Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Южного міського суду Одеської області з позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON], [INFO], [PERSON] про усунення перешкод в користування житловим приміщенням і визначення порядку користування квартирою, третя особа служба у справах дітей Южненської міської ради Одеської області. В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог, посилався на те, що з 06.09.2002 року перебував у шлюбі з відповідачем [PERSON], що зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Южненського міського управління юстиції Одеської області, актовий запис № 136, свідоцтво про укладення шлюбу серія І-ЖД № 332844. Від шлюбу має двох неповнолітніх дітей, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Але на підставі Рішення Южненського міського суду Одеської області 23.09.2013 року по цивільній справі № 519/855/13-ц позов [PERSON] до [PERSON] задоволено та шлюб між сторонами розірвано. В період шлюбу на сім'ю з трьох осіб в складі [PERSON], [PERSON] і [PERSON] отримали квартиру загальною площею 65.09 кв. м. №239 в буд. №1 по проспекту Леніна в м. Южне Одеської області, що підтверджується Ордером на житлове приміщення №741 серія АБ, виданим 17. 04. 2003 р. Виконавчим комітетом Южненської міської ради. Житлова площа квартири складається з трьох ізольованих кімнат: площею 17.18 кв. м., площею 11.56 кв. м. і площею 10.18 кв. м. Розпорядженням Фонду комунального майна Южненської міської ради №4399 від 22. 12. 2006 р. за згодою позивача квартира шляхом приватизації була передана у спільну часткову власність по 1/3 частки кожній, а саме відповідачці [PERSON],[PERSON] і [PERSON] [PERSON] зареєстрований у вказаній квартирі з 2003 року, постійно проживав в ній, здійснив ремонт, постійно ніс витрати по оплаті комунальних послуг, але з лютого 2014 року перестав сплачувати комунальні послуги, оскільки не користується ними у звязку з перешкодами відповідачів та зверненням для вирішення даного питання у судовому порядку. З серпня 2012 року з боку відповідачки [PERSON], [PERSON], [PERSON] позивачу почали чинитися перешкоди в праві користуванням житлом. Позивач був вимушений займати частину кімнати площею 17,18 кв. м., яка хоч і ізольована, але відповідачкою і дітьми використовувалася для загального користування, що унеможливлювало його нормальне існування і позбавило можливості відпочинку після роботи і нормального сну. В інші кімнати відповідачі забороняли позивачу входити. Кімнату площею 11,56 кв. м. займає відповідачка [PERSON], при цьому наші доньки вдвох займають маленьку кімнату площею 9,76 кв.м. За спірною адресою з грудня 2013 року змінені замки вхідної двері, через що позивач [PERSON] не за своєї волі там не проживає. В квартирі проживає неповнолітня донька позивача [PERSON], спілкування з якою для батька та доньки важливо для нормального розвитку дитини. В квартирі залишилися особисті речі. Відповідачі по справі чинять позивачу перешкоди в користуванні і проживанні в квартирі. Позивач [PERSON] працює у ТОВ «[PERSON] СНД» у місці Южний на вул. Індустріальній буд. 6 з 20.09.2013 року слюсарем з ремонту технологічних установок, іншого житла не має і збереження права користування і реєстрації обліку місця проживання важливо, так як у разі відсутності жила, є ймовірність, що [PERSON] прийдеться змінити місце проживання на іншу місцевість та відповідно залишитись без місця роботи, в наслідок чого він не зможе виконувати аліментні зобовязання за рішенням суду. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно положень ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування житлом відповідно до закону. Порядок користування спірним житлом має бути визначений власником, а за наявності спору - судом. Статтею 9 Житлового Кодексу України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Рівність прав та обов'язків наймача та членів його сім'ї може проявлятись в різних аспектах: оплата комунальних послуг, відшкодування спричинених збитків, збереження жилого приміщення при тимчасовій відсутності; зміна умов договору; припинення договору, та інше. Відповідно до положень ст. 156 Житлового Кодексу України, члени сім'ї власника квартири, в тому числі і один із подружжя, які проживають разом з ним в квартирі, яка йому належить, користуються житловими приміщеннями нарівні з власником квартири. Припинення сімейних відносин не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. \~ У разі припинення сімейних відносин з власником колишні члени його сім'ї не позбавляються права користування житловим приміщенням. Водночас за відсутності у власника та колишніх членів сім'ї домовленості про безоплатне користування житлом останні мають вносити квартирну плату і оплачувати комунальні послуги на тих же засадах, що і наймач (ч. 3 ст. 162 ЖК). Очевидно, що на таких осіб законом не покладається обов'язок сплачувати ці суми повністю: конкретний обсяг зобов'язання щодо розрахунків за квартирну плату та комунальні послуги визначається за угодою між колишніми членами сім'ї та власником житла. Вибуття певної особи зі складу сім'ї власника житла із збереженням за нею права на користування житлом і появою обов'язку сплачувати зазначені платежі не перетворює її на наймача житла, адже відносини найму ґрунтуються на договорі, а права колишніх членів сім'ї - на законі. Зміст ч. 1 ст. 402 ЦК дає підстави стверджувати, що в даному випадку має місце сервітут, встановлений в силу закону. В силу ст. 104 ЖК України суд вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Згідно п.2 ст. 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є право користування (сервітут). Відповідно положень ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна. В судовому засіданні позивач, представник позивача підтримали позовні вимоги, просили суд зобовязати [PERSON], [PERSON], [PERSON] не перешкоджати [PERSON] в праві користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] (Леніна) в м.Южне Одеської області, вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS] (Леніна) в м.Южне Одеської області; встановити порядок користування квартирою №239 в буд.№1 по вул.Шевченко (Леніна) в м.Южне Одеської області, виділивши [PERSON] для проживання кімнату, площею 9,76 кв.м.; залишити в загальному користуванні [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO], [PERSON], кухню, площею 10,18 кв.м., коридор, площею 10,91 кв.м., ванну, площею 2,72 кв.м., вбиральню, площею 1,26 кв.м. Відповідач [PERSON]В, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] заявлені позовні вимоги не визнала, просила в їх задоволенні відмовити, подали до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа служба у справах дітей Южненської міської ради Одеської області. Відповідач [PERSON]В подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримала зустрічну позовну заяву, а у задоволенні первісного позову просить відмовити. Третя особа служба у справах дітей Южненської міської ради Одеської області позовні вимоги [PERSON] не визнала та просила суд відмовити у їх задоволенні, а зустрічну позовну заяву задовольнити. Вислухавши позивача, представника позивача, відповідача, третю особу, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користування житловим приміщенням і визначення порядку користування квартирою, третя особа служба у справах дітей Южненської міської ради Одеської області підлягають задоволенню у повному обсязі. Таким чином суд вважає, що в частині позову про зобов'язання відповідачів усунути перешкоди у проживанні в спірній житловій квартирі шляхом вселення позивача [PERSON] в кімнату площею 9,76 кв. м. в спірній квартирі, позовні вимоги відповідають ст. 16 ЦК України, якою передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів, в зв'язку із чим підлягають задоволенню. А також суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про зобов'язання відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] не перешкоджати йому в праві користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] і встановити порядок користування квартирою, виділивши для проживання кімнату № 4 площею 9,76 кв. м. Відповідач [PERSON], [PERSON], [PERSON] подали до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа служба у справах дітей Южненської міської ради Одеської області. В обґрунтування своїх уточнених зустрічних позовних вимог, [PERSON] посилалася вся на те, що вона зі своїми доньками у рівних частках по 1/3 кожній є співвласницями квартири [ADDRESS]. Колишній чоловік [PERSON] з грудня 2013 року за спірною адресою не проживає і фактично знаходиться за іншою адресою. Відповідно до ст. ст. 16, 319, 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним цих прав. В судовому засіданні позивач за зустрічний позовом [PERSON] підтримала свої позовні вимоги, просила суд визнати [PERSON] особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] з вибуттям її в інше жиле приміщення на постійне місце проживання. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник вимоги зустрічного позову не визнали та просили суд відмовити у їх задоволенні. Відповідно до ст. 116 Житлового кодексу України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст.. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно- правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Судом встановлено, що відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] сплачувались комунальні послуги до лютого 2014 року, що підтверджує факт користування спірною квартирою шляхом здійснення оплати комунальних послуг. Відповідно до ст. 168 ЖК України, Договір найму жилого приміщення, укладений як на визначений, так і на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо наймач або особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи одному будинку (квартирі), а також у разі систематичного невнесення наймачем квартирної плати і плати за комунальні послуги. Крім того, відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Згідно із ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Позивачем не доведено факт не проживання [PERSON] за спірною адресою більш ніж шість місяців без поважних причин, оскільки з 17.09.2013 року він опарює дане право в суді і фактично не проживає за даною адресою тільки з грудня 2013 року з часу заміни [PERSON] замків вхідної двері. Акт про не проживання [PERSON] від 24 листопада 2015 року, складений комісією сусідів та затверджений директором КП «ГЖКЦ» свідчить про факт не проживання особи, але доказом добровільності такого не проживання інформації не несе. Що стосується вимог зустрічної позовної заяви про визнання [PERSON] особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] з вибуттям її в інше жиле приміщення на постійне місце проживання, то вказані вимоги не підлягають задоволенню, так як факт не проживання [PERSON] на теперішній час в спірній квартирі підтверджено показаннями сторін і пов'язаний з перешкодами, які чинять відповідачі позивачу шляхом заміни замків вхідних дверей, прямої заборони у проживанні.

Outcome: approved