Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником квартири [ADDRESS]. Окрім позивача, в квартирі зареєстровані його колишня дружина [PERSON] та її донька [PERSON] В вищевказаній квартирі відповідачі не проживають з серпня 1996 року, однак залишилися зареєстрованими за даною адресою. Крім того, факт не проживання підтверджується актом від 28.11.2017 року. Враховуючи те, що позивач не має можливості належним чином здійснювати своє право власності та користування квартирою у зв'язку із реєстрацією в ній відповідачів, він звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки не повідомили. Згідно Акту Голови правління ЖК «Аерофлот-2» у зв'язку з тим, що відповідачі тривалий час не проживають за адресою: [ADDRESS], вручити їм судові повістки немає можливості. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність відповідачів, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є квартира [ADDRESS]. Дана квартира належить на праві власності позивачу [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 10.10.1995 року, зареєстрованого за № А5114/8164. Як встановлено судом, відповідачка [PERSON] є колишньою дружиною позивача, а відповідачка [PERSON] донькою [PERSON] В спірній квартирі, окрім позивача [PERSON], на даний час зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою від 18.10.2017 року № 102/30/33661, чим створюють перешкоди для позивача у здійсненні ним права користування та розпорядження квартирою. У своїх позовних вимогах [PERSON] вказує про те, що відповідачі з серпня 1996 року у квартирі не проживають, квартплату та комунальні послуги не сплачують, у зв'язку з чим він просить усунути йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Виходячи з наведених вище норм діючого законодавства, право власності позивача на спірну квартиру, що включає право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, виникло після реєстрації цього права у встановленому законом порядку та порушується на даний час. Крім того, частиною 1 ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України зазначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, переведення майна в інше жиле приміщення, виїзд в іншій населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк, тощо. Факт непроживання відповідачів у квартирі [ADDRESS] підтверджується Актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 28.11.2017 року. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням є підставними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 352, 40 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved