Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовом до АТ КБ «Приватбанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, Царичанський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), про\~ визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Вказує, що у травні\~ 2019 року звернувся до Царичанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з заявою про отримання інформації щодо залишку боргу, який необхідно сплатити за виконавчим провадженням №46225254. 14.05.2019 листом №1344-34733 виконавча служба надала письмову відповідь, в якій крім уже відомого виконавчого провадження, було зазначено про відкрите виконавче провадження №55442032, щодо якого у нього не було ніякої інформації. В процесі ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №55442032 стало відомо про те, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. було вчинено виконавчий напис №10692 від 04.08.2017р., яким запропоновано стягнути заборгованість з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 53579.25 грн. Вважає виконавчий напис №10692 від 04.08.2017 є таким, що не підлягає виконанню. Рішенням Царичанського районного суду позов ПАТ КБ «ПриватБанк» було задоволено частково і стягнуто з нього за кредитним договором б/н від 24.11.2020р. 25 205.26 грн. 05.11.2014р. Апеляційний суд Дніпропетровської області апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнив повністю і видав виконавчий лист №196/953/14-ц від 11.12.2014р. на зальну суму 15 845.06 грн. 23.01.2015р. виконавчою службою було відкрито виконавче провадження №46225254 з примусового виконання виконавчого листа №196/953/14-ц від 11.12.2014р. на загальну суму 13 499.35 грн. 16.09.2020р. виконавче провадження було закінчено у зв`язку з повним виконанням виконавчого документа. 04.07.2015р. виконавчою службою було відкрито виконавче провадження №48038688 з примусового виконання виконавчого листа №196/953/14-ц від 11.12.2014р. на загальну суму 15 845.06 грн. 29.10.2019р. виконавче провадження було закінчено у зв`язку з повним виконанням виконавчого документа. Таким чином, рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області та Апеляційного суду Дніпропетровської області по справі № 196/953/14-ц про стягнення заборгованості виконано в повному обсязі. Незважаючи на існуюче рішення суду та відкриття виконавчих проваджень, 24.07.2017р. представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Швець Р.О. з заявою про видачу виконавчого напису. Приватним нотаріусом Київського нотаріального округу було вчинено виконавчий напис №10692 від 04.08.2017р., яким стягнуто з нього на користь ПАТ КБ «ПриваБанк» заборгованості у розмірі 53 579.25 грн. Нотаріус при вчиненні виконавчого напису мав перевірити: безспірність заборгованості, факт, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, наявність оригіналу договору, засвідченої виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків його погашення. На адвокатський запит Перепелиці Х,В., що був направлений на адресу приватного нотаріуса Швець Р.О. 17.05.2021р., надійшла відповідь з копіями документів, на підставі яких був вчинений виконавчий напис №10692 від 04.08.2017р. Документи не містять оригіналу кредитного договору, в додатках до заяви на вчинення виконавчого напису вказано, що до заяви додається «кредитний договір/копія». Оригінал кредитного договору також відсутній і в матеріалах виконавчого провадження. Виписка з особового рахунку, що додана до заяви про вчинення виконавчого напису не підтверджує безспірність заборгованості, адже рішенням суду першої інстанції та апеляційної інстанції по справі\~ №196/953/14-ц вже стягнуто з нього заборгованість у розмірі 29 344.41 грн. Вищевказана заборгованість була розрахована станом на 30.04.2014 року. Крім того, при подачі до суду позовної заяви. Як і при подачі документів на вчинення виконавчого напису були подані ідентичні копії Анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг в ПриваБанку від 24.11.2010р. Тому виконавчий напис №10692 від 04.08.2017р. є таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з тим, що: у АТ КБ «Приватбанк» було відсутнє право повторно стягувати заборгованість за тілом кредиту, проценти та пеню, нараховані в межах строку дії кредитного договору; в матеріалах виконавчого провадження та в документах, на підставі яких було вчинено виконавчий напис №10692 від 04.08.2017р. відсутній оригінал кредитного договору; в документах на підставі яких було вчинено виконавчий напис №10692 від 04.08.2017р. відсутні документи, що підтверджують безспірність заборгованості. На підставі викладеного прохає визнати виконавчий напис, що був вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. від 04.08.2017р. зареєстрованим в реєстрі за №10692 таким, що не підлягає виконанню; зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» повернути на користь нього безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 805 грн., що були стягнуті із заробітної плати в якості погашення заборгованості за виконавчим провадженням №55442031; стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь судовий збір та витрати на правову допомогу. Представник позивача [PERSON] адвокат Перепелиця Х.В. в судове засідання не з`явилась, надіславши до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник АТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не з`явився, причину неявки не повідомив, у відзиві на позовну заяву прохали у задоволенні позову [PERSON] відмовити в повному обсязі, у клопотанні прохали зменшити витрати на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами по справі №196/1168/20, та заяву [PERSON] в частині компенсації судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу у розмірі 6000 грн. залишити без задоволення. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник третьої особи Царичанського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що згідно рішення Царичанського районного осуду Дніпропетровської області від 11.09.2014р. стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 24.11.2010 в розмірі 25205.26 грн.(а.с.113-115). Апеляційний суд Дніпропетровської області 05.11.2014р. апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Царичанського районного осуду Дніпропетровської області від 11.09.2014р. задовольнив і видав виконавчий лист №196/953/14-ц від 11.12.2014р. на загальну суму 15 845.06 грн. (а.с.110). Царичанським районним судом видано виконавчий лист №196/953/14-ц від 11.12.2014р. на загальну суму 13 499.35 грн. (а.с.109). 23.01.2015р. виконавчою службою було відкрито виконавче провадження №46225254 з примусового виконання виконавчого листа №196/953/14-ц від 11.12.2014р. на загальну суму 13 499.35 грн. 16.09.2020р. виконавче провадження було закінчено у зв`язку з повним виконанням виконавчого документа (а.с.111). 04.07.2015р. виконавчою службою було відкрито виконавче провадження №48038688 з примусового виконання виконавчого листа №196/953/14-ц від 11.12.2014р. на загальну суму 15 845.06 грн. 29.10.2019р. виконавче провадження було закінчено у зв`язку з повним виконанням виконавчого документа (а.с.112). Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 24.11.2010 укладеного між Привабанком та [PERSON] станом на 30.06.2017 заборгованість становить 51779.45 грн. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. 04.08.2017р. винесено виконавчий напис №10692, яким стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості не сплаченої в строк за Кредитним договором №б/н від 24.11.2010р. в сумі 51779.45 грн. (а.с.104). Постановою серії ВП №55442031 від 17.01.2018р. відкрито виконавче провадження щодо стягнення з [PERSON] заборгованості 53579.45 грн. (а.с.105). 28.07.2020 року винесено постанову серії ВП №55442031 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.106). Згідно відповіді начальника Царичанського районного ВДВС південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) А.Кім від 22.06.2021 №17.-44-13/11041. в матеріалах виконавчого провадження АСВП №55442031 з примусового виконання виконавчого напису №10692 від 04.08.2017 виданого приватним нотаріусом Швець Р.О. відсутній оригінал кредитного договору, на підставі якого було вчинено виконавчий напис (а.с.119). Згідно інформації про здійснення відрахування та виплати Виконавчого комітету Царичанської селищної ради від 23.10.2020 №2834 щодо [PERSON] за виконавчим провадженням ВП №55442031 за період з 01 вересня 2020р. по 30 вересня 2020р. утримано 805 грн. (а.с.108). Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису. В п.п. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172(далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно з п. 1 Переліку документів для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б)документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п.4 ст.254 КАСУкраїни (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 04 серпня 2017 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Крім того, неможливість вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, визначеної у відповідності до виконавчого напису від 04.08.2017 року була обумовлена й іншими обставинами, наведеним нижче. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. З позову вбачається, що позивач взагалі не визнає кредитну заборгованість в розмірі, яка визначена у виконавчому написі, так як заборгованість за кредитним договором б/н від 24.11.2010 року ним погашена в повному обсязі, що підтверджується постановою Царичанського районного відділу ДВС від 16.09.2020 по ВП №46225254 та від 29.10.2019 по ВП 48038688 про закінчення виконавчого провадження, відкритих на виконання рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області в цивільній справі №196/953/14-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 24.11.2010 та на виконання постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області у справі №196/953/14-ц, у зв`язку з виконанням боржником зобов`язань (а.