Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення на його користь матеріальної шкоди в сумі 993 гривні 95 копійок та додатково 243 грн. 60 коп. судового збору і 3 грн. 00 коп. комісії банку. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилався на те, що рішенням Мисловецької сільської ради № 362 від 20 травня 2010 року його матері - [PERSON], було надано дозвіл на розробку проектної документації для приватизації 2 - х земельних ділянок, розміщених в полі № 5 Мисловецької сільської ради Підволочиського району Тернопільської області. При виділенні земельної ділянки його матері, межа з земельною ділянкою [PERSON] відповідала планам Мисловецької сільської ради Підволочиського району Тернопільської області. Однак, через порушення межових знаків зі сторони [PERSON], постійно виникали суперечки. 15 травня 2012 року комісією Мисловецької сільської ради Підволочиського району Тернопільської області було проведено розмежування земельних ділянок матері і [PERSON] з встановленням межових знаків, про що було складено акт, підписаний сторонами конфлікту, які сторони визнали. Однак, уже на осінь 2012 року відповідачка порушила встановлені межові знаки, через що дві спроби матері здійснити розробку проектної документації були невдалими, оскільки розробник проекту ( ПП [PERSON] ), з метою уникнення конфлікту, відмовлявся проводити заміри без встановлення Мисловецькою сільською радою меж або провести заміри за фактичним використанням. Участь при цьому представника Мисловецької сільської ради та неодноразові спроби за участю представників Мисловецької сільської ради відновити попередні межі ні до чого не привели, оскільки всі знаки розмітки знищувалися відповідачкою. Питання відновлення меж було вирішено лише в 2015 році, після подачі ним заяви про порушення кримінальної справи в Підволочиський РВ УМВСУ в Тернопільській області. Хвороба матері ( з літа 2013 року ) та важкий стан її здоров'я, не дозволили їй вирішити це питання у суді, тому вона не встигла завершити приватизацію земельної ділянки, здійснити державну реєстрацію прав на земельну ділянку та виготовити державний акт на право власності на земельну ділянку ( мати померла 22 квітня 2014 року ) . Він, як спадкоємець за заповітом на дану частину спадщини ( земельну ділянку 0.25 га ), прийняв спадщину, але через те, що земельна ділянка не була приватизована на момент смерті матері, питання про визнання за ним права на приватизацію вказаної земельної ділянки змушений був відстоювати в суді. В результаті ним були понесені збитки в сумі 680 ( шістсот вісімдесят ) гривень 60 копійок, а саме: судові витрати за визнання права на приватизацію - 243 ( двісті сорок три ) гривні 60 копійок; послуги нотаріуса - 468 ( чотириста шістдесят вісім ) гривень; послуги банку - 9 ( дев'ять ) гривень; витрати на копіювання та друк документів - 21 (двадцять одна ) гривня 75 копійок; витрати за відволікання від звичайних занять в сумі 291 (двісті дев'яносто одна) гривня 60 копійок (відповідно до Закону України від 28.12.2014 року № 80 - У111 мінімальна заробітна плата за одну годину становить 7 грн. 29 коп. за 5 днів х 8 годин х 7.29 = 291.60 ). Крім того, просив стягнути з відповідачки на його користь додатково 246 ( двісті сорок шість ) гривень 60 копійок, з яких - 243 ( двісті сорок три ) гривні 60 копійок - суму сплаченого ним судового збору при зверненні з даним позовом та 3 ( три ) гривні комісія банку. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, дав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. При цьому доповнив, що гроші, які він просить стягнути з відповідачки - це судові витрати, понесені ним при розгляді даної справи, а також попередньої справи, за його позовом до Мисловецької сільської ради про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки, успадкованої ним після смерті матері, оскільки через порушення межових знаків відповідачкою мати не змогла завершити приватизацію, а він нотаріально оформити успадковані після смерті матері згідно заповіту земельні ділянки і змушений був вирішувати дане питання в судовому порядку, а також витрати, понесені ним через те, що він змушений був тратити свій час на звернення в різні інстанції і не міг займатися своїми справами. Відповідачка [PERSON] позов заперечила і пояснила, що її земельна ділянка дійсно межує з земельною ділянкою, яка в 90 - х роках була виділена ще бабі, а не мамі позивача. Останні чотири роки, ще при житті [PERSON], [PERSON] постійно чіплявся до неї, неодноразово викликав різні комісії, остання з яких була в травні цього року, мотивуючи тим, що вона порушує межові знаки, через що в цьому, 2015 році, вона взагалі не садила город. Під час виходу комісій ще в 2012 році були встановлені межові знаки, яких вона не порушувала, а тому нічого платити позивачу не збирається, оскільки ні в чому не винна. Вислухавши пояснення позивача, відповідачки, свідків [PERSON] та [PERSON], колишнього і теперішнього сільських голів с. Мислова, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення часткового, виходячи з таких міркувань. Рішенням ХХ11 сесії Мисловецької сільської ради Підволочиського району Тернопільської області № 362 від 20 травня 2010 року [PERSON] (матері позивача) було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства в с. Мислова, загальною площею на полі № 5; дозволити проектній організації, яка має ліцензію на виконання землевпорядних робіт виготовити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів що посвідчують право власності на земельні ділянки; представити виготовлену технічну документацію на розгляд чергової сесії сільської ради для прийняття рішення про передачу даних земельних ділянок у власність. Оскільки земельна ділянка [PERSON] межує із земельною ділянкою [PERSON], між ними виник спір щодо розміру земельних ділянок та порушення межових знаків. 15 травня 2012 року за заявою [PERSON] постійна комісія Мисловецької сільської ради з питань агропромислового комплексу, земельних відносин та охорони довкілля за заявою [PERSON] встановила межу між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON], про що свідчить акт, складений та підписаний членами комісії і сторонами конфлікту ( [PERSON] та [PERSON] ), які попереджені про відповідальність за знищення чи порушення межових знаків і схема розмежування земельних ділянок, з якою погодилися та підписали члени комісії, а також землекористувачі [PERSON] і [PERSON] . Однак, як видно із копій заяв [PERSON], котра померла 22 квітня 2014 року, на ім'я сільського голови с. Мислова від 22 жовтня 2013 року, від 11 листопада 2013 року, на ім'я голови районної ради Підволочиського району від 20 листопада 2013 року про порушення межових знаків зі сторони [PERSON] та заяви [PERSON] від 28.04.2014 року на ім'я заступника начальника відділу Держземагенства в Підволочиському районі про відновлення межових знаків між земельними ділянками [PERSON] і [PERSON], акту обстеження межової суперечки між [PERSON] і [PERSON], складеного постійною комісією Мисловецької сільської ради 28.11. 2014 року, з якого видно, що межа, яка була встановлена 15 травня 2012 року комісією Мисловецької сільської ради між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON], порушена, межові знаки знищені. Комісія вимагала від [PERSON] приведення межі до попередніх замірів, на що була відмова, а тому сторонам рекомендували вирішити питання про відновлення старих межових знаків в судовому порядку. Факт порушення межових знаків відповідачкою підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] - голови Мисловецької сільської ради Підволочиського району Тернопільської області. Згідно заповіту [PERSON] від 09 квітня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу [PERSON] належну їй на праві власності: нерухомість, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0.25 га, розташовану на території Мисловецької сільської ради, а також все її майно та майнові права заповіла сину [PERSON] ( позивачу по справі ). У встановлений законом строк для прийняття спадщини, позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом ( заява була подана 20 серпня 2014 року), але постановою державного нотаріуса Підволочиської державної нотаріальної контори від 02 лютого 2015 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 0.25 га, розташовану на території Мисловецької сільської ради після смерті матері через відсутність правовстановлюючого документу на вищевказану земельну ділянку на ім'я спадкодавця. Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 16 березня 2015 року було частково задоволено позов [PERSON] і визнано за ним право на земельну ділянку площею 0.25 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану в полі № 5 Мисловецької сільської ради, передану [PERSON] рішенням № 362 від 20 листопада 2010 року ХХ11 сесії Мисловецької сільської ради Підволочиського району Тернопільської області в порядку спадкування за заповітом та визнано за ним право на завершення приватизації цієї земельної ділянки. Із матеріалів кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12015210150000113 від 15.04. 2015 року ( ЖЕО № 513 від 15 квітня 2015 року ) по факту самовільного заняття земельної ділянки, що знаходиться на території Мисловецької сільської ради Підволочиського району Тернопільської області, якою користується [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 197-1 КК України, закритого 29 травня 2015 року на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КК України вбачається, що лише 29 травня 2015 року, після відкриття кримінального провадження, було виявлено зміщення межі з боку [PERSON] на город [PERSON]. Комісією в складі голови сільської ради, завідувача сектору землеустрою і ринку земель Підволочиського Держземагенства, слідчого Підволочиського РВ УМВСУ в Тернопільській області в присутності позивача і відповідачки встановлені межові знаки. Наведені факти свідчать, що через порушення межових знаків відповідачкою [PERSON] [PERSON] не змогла завершити приватизацію виділеної їй земельної ділянки (земельних ділянок), а тому позивач, як спадкоємець за заповітом не зміг оформити свої спадкові права і змушений був вирішувати дане питання в судовому порядку та відповідно поніс витрати, пов'язані з розглядом попередньої і даної справи. Відповідно до вимог ст.ст. 15, 16, 20, 22 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; відновлення становища, яке існувало до порушення. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: - витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права ( реальні збитки ), в тому числі і судові витрати, які складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (ст.. 79 ЦПК України). В судовому засіданні встановлено, що при зверненні позивача до суду з позовними заявами: 22 січня 2015 року з позовом про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування на заповітом після смерті матері та 26 серпня 2015 року з даним позовом, ним щоразу було сплачено судовий збір в розмірі по 243 ( двісті сорок три ) гривні 60 копійок та по 3 ( три ) гривні послуги банку, про що свідчать квитанції №GS23827817 від 21 січня 2015 року та №GS25706332 від 26 серпня 2015 року. Крім того 02.02.2015 року позивачем згідно квитанцій № GS23916110 та №GS23916182 були сплачені грошові кошти в сумі 60 ( шістдесят вісім ) гривень за пошуки Підволочиською ДНК нотаріальних відомостей у державному реєстрі правочинів від [PERSON] та 360 ( триста шістдесят ) гривень за надання Підволочиською ДНК платних послуг (винесення постанови нотаріусом) . Крім того, 26 серпня 2015 року за копіювання документів в магазині Мобізон позивачем було сплачено грошові кошти в сумі 21 ( двадцять одна ) гривня 75 копійок та 12 ( дванадцять ) гривень 75 копійок, товарні чеки № № 0087 та 0088 долучені позивачем до справи. Таким чином відповідачка, земельна ділянка якої межує із земельною ділянкою позивача, порушила встановлені межові знаки, а тому він змушений був захищати своє право в судовому порядку і поніс певні збитки, в тому числі і витрати пов'язані з розглядом цивільних справ № 2/604/72/15 та № 2/604/347/15 ( судовий збір ), сплачений при зверненні з позовними заявами; копіювання документів, необхідних для долучення до позовних заяв; оплата послуг нотаріуса з оформленням спадщини ( постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії); звернення до правоохоронних органів що становить 955 (дев'ятсот п'ятдесят п'ять гривень) 70 копійок для відшкодування завданої йому шкоди (судових витрат), а всього з відповідачки на користь позивача слід стягнути 955 (дев'ятсот п'ятдесят п'ять ) гривень 70 копійок ( 243.60 + 3+ 243.60+ 3+ 360+ 68+ 21.75+ 12.75 =955.70). Оскільки позивач проживає в смт. Підволочиськ, являється пенсіонером, в задоволенні вимог про стягнення витрат за відволікання від звичайних занять слід відмовити. Враховуючи наведене,

Outcome: partial