Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позов мотивує тим, що згідно розписки від 03 квітня 2013 року він позичив відповідачу [PERSON] гроші в сумі 30 000 грн., які відповідач зобов»язався повернути до 20 червня 2013 року. Проте, отриманих в борг грошей відповідач не повернув. На письмову вимогу про повернення боргу відповідач не відреагував. Тому вважає, що відповідач зобов»язаний сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, що разом становить 40 209 гривень. З врахуванням наведених мотивів просить позов задоволити. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON],яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від 21.01.2015 р. позовні вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні наведеним мотивам позову, просили позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином про причини неявки суду не повідомив. Суд, зі згоди позивача, та його представника вирішив ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з таких підстав. Згідно ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підставі ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Ч.1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно розписки від 03 квітня 2013 року (а.с.5) між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів, згідно якого відповідач [PERSON] отримав у позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 30 000 гривень, які зобов»язався повернути до 20 червня 2013 року Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не вставлений договором або законом. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що відповідачем [PERSON] порушено умови договору позики, відтак з нього на користь позивача підлягає стягненню 30 000 боргу за договором позики три проценти річних, що згідно розрахунків позивача становить в сумі 1479,45 грн., та 8730 грн. індексу інфляції, що разом становить 40 209 грн, та судовий збір.

Outcome: approved