Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ТзОВ «Цегельний завод «Промінь», в якому просить стягнути з останнього на його (позивача) користь 40 000 грн. попередньої оплати за товар (цеглу), який він (позивач) так і не отримав. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13.03.2017р. перерахував відповідачу грошові кошти в сумі 110 000 грн. за замовлений товар - 50 000 штук цегли марки М-125, що підтверджується відповідною квитанцією. Згідно усної домовленості відповідач зобов`язався відвантажити товар у строк не пізніше 31.08.2017р. Однак у 2017р. відповідач відвантажив товар частково, лише на суму 70 000 грн., тобто взятого на себе зобов`язання повністю не виконав. Впродовж 2018-2019р.р. неодноразово звертався до відповідача з вимогою про виконання зобов`язання в повному обсязі, зокрема щодо поставки залишку товару на суму 40 000 грн., однак таким не вживалися жодні дієві заходи та по даний час залишок товару йому (позивачу) не доставлений, сума попередньої оплати за товар в розмірі 40 000 грн. не повернута. Зазначена цивільна справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Суд констатує, що відповідачу ТзОВ «Цегельний завод «Промінь» було встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду було подано письмову заяву його представника - [PERSON] про розгляд даної справи за відсутності сторони позивача за наявними матеріалами. Зазначила, що позовні вимоги підтримують, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Представник відповідача - ТзОВ «Цегельний завод «Промінь» про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився без поважних причин, клопотань про відкладення або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Як вбачається із матеріалів справи судові повістки відповідачу надсилалась рекомендованим листом з повідомленням за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та поверталися із відміткою «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення». Відомості про будь-яку іншу адресу місцезнаходження відповідача чи про його офіційну електронну адресу в матеріалах справи відсутні. Заяв про зміну місцезнаходження від відповідача не надходило. Крім того, відповідача було повідомлено про час і місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання на офіційному веб-сайті судової влади України. Тому на підставі статей 128, 131 ЦПК України суд вважає, що судова повістка відповідачу доставлена і він належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Представник третьої особи - Мостиської районної ради Львівської області в судове засідання не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не подав, у матеріалах справи наявні докази його належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи положення ст.280 ЦПК України, а також те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив, а також враховуючи те, що позивач не заперечував проти заочного вирішення справи, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Станом на 23.06.2020р. відзив на позов від відповідача до суду не надійшов, а тому суд розглядає справу за наявними у справі письмовими доказами. Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. У ст.2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.3 ст.12, ч.ч.1, 5-7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що у березні 2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ «Цегельний завод «Промінь» було укладено договір купівлі-продажу товару, а саме: цегли марки М-125 в загальній кількості 50 000 шт. на загальну суму 110 000 грн., на виконання яких позивачем здійснено повну попередню оплату даного товару, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією квитанції №ПН195936 від 13.03.2017року про здійснення касової операції на суму 110 000 гривень (платник: [PERSON] , отримувач ТзОВ «Цегельний завод «Промінь»). Як слідує із викладених у позовній заяві пояснень позивача, строк для передання відповідачем товару позивачу був встановлений до 31.08.2017 року. Однак відповідач в порушення вищенаведених умов договору не виконав взяті на себе зобов`язання за договором купівлі-продажу у повному обсязі, товару в кількості 50 000 штук позивачу у визначений строк не передав. У 2017 році відповідач відвантажив позивачу лише частину замовленого товару на суму 70 000 грн. Залишок товару на суму 40 000 грн. по час розгляду справи в суді відповідач позивачу не передав, а також добровільно не повернув суму попередньої оплати товару в розмірі 40 000 грн., у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із даним позовом. Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, регулює Закон України «Про захист прав споживачів». Відповідно до п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ). Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про захист прав споживачів» законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів. Відповідно до ч.1 ст.6 Закон України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Відповідно до положень ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У відповідності до статей 627, 628 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Правовідносини, що склалися між сторонами, випливають із договору, який по своїй правовій природі є договором купівлі-продажу. Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч.1 ст.662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. В силуст.663 цього Кодексу продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.665 ЦК України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Частиною 2 ст.693 цього Кодексу визначено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Докази того, що відповідач ТзОВ «Цегельний завод «Промінь» передав позивачу [PERSON] в обумовлений договором строк товар у повному обсязі в матеріалах справи відсутні. Також в матеріалах справи не міститься доказів щодо повернення позивачу коштів (попередньої оплати) за непоставлений товар, з чого суд робить висновок про відсутність таких обставин. В ході розгляду справи відповідачем не представлено, відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, належних та допустимих доказів, які б спростовували обставини на які покликається позивач в обґрунтування своїх вимог. Представник відповідача не побажав прибути в судове засідання, щоб надати свої доводи, пояснення чи заперечення щодо заявленого позову. Згідно вимог ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В статті 610 ЦК України, зазначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до вимог ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача в користь позивача суми попередньої оплати товару у розмірі 40 000 гривень є законними та обґрунтованими, оскільки між позивачем і відповідачем було укладено договір купівлі - продажу, по якому відповідач не виконав своїх зобов`язань у повному обсязі, так як не передав частини визначеного договором товару, а також добровільно не повернув позивачу отриманих від нього грошових коштів в якості попередньої оплати за недоставлену частину товару. Таким чином, враховуючи вищенаведені положення закону та встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що позивачем [PERSON] при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 768,40 грн. За змістом ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладається у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі ст.ст. 133, 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача ТзОВ «Цегельний завод «Промінь» слід стягнути в користь позивача [PERSON] сплачений ним судовий збір.

Outcome: approved