Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась 28.08.2017 р. до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд розірвати шлюб між нею [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 11 жовтня 2003 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану №1 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 2109 від 11.10.2003 р. В обґрунтування поданого позову [PERSON]. зазначає, що з 11.10.2003 р. вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між ними фактично припинені з січня 2017 року, подружжя проживають окремо, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки у них відсутнє порозуміння, мають різні погляди на життєво важливі питання і сімейне життя. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити та розглядати справу у її відсутності. Відповідач [PERSON]. у судове засідання не зявився, надав до суду заперечення на позовну заяву, в яких просить, справу про розірвання шлюбу розглянути за його відсутності, про прийняте судом рішення просить повідомити у встановлені законом строки. Зазначив, що не заперечує проти розірвання шлюбу с позивачем [PERSON], але з інших мотивів, ніж ті, що вказала позивач по справі. В обґрунтування своїх заперечень, відповідач повідомив, що для нього стало несподіванкою отримання даної позовної заяви, оскільки з позивачем вони жодного разу не обговорювали питання про розірвання шлюбу. Для нього було дуже прикро дізнатися про наміри [PERSON] розірвати між ними шлюб через суд. Оскільки вони з [PERSON] не обговорювали питання розірвання шлюбу, тим паче вони не обговорювали питання про місце проживання їх спільної дитини з матір'ю, тому твердження позивача [PERSON] про те, що сторони дійшли згоди про те, що дитина буде проживати разом із матір'ю є неправдивими. Також є неправдивими твердження позивача, що з січня 2017 року подружжя проживають окремо, спільне господарство не ведеться, дитина проживає разом із матір'ю. Також відповідач зазначив, що весь цей час він з [PERSON] проживають разом в квартирі за адресою: [ADDRESS], ведуть спільне господарство, мають спільний бюджет, відповідач матеріально утримує родину та їх спільну малолітню дитину [PERSON], [INFO], але дійсно в родині виникають непорозуміння та сварки, він намагався зберегти родину заради дитини, але всі його зусилля зберегти родину - марні, оскільки дійсною причиною розірвання шлюбу з боку позивача [PERSON] є те, що вона має відносини з іншим чоловіком, тому не бажає зберегти родину. Враховуючи не бажання позивача [PERSON] зберегти родину, наявність у неї відносин з іншим чоловіком, відповідач вважає, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін по справі, тому не заперечує проти розірвання шлюбу, але з мотивів, які викладені вище. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи, дійшов висновку про таке. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 11 жовтня 2003 року, про що складено відповідний актовий запис № 2109. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON], дружини [PERSON]. Місце державної реєстрації: міський відділ реєстрації актів громадянського стану №1 Харківського обласного управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 11.10.2003 р., серія 1 ВЛ № 193799. [PERSON] народилася 26 січня 2007 року в м. Харкові, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ВЛ №076394 від 02.02.2007 року, актовий запис за № 400, що міським відділом реєстрації актів цивільного стану №3 Харківського обласного управління юстиції. Її батьками записані: батько [PERSON], мати [PERSON]. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т. ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з розясненнями п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Аналізуючи зібрані та досліджені судом докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що сторони не бажають зберегти шлюб, в розумінні ч. 1 ст. 24 СК України ніхто не може примушувати жінку та чоловіка до шлюбу, а ст. 56 СК України передбачає право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини, сторони мають різні інтереси та погляди, втратили почуття любові та поваги один до одного, сімейно шлюбні стосунки сторін розпалися, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача по справі, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню, а позов задоволенню. На підставі ст. ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved