Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ТДВ «СТДВ «Глобус», який обґрунтовує тим, що 09.10.2011 приблизно о 09 год. 30 хв. по бульвару Чоколівському в м. Києві з вини водія [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ТДВ «СТДВ «Глобус», відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автобуса «Мерседес Бенц-Дрогмюлер» д.н.з. [NUMBER], автобуса «Богдан-А092» д.н.з. [NUMBER], автомобіля «Фольксваген-Поло» д.н.з. [NUMBER], автомобіля «ВАЗ-21214» д.н.з. [NUMBER], автомобіля «Богдан А091» д.н.з. [NUMBER], автобуса «Богдан-А09202» д.н.з. [NUMBER]. В результаті вказаної ДТП позивачу завдано матеріальну шкоду, до якої він включає, витрати на лікування в сумі 31490,00 грн., та відшкодування виплат пов'язаних із стійкою втратою працездатності в сумі 50000,00 грн., а також моральну шкоду, заподіяну здоров'ю, яку він оцінює в сумі 20000,00 грн. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою здійснити виплату страхового відшкодування, останній раз 18.11.2013 з письмовою заявою. Також ним подано страховику всі документи, що передбачені ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон №1961-IV) та необхідні для визнання випадку страховим та для визначення розміру страхового відшкодування. Однак його заява залишена без розгляду. З огляду на порушення страховиком ТДВ «СТДВ «Глобус» встановлених законом строків виплати страхового відшкодування та положення п. 36.5 ст. 36 Закону №1961-IV, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 4065,31 грн., розрахованої за період з 18.02.2014 по 01.07.2014. Крім того просить стягнути індекс інфляції в розмірі 94772,87 грн. та 3% річних в розмірі 910,90 грн. відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача позов визнав частково. Зазначив, що розмір вимог про стягнення витрат на лікування є значно завищеним, зокрема, документально підтвердженими є вимоги в сумі 12993,00 грн.. Також вказав, що згідно положень п. 22.3 ст. 22 Закону №1961-IV визначено максимальний розмір відшкодування моральної шкоди страховиком, який складає 2550,00 грн. та не заперечував проти задоволення вимог позивача про відшкодування моральної шкоди в такому розмірі. Щодо вимог про відшкодування виплат пов'язаних із стійкою втратою працездатності в сумі 50000,00 грн., пені, індексу інфляції та трьох відсотків річних, вважав їх необґрунтованими та безпідставними. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 09.10.2011 приблизно о 09 год. 30 хв. по бульвару Чоколівському в м. Києві, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автобуса «Мерседес Бенц-Дрогмюлер» д.н.з. [NUMBER], автобуса «Богдан-А092» д.н.з. [NUMBER], автомобіля «Фольксваген-Поло» д.н.з. [NUMBER], автомобіля «ВАЗ-21214» д.н.з. [NUMBER], автомобіля «Богдан А091» д.н.з. [NUMBER], автобуса «Богдан-А09202» д.н.з. [NUMBER]. Вказана ДТП сталася з вини водія [PERSON], який керував технічно несправним автобусом «Мерседес Бенц-Дрогмюлер» д.н.з. [NUMBER] та порушив п.п. 1.5, 2.3 б), 10.1, 12.1 ПДР України, що встановлено вироком Солом'янського районного суду м. Києва від 04.11.2013, який в цій частині залишений без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08.04.2014. Крім того, вироком встановлено, що в результаті ДТП пасажиру автобуса «Мерседес Бенц-Дрогмюлер» д.н.з. [NUMBER], [PERSON] завдані тілесні ушкодження у вигляді: відкритої травми лівого стегна; забійно-рваної рани нижньої третини лівої стегнової кістки, що відносяться до тяжкого тілесного ушкодження. Порушення [PERSON] вимог п.п. 1.5, 2.3 б), 10.1, 12.1 ПДР України знаходиться у прямому причинно - наслідковому зв'язку з виникненням ДТП та її наслідками. Судом встановлено, що станом на 09.10.2011 року автобус «Мерседес Бенц-Дрогмюлер», д.н.з. [NUMBER], знаходився в оренді ТОВ «Авто - Караван», водій [PERSON] перебував з ТОВ «Авто - Караван» у трудових відносинах. Також, станом на 09.10.2011 року цивільно-правова відповідальність перевізника ТОВ «Авто-Караван» була застрахована ТзДВ «СТзДВ «Глобус». Згідно ч. 1 ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку. Відповідно до статті 6 Закону №1961-IV, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. У відповідності до частин 1 та 2 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Пунктом 22.1 статті 22 Закону №1961-IV визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно пунктів 24.1, 24.3 ст. 24 Закону №1961-IV в редакції від 18.09.2011, яка діяла на день настання страхового випадку, у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, які пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів. Як зазначено позивачем, останній в період з 09.10.2011 по 05.11.2012 проходив періодично стаціонарні лікування під час яких йому проведено дві операції в тому числі в Київській клінічній лікарні №17 та у Вінницькій обласній клінічній лікарні ім. Пирогова. Згідно наданих товарного чеку від 17.10.2011 на купівлю імплантатів, товарного чеку від 30.10.2012 №40/16 на купівлю універсальних блокувальних гвинтів, а також касових чеків позивачем понесені витрати на лікування, які складають 12339,00 грн. Частиною першою ст. 60 ЦПК України на кожну сторону покладено обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За змістом ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно п. 24.3 ст. 24 Закону №1961-IV, витрати у зв'язку з лікуванням потерпілого мають бути підтверджені документально відповідним медичним закладом. Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров'я від 26 липня 1999 року № 184 «Про затвердження форм облікової статистичної документації, що використовується в стаціонарах лікувально-профілактичних закладів» обов'язковою документацією, що використовується в стаціонарах лікувально-профілактичних закладів, зокрема, є форма №003/о Медична карта стаціонарного хворого, форма № 003-4/о «листок лікарських призначень», форма № 005/о «Листок реєстрації переливання трансфузійних рідин» тощо. Зазначена документація являється основними медичними документами стаціонару, які заповнюються на кожного хворого, ведеться у всіх лікарнях, стаціонарах диспансерів, клініках ВУЗів та НДІ, а також санаторіях. Дані медичної карти стаціонарного хворого дають можливість контролювати правильність організації лікувального процесу і використовуються для видачі довідкового матеріалу за запитами відомчих закладів (суд, прокуратура, експертиза, тощо). Разом цим, заявлені до стягнення витрати у сумі 19151,00 документально не підтверджені. Таким чином з огляду на надані позивачем докази судом встановлено, що розмір витрат на лікування складає 12339,00 грн. Зважаючи на викладене вище, а також беручи до уваги визнання відповідачем позову в частині стягнення витрат на лікування у такому розмірі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача витрат у зв'язку з лікуванням в сумі 12339,00 грн. Страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК та розділом III Закону № 1961-IV. Положеннями частини першої статті 1195 ЦК України передбачено обов'язок фізичної або юридичної особи, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. При цьому згідно частини першої статті 1197 ЦК України, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Підстави відшкодування шкоди, пов'язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим, визначено також ст. 26 Закону № 1961-IV. Даною статтею визначено особливості такого відшкодування, залежно, зокрема, від факту одержання потерпілим доходів на момент настання страхового випадку. Згідно п. 26.1 ст. 26 Закону № 1961-IV в редакції від 18.09.2011, яка діяла на день настання страхового випадку, визначено, що у зв'язку із стійкою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються доходи, не отримані потерпілим у результаті стійкої втрати потерпілим працездатності (інвалідності), які не відшкодовуються за рахунок іншого обов'язкового виду страхування. Згідно пункту 26.2 цієї ж статті, страхове відшкодування за шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності, виплачується не рідше одного разу на місяць до відновлення працездатності потерпілого. Згідно пункту 26.5, потерпілим, які на момент настання страхового випадку не одержували доходів, у зв'язку із стійкою втратою працездатності відшкодовуються витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням та доглядом у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів. Судом встановлено, що відповідно до довідки МСЕК серія 10 ААВ №548327 позивачу [PERSON] встановлено третю групу інвалідності з 10.02.2014 року. Разом з цим вбачається, що ступень втрати позивачем професійної чи загальної працездатності позивачу не встановлена. Також позивачем не надано доказів на підтвердження факту одержання ним доходів на момент настання страхового випадку. Посилання позивача на п. 9.3 ст. 9 Закону № 1961-IV від 18.09.2011 як на підставу вимог про відшкодування шкоди, пов'язаної із стійкою втратою непрацездатності, яким визначено обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих у розмірі 51000 грн., суд не приймає до уваги, оскільки дана норма не визначає обов'язку страховика відшкодувати таку шкоду. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача про відшкодування шкоди, пов'язаної із стійкою втратою непрацездатності та відмову в задоволенні позову в цій частині. У відповідності до положень п. 22.3 ст. 22 Закону № 1961-IV від 18.09.2011, потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Згідно ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Зважаючи на обставини справи, а саме факт завдання [PERSON] в результаті ДТП тяжких тілесних ушкоджень, максимальний ліміт відшкодування моральної шкоди визначений п. 22.3 ст. 22 Закону № 1961-IV від 18.09.2011, визнання відповідачем позову в частині відшкодування моральної шкоди в такому розмірі, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди частково та стягнути на його користь 2550,00 грн. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 4065,31 грн., розрахованої за період з 18.02.2014 по 01.07.2014, індексу інфляції в розмірі 94772,87 грн. та 3% річних в розмірі 910,90 грн. суд виходить з наступного. Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону № 1961-IV, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. До заяви додаються документи визначені п. 35.2 вказаної статті. Згідно матеріалів справи слідує, що така заява подана позивачем 18.11.2013. Абзацом 1 пункту 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Відповідно до пункту 36.5 Закону № 1961-IV, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Разом з цим абзацом 4 пункту 36.5 передбачено, що якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Як вбачається з вироку Солом'янського районного суду м. Києва від 04.11.2013 року, в рамках кримінального провадження по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, розглянуто цивільний позов [PERSON] до ТДВ «СТДВ «Глобус» про стягнення матеріальної шкоди, пов'язаної з витратами на лікування, страхового відшкодування та моральної шкоди. Згідно вироку Солом'янського районного суду м. Києва від 04.11.2013 в задоволенні позову [PERSON] до ТДВ «СТДВ «Глобус» відмовлено. В цій частині вирок Солом'янського районного суду м. Києва від 04.11.2013 не набрав законної сили та був скасований ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08.04.2014, якою призначено новий розгляд справи за позовом [PERSON] до ТДВ «СТДВ «Глобус» в порядку цивільного судочинства. На виконання ухвали Апеляційного суду м. Києва від 08.04.2014 Солом'янським районним судом м. Києва розпочато провадження у даній справі. Таким чином виходячи з наведених обставин, суд приходить до висновку, що на день розгляду справи відповідачем не прострочено виплату страхового відшкодування, у зв'язку з чим відсутні підстави для стягнення з останнього пені відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону № 1961-IV, а також індексу інфляції та трьох відсотків річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. З огляду на наведене, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення пені, індексу інфляції та 3% річних задоволенню не підлягають. Виходячи з вище викладеного суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в цілому та стягнення з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування в розмірі 12339,00 грн., моральної шкоди в розмірі 2550,00 грн., а всього - 14889,00 грн. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial