Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. Свої вимоги обґрунтовує тим, що сторони з 12.08.2005 року перебували у зареєстрованому шлюбу, який розірвано 09.07.2009 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка постійно мешкає з матірю і знаходиться на її утриманні. Позивач має намір взимку 2015 року виїхати з дитиною на відпочинок до Туреччини, але не може отримати від відповідача згоду на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон. З наведених підстав позивач просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої доньки [PERSON] за кордон без згоди та супроводу батька. Позивач та її представник в судове засіданні не зявились, надавши суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, наполягаючи на задоволенні позову. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не зявився, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, в звязку з чим суд у відповідності зі ст. 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого представник позивача не заперечує. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 12.08.2005 року сторони уклали шлюб в органі реєстрації актів цивільного стану (а.с. 7) Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження серії 1-ЖС № 051758 від 12.04.2007 року (а.с. 9) 09.07.2009 року сторони розірвали шлюб в органі реєстрації актів цивільного стану (а.с. 8). Згідно довідки № 827 від 20.10.2015 року, виданої Центром обслуговування абонентів № 12 неповнолітня [PERSON], [INFO] мешкає разом зі позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). У відповідності зі ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які ними уповноважені. В судовому засіданні встановлено, що позивач не має можливості отримати згоду батька дитини на тимчасовий виїзд неповнолітньої дочки за кордон, оскільки вона звязок з ним втратила, його місце проживання невідоме. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання про необхідність надання позивачеві дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої [PERSON], [INFO] за кордон, в Туреччину на строк з 25.12.2015 року по 15.01.2016 року без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO], у супроводі матері [PERSON], [INFO] надавши їй право на оформлення всіх, повязаних з перетинанням державного кордону України документів для виїзду та вїзду дитини в Україну. На підставі викладеного,

Outcome: approved