с.109-115). Таким чином, виходячи із дослідження доказів, сума заборгованості позивача перед банком є спірною. Отже, з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису позивач мав заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, чи була вона безспірна, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, та чи була вона надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Слід звернути увагу на те, що не отримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або спростувати вимоги стягувача. Позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення спірного виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. За таких обставин, беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом з недотриманням вимог чинного законодавства (ст. 87 Закону України «Про нотаріат», Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999р.), у зв`язку із чим, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь понесених ним витрат на правничу допомогу, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 59 Конституції України визначено, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з частиною 2 статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої - шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Судом встановлено, що позивачу [PERSON] правнича допомога надавалася адвокатом Перепелиця Х.В. за Договором про надання правової допомоги від 08 жовтня 2020 року (а.с.143-145). На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. до суду було надано: - копію довідки №1 від 07.10.2020р. про отримання оплати за послуги юридичної консультації у сумі 1000 грн. (а.с.146); - копію довідки №2 від 16.10.2020р. про отримання оплати за послуги складення заяви про забезпечення позову у сумі 1000 грн. (а.с.147); - копію довідки №3 від 22.10.2020р. про отримання оплати за послуги складення позовної заяви у сумі 1000 грн. (а.с.148); - копію довідки №4 від 07.10.2020р. про отримання оплати за послуги складення та направлення адвокатського запиту у сумі 1000 грн. (а.с.149); - копію довідки №52 від 23.06.2021р. про отримання оплати за послуги складення уточненої позовної заяви, заперечення на відзив, клопотання про витребування доказів у сумі 2000 грн. (а.с.150); - копію акту №1 наданих послуг від 07.10.2020р. на суму 1000 грн. (а.с.151); - копію акту №2 наданих послуг від 16.10.2020р. на суму 1000 грн. (а.с.152); - копію акту №3 наданих послуг від 23.10.2020р. на суму 1000 грн. (а.с.153); - копію акту №4 наданих послуг від 17.05.2021р. на суму 1000 грн. (а.с.154); - копію акту №5 наданих послуг від 23.06.2021р. на суму 2000 грн. (а.с.155); Частиною 12 статті 141 ЦПК України судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 8 статі 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Проте, в даному випадку ні позивачем, ні його представником адвокатом Перепелиця Х.В. на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу не надано суду документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо) на суму 6 000 грн. Суд вважає, що наявні в матеріалах справи Договір про надання правової допомоги від 08 жовтня 2020 року, довідки про отримання оплати за послуги та акти наданих послуг не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015р., п.п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009р., п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006р., п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004р. заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. З огляду на викладене суд вважає що надані представником позивача [PERSON] - адвокатом Перепелиця Х.В. довідки адвоката\~ про отримання від клієнта [PERSON] готівкові грошові кошти за надані послуги на загальну суму 6000 грн. на виконання договору про надання правової допомоги від 08.10.2020 року не можуть бути належними доказам витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, тому у стягненні з відповідача на користь позивача [PERSON] понесених витрат на правничу допомогу слід відмовити. Також, як встановлено судом, що заборгованість по кредиту має спірний характер, а виконавчий напис № 10692, вчинений 04 серпня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. про стягнення заборгованості по кредитному договору з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк», слід визнати таким, що не підлягає виконанню, а тому стягнуті з [PERSON] грошові кошти в сумі 805,00 грн. за виконавчим провадженням ВП№55442031, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Царичанської селищної ради від 23.10.2020 №2834 про утримані суми із заробітної плати позивача за період з 01 по 30 вересня 2020 року (а.с.17), підлягають поверненню позивачеві . Крім того, відповідно до матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір за розгляд судом заяви про забезпечення позову в розмірі 420,40 грн., а також за розгляд позовної заяви 840,80 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України, зазначені витрати зі сплати судового збору, також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial