Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулась до суду з позовом, відповідно до якого просить визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 15.03.2007р., укладений між нею та [PERSON], та визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] яка складається із приміщень, визначених на технічному плані під цифрами: 1-6. Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.03.2007р. позивач та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], що належить відповідачу, як спадкоємцю за законом після смерті батька. Виконавши всі умови договору та здійснивши всі розрахунки позивач отримала всі необхідні документи на вказану квартиру та стала постійно проживати в ній, робити необхідні ремонтні роботи. В подальшому сторони домовились зареєструвати договір в нотаріальній конторі, як того вимагає чинне законодавство, але так і не змогли за станом здоров'я відповідача. На сьогоднішній день нотаріально договір так і не посвідчений, що не дозволяє позивачу належним чином оформити правовстановлюючі документи на придбану нею квартиру. На підставі викладеного позивач просить визнати даний договір дійсним та визнати за нею право власності на спірну квартиру. В судове засідання позивач не з'явилась, подала заяву, відповідно до якої просить розглянути справу у її відсутність та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач також в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, до суду надійшла заява, відповідно до якої просить розглянути справу у її відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, зазначила, що жодних претензій до позивача немає, розрахунки за квартиру проведено повністю. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.03.2007 року [PERSON], як продавець, з однієї сторони, та [PERSON], як покупець, з іншого боку, уклали договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], відповідно до умов якого продавець продав, а покупець купив квартиру [ADDRESS] за 4 500, 00 грн., про що свідчить власноруч написана розписка (а.с. 10). Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] власником зазначеної квартири є відповідач - [PERSON] (а.с. 8-9). Зазначена квартира належала відповідачу на підставі рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 15.12.2006р. (а.с. 7). Дані обставини підтверджуються також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 6). Позивач зазначає, що на сьогоднішній день вона не може належним чином оформити правовстановлюючі документи на придбану нею квартиру, що і є причиною спору. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 1217 ЦК України зазначає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Частина 1 ст. 1235 ЦК України зазначає, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Як встановлено в судовому засіданні та зазначалося вище, відповідач є єдиним спадкоємцем всього майна, що належало на день смерті її батьку - [PERSON], тобто квартири [ADDRESS]. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідач в установленому законом порядку не відмовився від прийняття спадщини, отже є спадкоємцем на законних підставах. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 657 ЦК України зазначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Між тим, відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, сторони договору дійсно досягли згоди щодо всіх істотних умов договору. Так, позивач повністю здійснила всі розрахунки щодо вартості придбаного майна, а відповідач в свою чергу отримала належні їй грошові кошти. Обставини, які склались в зв'язку з укладенням договором купівлі-продажу, свідчать про наявність укладення договору між сторонами. Об'єктивно сторони договору купівлі-продажу порушили вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, але позивач та відповідач, як сторони договору, домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося фактичне виконання договору. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, як вбачається зі змісту ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, є правомірними та підлягають задоволенню заявлені позивачем позовні вимоги щодо визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання за позивачем права власності на вказану квартиру. Оскільки суд не вбачає винних дій відповідача у виникненні спору, згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved