06.2017 року, 19.05.2017 року, якими було визнано бездіяльність слідчого щодо невиконання вимог ст. 220 КПК України щодо не розгляду його клопотань. Його законні вимоги у вказаних клопотаннях залишаються невиконаними станом на 03.01.2018 року, а прокурором Полтавської місцевої прокуратури в особі процесуального керівника [PERSON] не вживаються належні заходи контролю за досудовим розслідуванням. Таким чином, грошові кошти у сумі 10\~500 доларів, що в еквіваленті становить 291\~472 грн., та 2\~500 грн. йому так і не повернуті, чим спричинено матеріальної шкоди на вказану суму. Моральна шкода оцінена в 10\~000\~000 грн. полягає у стресах, моральних стражданнях та психо-емоційних навантаженнях від протиправної системної бездіяльності Полтавської місцевої прокуратури по здійсненню прокурорського нагляду за додержанням і правильним застосуванням законів посадовими особами та бездіяльності слідчого Полтавського РВП в ході досудового розслідування, оскільки він самостійно повинен відстоювати свої порушені права, тому звернувся до суду з позовом відповідно до ст. 23, 1172-1174 ЦК України. У судовому засіданні позивач та його представник свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Представники відповідачів [PERSON] районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області та Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області з належно оформленими повноваженнями у судове засідання не з»явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. Представник відповідача Державної казначейської служби України у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, пояснила, що Полтавський ВП ГУ НП Полтавської області та Полтавська місцева прокуратура не є належними відповідачами, оскільки не є юридичними особами. Також не зрозуміло в чому ж полягає неправомірність дій відповідачів, оскільки з позову вбачається, що незаконні дії були безпосередньо в діях слідчого. Заслухавши учасників справи, перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих письмових доказів, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що в провадженні Полтавського районного відділення поліції Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12015170300001109 від 08.08.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України. Постановою слідчого СВ Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області [PERSON] від 22.02.2017 року кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 12015170300001109 від 08.08.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, закрите у зв»язку з відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення (а.с.47-49). Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 05.04.2017 року скаргу [PERSON] на рішення слідчого про закриття кримінального провадження задоволено, вказану вище постанову від 22.02.2017 року про закриття кримінального провадження скасовано. Підставою для скасування стало винесення слідчим даної постанови під час перебування на курсах, що свідчить про її незаконність (а.с.50-51). Також встановлено, що [PERSON] неодноразово звертався до суду зі скаргами в порядку ст. 303 КПК України щодо невиконання слідчим СВ Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області [PERSON] вимог ст. 220 КПК України щодо розгляду його клопотань по кримінальному провадженню. За результатами розгляду скарг позивача постановлялися наступні ухвали: -Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 07 червня 2017 року (№ 1-кс/554/3230/2017) визнано протиправною бездіяльність слідчого щодо відсутності процесуального реагування на клопотання потерпілого [PERSON] про здійснення процесуальних дій, поданого 20 квітня 2017 року до Полтавського РВП ГУНП в Полтавській області по кримінальному провадженню № 12015170300001109 у порядку ст. 220 КПК України, зобов»язано слідчого розглянути клопотання [PERSON] від 20 квітня 2017 року щодо допиту [PERSON] відповідно до ст. 220 КПК (а.с.52-53); -Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 18 травня 2017 року ( № 1-кс/3234/2017) визнано протиправною бездіяльність слідчого щодо невиконання вимог ст. 220 КПК, зобов»язано слідчого розглянути клопотання [PERSON] від 20 квітня 2017 року про звернення за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотанням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження щодо проведення тимчасово доступу до речей та документів (а.с.54); -Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 18 травня 2017 року ( №1-кс554/3229/2017) визнано протиправною бездіяльність слідчого щодо невиконання вимог ст. 220 КПК, зобов»язано слідчого розглянути клопотання [PERSON] від 20 квітня 2017 року про застосування заходів забезпечення кримінального провадження щодо проведення тимчасово доступу до речей та документів (а.с.55); -Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 18 травня 2017 року ( №1-кс554/3232/2017) визнано протиправною бездіяльність слідчого щодо невиконання вимог ст. 220 КПК, зобов»язано слідчого розглянути клопотання [PERSON] від 20 квітня 2017 року про звернення за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотанням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження щодо проведення тимчасово доступу до речей та документів (а.с.56); -Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 21 червня 2017 року (№ 1-кс/554/3859/2017) визнано протиправною бездіяльність слідчого щодо відсутності процесуального реагування на клопотання потерпілого [PERSON] про здійснення процесуальних дій, поданого 29 травня 2017 року до Полтавського РВП ГУНП в Полтавській області по кримінальному провадженню № 12015170300001109 у порядку ст. 220 КПК України, зобов»язано слідчого розглянути клопотання [PERSON] від 29 травня 2017 року щодо проведення відповідних слідчо-оперативних заходів у кримінальному провадженні (а.с.57-58); -Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 21 червня 2017 року (№ 1-кс/554/3856/2017) визнано протиправною бездіяльність слідчого щодо відсутності процесуального реагування на клопотання потерпілого [PERSON] про здійснення процесуальних дій, поданого 29 травня 2017 року до Полтавського РВП ГУНП в Полтавській області по кримінальному провадженню № 12015170300001109 у порядку ст. 220 КПК України, зобов»язано слідчого розглянути клопотання [PERSON] від 29 травня 2017 року щодо вжиття належних заходів для перевірки інформації , викладеної [PERSON] в письмовому поясненні стосовно передачі грошових коштів та щодо повідомлення потерпілого про результати вжитих заходів (а.с.59-60); -Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 07 червня 2017 року визнано протиправною бездіяльність слідчого щодо невиконання вимог ст. 220 КПК, зобов»язано слідчого розглянути клопотання [PERSON] від 20 квітня 2017 року (а.с.61); -Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 21 червня 2017 року (№ 1-кс/554/3862/2017) визнано протиправною бездіяльність слідчого щодо відсутності процесуального реагування на клопотання потерпілого [PERSON] про здійснення процесуальних дій, поданого 29 травня 2017 року до Полтавського РВП ГУНП в Полтавській області по кримінальному провадженню № 12015170300001109 у порядку ст. 220 КПК України, зобов»язано слідчого розглянути клопотання [PERSON] від 29 травня 2017 року щодо підготовки клопотання про надання дозволу на проведення обшуку за адресою реєстрації, тимчасового проживання чи перебування [PERSON] (а.с.62-63); -Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 21 червня 2017 року (№ 1-кс/554/3861/2017) визнано протиправною бездіяльність слідчого щодо відсутності процесуального реагування на клопотання потерпілого [PERSON] про здійснення процесуальних дій, поданого 29 травня 2017 року до Полтавського РВП ГУНП в Полтавській області по кримінальному провадженню № 12015170300001109 у порядку ст. 220 КПК України, зобов»язано слідчого розглянути клопотання [PERSON] від 29 травня 2017 року щодо підготовки клопотання про надання дозволу на проведення обшуку за адресою реєстрації, тимчасового проживання чи перебування [PERSON] (а.с.64-65); -Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 19 травня 2017 року (№ 1-кс/554/3216/2017) скаргу [PERSON] щодо не розгляду клопотання задоволено частково, зобов»язано слідчого розглянути клопотання [PERSON] від 19 квітня 2017 року зареєстроване за вх..Ф-245 від 20.04.2017 року (а.с.66-67). Крім того, встановлено, що слідчим управлінням ГУ НП в Полтавській області 23.10.2017 року проведено службове розслідування за фактом неналежного проведення СВ Полтавського РВП досудового розслідування по кримінальному провадженню № 12015170300001109, за результатами якого за відсутність належного контролю за роботою слідчих заслуговує на притягнення до дисциплінарної відповідальності заступник начальника Полтавського РВП начальник слідчого підрозділу [PERSON] та слідчий Кислий А.О. за неналежне виконання службових оббов»язків (а.с.71) Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами\~статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої\~статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті\~1173,\~1174\~цього\~Кодексу). Проаналізувавши встановлені судом фактичні обставини по справі та положення норм чинного законодавства, суд приходить до висновку, що до даних правовідносин слід застосовувати положення ст. 1174 ЦК України. Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Суд вважає, що внаслідок бездіяльності слідчого, який є службовою особою органу державної влади, позивачу спричинено шкоду, яка повинна відшкодовуватися державою, оскільки, йому, як потерпілому у кримінальному провадженні, тривалий час довелося захищати свої порушені права, оскаржувати постанову про закриття кримінального провадження, яка була скасована як незаконна, оскаржувати дії щодо вирішення його клопотань, заявлених під час досудового розслідування для проведення слідчих дій, доводити свої права, і навіть після звернення до суду зі скаргами та проведення службової перевірки щодо слідчого, його клопотання так і не були розглянуті. Факт невиконання службових обов»язків слідчим Кислим А.О. встановлено увалами слідчих суддів Октябрського районного суду м.Полтави від 07.06.2017 року, 18.05.2017 року, 21.06.2017 року, 19.05.2017 року. Разом з тим, відповідне рішення про визнання протиправною бездіяльності процесуального прокурора під час досудового розслідування за кримінальним провадженням №12015170300001109 від 08.08.2015 року не приймалось компетентними органами, тому підстав для відшкодування шкоди у зв»язку з бездіяльністю прокурора суд не вбачає. Під час вирішення даного спору про відшкодування шкоди за ст.ст.\~1166,1167,\~1174 ЦК України\~доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Вирішуючи позовну вимогу про відшкодування матеріальної шкоди, суд вважає недоведеним факт спричинення матеріальної шкоди позивачу у сумі 291 472 грн. саме відповідачами, а також їх вини. Вироку по кримінальному провадженню №12015170300001109 від 08.08.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, не винесено, винних осіб у вчиненні вказаного злочину не встановлено (а.с.40). За таких обставин, позовні вимоги в цій частині є безпідставними та задоволенню не підлягають. Щодо спричинення моральної шкоди позивачу, суд виходить з наступного. Частинами 1, п.2 ч.2, ч.3 ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів . Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п.п.3,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Проаналізувавши зібрані по справі та досліджені в ході судового розгляду докази, суд приходить до висновку, що 22.02.2017 року слідчим Кислим А.О. незаконно було закрито кримінальне провадження №12015170300001109 від 08.08.2015 року, оскільки він в той день перебував на курсах підвищення кваліфікації, що змусило позивача оскаржувати дану постанову до суду. Також ним неодноразово не вирішувалися клопотання потерпілого про проведення слідчих дій в порядку ст. 220 КПК України, тому [PERSON] оскаржував їх до суду. Ухвалами слідчих суддів Октябрського районного суду м.Полтави від 07 червня 2017 року (№ 1-кс/554/3230/2017), від 18 травня 2017 року ( № 1-кс/3234/2017), від 18 травня 2017 року ( №1-кс554/3229/2017), від 18 травня 2017 року ( №1-кс554/3232/2017), від 21 червня 2017 року (№ 1-кс/554/3859/2017), від 21 червня 2017 року (№ 1-кс/554/3856/2017), від 07 червня 2017 року, від 21 червня 2017 року (№ 1-кс/554/3862/2017), від 21 червня 2017 року (№ 1-кс/554/3861/2017), від 19 травня 2017 року (№ 1-кс/554/3216/2017) визнавалася бездіяльність слідчого неправомірною, зобов»язувалося слідчого розглянути клопотання потерпілого. Суд вважає, що зазначена бездіяльність слідчого є протиправною, внаслідок чого позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає в психо-емоційних навантаженнях, які йому довелося вживати з метою відновлення його процесуальних прав, в той час як згідно довідки МСЕК від 02.08.2017 року протипоказано психоемоційні навантаження (а.с.41). Також позивачу неодноразово доводилося звертатися із заявами, клопотаннями до різних державних органів з метою відстоювання своїх прав та інтересів, витрачати свій особистий час у судових засіданнях, в яких визнавалася бездіяльність слідчого неправомірною. Внаслідок не здійснення належного досудового розслідування, він переніс сильні душевні хвилювання, стреси, що вплинуло на його здоров»я та змусило його додатково лікуватися (Епікриз від 17.09.2017 року рекомендовано уникати нервових напружень) (а.с.42). Враховуючи, що під виною розуміють психічне ставлення особи до вчиненого нею протиправного діяння, рішення чи бездіяльності, а також до наслідків, що є суб»єктивною підставою деліктної відповідальності, а також те, що обов»язок доведення відсутності вини заподіювача покладається на нього самого, суд приходить до висновку про наявність вини в діях слідчого Кислого А.О., який є службовою особою Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області. Суд вважає, що в ході судового розгляду справи позивачами доведено наявність причинного зв»язку між винною бездіяльністю та протиправним рішенням відповідача та негативними наслідками у вигляді моральних страждань, що не спростовано відповідачем. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує суть позовних вимог, характер діяння особи, яка заподіяла шкоду, моральних страждань позивача, які настали у них внаслідок протиправного рішення та бездіяльності слідчого, який є службовою особою органу державної влади. Суд також враховує вимоги ч.3 ст.23 ЦК України та положення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди визначений позивачем, на думку суду, є завищеним, а тому суд вважає необхідним та достатнім стягнути з держави Україна на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди 10\~000 грн., що є розумним та справедливим. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та, враховуючи, що позивач є інвалідом другої групи та звільнений від сплати судового збору, покладає судові витрати на рахунок держави.

Outcome: partial