Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із первісним позовом до [PERSON], в якому просить визнати, що його мати [PERSON] і його брат [PERSON] станом на 29.11.2010 року проживали постійно за різними адресами, визнати [PERSON] таким, що втратив право на спадкування після смерті [PERSON] внаслідок неприйняття ним спадщини, а дії приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] по видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину № 3693 від 25.08.2014 року, яка відкрилася після смерті їх матері [PERSON] - визнати незаконними. Із заявою про усунення недоліків від 13.06.2015 року на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху подав уточнену редакцію позовної заяви, в якій просив визнати, що [PERSON] і [PERSON] станом на 29.11.2010 року проживали постійно за різними адресами. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просить визнати що [PERSON] з вересня 2009 року по 29.11.2010 року включно постійно проживала за однією адресою з ним в м. Ужгороді, по вул. Лодія, 12. У судове засідання позивач по первісному позову - [PERSON] не зявися повторно, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином. Водночас, із наявних в матеріалах справи його заяв, датованих 31.07.2015 року, 28.03.2015 року (зареєстрованої канцелярією суду 29.03.2016 року) та електронного повідомлення №1 від 01.08.2015 року слідує, що [PERSON] просив провести розгляд справи без його участі, вимоги заявленого ним позову підтримує, просить їх задовольнити, а у задоволені зустрічного позову [PERSON] просить відмовити. При цьому зазначив, що покази свідків, на які посилається [PERSON] є неправдивими, оскільки їх з відповідачем мати [PERSON] у спірних період часу була зареєстрована у смт. Міжгірї, а тому і проживала там же. Вважає, що обсяг прав на спадкування після смерті їх матері і у нього і у [PERSON] є рівним, а тому, має намір оформити спадщину. У судовому засіданні відповідач за первісному позову (позивач по зустрічному) [PERSON] та його представник [PERSON] вимоги первісного позову не визнали, просили суд відмовити у його задоволенні. Зустрічний позов підтримали, просили його задовольнити. За положеннями ст. 36 ЦПК України якщо від третьої особи не надійшло повідомлення про згоду на участь у справі, справа розглядається без неї. Третя особа без самостійних вимог - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання також не зявися, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином. Крім того, із наявної в матеріалах справи його заяви, вбачається, що по заяві [PERSON] у 2015 році ним було видано на його імя Свідоцтво про право на спадщину по закону після смерті [PERSON], яка померла 29.11.2010 року в м. Ужгороді. При зверненні [PERSON] за видачею Свідоцтва про право на спадщину йому було предявлено документи, що підтверджували фактичне місце проживання спадкодавця в м. Ужгороді, по вул. Лодія, 12. При вирішенні даного спору просить врахувати, що місце проживання фізичної особи є первинним і основним правом, а реєстрація цього місця проживання повідним (наслідковим) від нього. Фізичній особі гарантується конституційне право не вільний вибір місця проживання, а Законом - вже встановлено обовязок особи зареєструвати своє місце проживання. Наслідки невиконання цього обовязку чи неповідомлення компетентних органів про зміну місця проживання можуть носити виключно адміністративну відповідальність, однак ні в якому разі не цивільну. Зміна особою фактичного місця свого проживання без зміни реєстрації такого проживання - не позбавляє особу права на вільний вибір місця проживання. Особа не зобовязана проживати за адресою реєстрації місця свого проживання. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місяця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона тимчасово не проживає, а знаходиться. У зв'язку з наведеним нотаріус наголошує, що слід брати до уваги положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місяця проживання в Україні», який регулює відносини, повязані із свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження. Відповідно до ст. 3 зазначеного Закону місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше 6 місяців на рік. Згідно зі ст. 6 цього Закону громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні зобовязані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Постійне місце проживання громадянина України може бути підтверджено відміткою у паспорті відповідно до п. 5 ч. 6 Положення про паспорт громадянина України, а також іншим документом згідно із абз. 8 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем, копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. При наявності різних за змістом доказів, суд повинен дати їх оцінку у сукупності, з урахуванням норм матеріального права, які регулюють спірні відносини. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджується оригіналом рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (штрихкодовий ідентифікатор 8800019552794) з розпискою про вручення особисто повістки про виклик до суду 13.12.2016 року. Враховуючи норми ст. 36 ЦПК України, справу розглянуто без ї участі. Разом з тим, за клопотанням представника [PERSON] [PERSON] розгляд справи неодноразово відкладався, за клопотанням останнього суд сприяв здійсненню процесуальних прав третьої особи, в тому числі витребуванні певних доказів. Третя особа [PERSON] та її законний представник [PERSON] у судові засідання свою явку не забезпечували, разом з тим [PERSON] (законним представником неповнолітньої [PERSON]Ф.) у процесі провадження у справі було подано заяву від 01.03.2016 року, у якій остання просить відмовити у задоволенні позову [PERSON], здійснюючи розгляд справи без їх участі з огляду на територіальну віддаленість та зайнятість на роботі. Щодо суті спору зазначила, що померла 29.11.2010 року [PERSON], [INFO] була прописана і постійно проживала за адресою [INFO], а обряд її поховання також проводився за вказаною адресою. Також законним представником зауважено, що покійна за станом здоровя часто в останні роки свого життя лікувалася в м. Ужгороді, а характер її перебування у сина [PERSON] мав характер гостювання тимчасового перебування, а не постійного проживання. У даній заяві законний представник зазначила, що померла не мала намір змінити місце свого проживання, оскільки її речі залишалися в [ADDRESS]. Заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні учасників процесу, дослідивши матеріали справи і наявні докази, суд приходить до висновку, що у задоволені первісного позову слід відмовити повністю, а вимоги зустрічного позову - слід повністю задовольнити з наступних підстав. Між сторонами існує спір щодо місця фактичного проживання їхньої матері - [PERSON], яка померла 29.11.2010 року в м. Ужгороді. Факт реєстрації [PERSON] за адресою смт. Міжгіря, вул. Добролюбова, 31/4 сторонами не оспорюється. Із первісного позову слідує, що такий заявлений у звязку з наміром позивача оформити спадщину після смерті його матері [PERSON], свідоцтво на яку видано відповідачеві [PERSON], як спадкоємцю, який постійно проживав на момент відкриття спадщини із спадкодавцем. Відповідач по первісному позову [PERSON] заявлені вимоги [PERSON] не визнає, вважає, що його мати - [PERSON] на момент відкриття спадщини постійно поживала разом з ним за однією адресою в м. Ужгороді і оскільки дана обставина не визнається, заявив зустрічну позовну вимогу з метою підтвердження даного факту. При вирішення даного спору суд вважає за необхідне застосувати наступні норми матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини. Ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово (ч. 1). Фізична особа може мати кілька місць проживання. Однак, кожне з таких місць проживання підлягає реєстрації в установленому законом порядку, оскільки право мати кілька місць проживання не спростовує обвязку особи реєструвати такі відповідно до закону. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК Україні, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Факт постійного проживання спадкоємця [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини після неї є спірними, а заявлені первісні і зустрічі позовні вимоги є взаємовиключними. Із свідоцтва про смерть серії І-ФМ №111051 судом встановлено, що [PERSON] померла 29 листопада 2010 року у віці 79 років, а місцем смерті зазначено місто Ужгород. При вирішенні даного спору суд враховує, що місце проживання фізичної особи є первинним і основним правом, а реєстрація цього місця проживання похідним (наслідковим) від нього. Фізичній особі гарантується конституційне право на вільний вибір місця проживання, а обовязок особи зареєструвати своє місце проживання встановлено законом, наслідком невиконання якого є адміністративна відповідальність. Зміна особою фактичного місця свого проживання без зміни місця його реєстрації - не позбавляє особу права на вільний вибір місця проживання. Також суд враховує, що жодним чинним нормативно-правовим актом не передбачено обовязку особи проживати виключно за адресою реєстрації місця свого проживання. Дослідженими і перевіреними у судовому засіданні доказами, в тому числі допитами свідків, встановлено, що [PERSON] в період часу з вересня 2009 року по 29.11.2010 року включно проживала у житловому будинку № 12 по вул. Лодія в м. Ужгороді, в якому проживає постійно [PERSON] і який відповідає поняттю житла, передбаченому у ст. 29 ЦК України. Дослідженими у судовому засіданні доказами також стверджується, що [PERSON] в спірний період часу перебувала в м. Ужгороді постійно і наміру повертатися на проживання на адресу своєї реєстрації в смт. Міжгіря не мала, а тому її тривале перебування в м. Ужгороді слід вважати постійним. Суд бере до уваги також положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місяця проживання в Україні», який регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження. Відповідно до ст. 3 зазначеного Закону місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше 6 місяців на рік. Згідно зі ст. 6 цього Закону громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні зобов'язані протятім десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживанні. Постійне місце проживання громадян України може бути підтверджено відміткою у паспорті відповідно до п. 5 ч. 6 Положенні про паспорт громадянина України, а також іншим документом згідно зі ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. При цьому, суд за наявним по справі доказам надає їх оцінку у сукупності, з урахуванням норм матеріального права, які регулюють спірні відносини. Незаперечними в даній справі є те, то [PERSON] та [PERSON] синами покійної [PERSON], яка померла 29 листопада 2010 року, що стверджується копією свідоцтва про народження серії IV УР №208429, копією довідки ЖРЕР №2 «Підзамок» №997 від 17.09.2013 року, копієб свідоцтва про правон а спадщину за законом від 25.08.2014 року. За життя [PERSON] була зареєстрована в [INFO] і даний факт сторони не заперечували. Спірною є саме обставина щодо місця фактичного проживання [PERSON] в період із листопада 2009 року і до дня її смерті 29.11.2010 року. При реалізації спадкових прав у сторін виник спір з приводу кола осіб, які зареєстровані у квартирі, що зумовлює необхідність підтвердження у судовому порядку місця фактичного проживання [PERSON] Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У судових засіданнях 01.03.2016 року, 14.04.2016 року, 05.08.2016 року, 01.11.2016 року в порядку ст. 180 ЦПК України були допитані свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які надали покази стосовно спірних обставин. Показами допитаних у судовому засіданні свідків стверджується спільне проживання [PERSON] та [PERSON] у 2009-2010 рр., а саме показами [PERSON], який проживає за адресою: [INFO]; [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO], [PERSON], яка проживає в [INFO]; [PERSON], мешканця [INFO]; [PERSON], який проживає за адресою: [INFO]. За клопотанням позивача за зустрічним позовом для уточнення і перевірки обставин, повідомлених свідками, було повторно допитано свідків [PERSON], [PERSON] і [PERSON], які доповнили свої покази щодо причин проживання [PERSON] в м. Ужгороді, які були зумовлені її віком і станом здоров'я, і їх покази підтвердили обставини, повідомлені іншими допитаними свідками. Покази свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (мешканців м. Ужгорода) зводяться до того, що кожен із них підтвердив факт постійного проживання [PERSON] за однією адресою з [PERSON] в м. Ужгороді, по вул. Лодія, 12 у період часу з вересня 2009 року по 29.11.2010 року включно. Із їх особистого спілкування із [PERSON] їм відомо, що причиною зміни адреси її проживання із смт. Міжгіря на м. Ужгород, були її похилий вік, неналежний стан здоровя, неможливість самостійного забезпечення умов проживання. Під час проживання [PERSON] в м. Ужгороді за нею доглядав [PERSON] та його сімя. Наміру повертатися на проживання в смт. Міжгіря [PERSON] не мала, оскільки усвідомлювала, що самостійно не зможе себе забезпечити необхідним. До переїзду в м. Ужгород вона кілька років проживала там сама. Дані обставини їм відомі із особистого спілкування із [PERSON] після її приїзду в м. Ужгород (за її життя) та у звязку із тим, що вони постійно проживали і проживають поряд з житлом за адресою проживання [PERSON] Покази свідків: [PERSON], [PERSON] (мешканців смт. Міжгіря) зводяться до того, що кожен із них підтвердив, що [PERSON] у смт. Міжгірї проживала до вересня 2009 року. З вересня 2009 року по 29.11.2010 року у смт. Міжгірї по вул. Добролюбова, 31/4 вона не проживала. [PERSON] після погіршення стану здоровя переїхала на проживання до свого сина [PERSON] в м. Ужгород. До переїзду в м. Ужгород вона кілька років у смт. Міжгірї по вул. Добролюбова, 31/4 проживала сама. Дані обставини їм відомі із особистого спілкування з [PERSON] до її відїзду у вересні 2009 року в м. Ужгород та у звязку із тим, що вони постійно проживають поряд адреси, де раніше проживала [PERSON] Покази допитаних у судовому засіданні свідків суд вважає достовірними, правдивими і такими, що узгоджуються як між собою, так і з іншими доказами, зазначеними позивачем по зустрічному позову - [PERSON] на підтвердження його позовних вимог. Зокрема, обставини зустрічного позову і підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] стверджується і наступними письмовими доказами, оригінали яких були оглянуті у судовому засіданні: - довідкою КП ЖРПР № 2 «Підзамок» від 17 вересня 2013 року № 997, якою стверджується, що [PERSON] з грудня 2009 року по її смерті проживала в складі сімї [PERSON] в м. Ужгороді, по вул. Лодія, 12; - довідками Центральної міської клінічної лікарні Відділу охорони здоровя Ужгородської міської ради від 06.04.2015 року № 311вх/01-7 та Закарпатської обласної клінічної лікарні ім. А. Новака Закарпатської ОДА віт 06.04.2015 року № 586/01-10, якими стверджується, що [PERSON] у період з жовтня 2009 року по 29.11.2010 року у зазначених медичних закладах на стаціонарному лікуванні не перебувала; - листом Міжгірської селищної ради від 18.02.2015 року № 02-11/127, яким стверджується, що [PERSON] [INFO] з 2009 року по 2010 рік проживала в м. Ужгороді, у свого сина [PERSON], [PERSON] [INFO], який помер 07.09.2013 р. у період часу з 2008 року по день своєї смерті проживав за адресою: [INFO] із співмешканкою [PERSON], з якою перебував у громадянському шлюбі; - свідоцтвом про смерть [PERSON] серії І-ФМ № 11151, виданим 29.11.2009 року Відділом РАЦС по м. Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції, довідкою від 13.03.2014 року № 18, виданою Станцією швидкої медичної допомоги Відділу охорони здоровя Ужгородської міської ради, якими стверджується факт проживання [PERSON] і смерті 29.11.2010 р. в м. Ужгороді, а також, що 29.12.2010 р. о 04.20 год. на станцію поступив виклик № 20755 за адресою: м. Ужгород, вул. Лодія, 12, по приїзді куди бригадою швидкої медичної допомоги констатовано смерть [PERSON], [INFO] Таким чином вищезазначеними доказами беззаперечно стверджується, що [PERSON] у період часу з вересня 2009 року по 29 листопада 2010 року включно фактично і постійно проживала за однією адресою із своїм сином [PERSON] у будинку № 12 по вулиці Лодія, в м. Ужгороді і відсутність у неї в цей період іншого місця проживання. За наведених встановлених обставин і доказів є доведеними вимоги зустрічного позову [PERSON] і повністю спростовуються вимоги первісного позову [PERSON] У відповідності до ст. 88 ЦПК України витрати із сплати судового збору у розмірі 1102,40 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі ч. 3 ст. 209 та ч. 1 ст. 218 ЦПК України 25 січня 2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. повний текст рішення складено та підписано 30 січня 2017 року.

Outcome: approved