Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду з уточненою позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21 листопада 2015 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі двох автомобілів. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення та Постанови від 16.12.2015 року, винесеної Саксаганським райсудом м. Кривого Рогу, яка не була оскаржена та набрала чинності 29.12.2015 року, винуватцем аварії визнано відповідача [PERSON], який знаходився за кермом автомобіля [NUMBER], власницею якого є відповідач [PERSON], що підтверджується технічним паспортом. [PERSON] передала свій автомобіль у керування [PERSON] для того, щоб він перевіз меблі, під час чого і сталася ДТП. Сам позивач був за кермом потерпілого у ДТП автомобіля «Opel Ascona», номерний знак [NUMBER]. При встановленні всіх обставин справи, зясувалося, що на автомобіль [PERSON] відсутній Поліс обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Проте, у позивача по справі, такий Поліс є за номером № АІ/5709901. Позивач вважає, що вина [PERSON] полягає в тому, що вона порушила ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме ст. 21 цього Закону, так як на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без полісу обовязкового страхування цивільно правової відповідальності, згідно ч. 3 ст. 21 при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобовязана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Так, як [PERSON] передаючи свій автомобіль для керування іншій особі, повинна була подбати про наявність всіх необхідних документів в тому числі і страхового полісу, для використання транспортного засобу, що нею не було зроблено, вона винна у тому, що позивач не може отримати матеріальну шкоду від страхової компанії, через відсутність такого полісу. Отже, якщо власник довірив керування сторонній особі він повинен потурбуватись про те, щоб забезпечити його необхідними документами. Тобто, незалежно від того, чи використовувала [PERSON] свій автомобіль, чи ні, вона не мала права передавати його у користування [PERSON] без обовязкових на те документів. Крім того, мінімальний строк, як правило, закріплений в Правилах страхування складає від 15 днів до 1 місяця. Тому, для того, щоб використати автомобіль, навіть на декілька годин, на нього потрібно було придбати страховий Поліс, тому, як його відсутність може призвести до небажаних наслідків. В звязку з цим, позивач вважає, що провина у ДТП є спільною обох відповідачів по справі. Відповідно до ч. 1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Після ДТП, всі намагання позивача звязатися з відповідачами, та домовитися про зустріч для подальшого вирішення питання мирним шляхом, були марними. Крім того, позивачем був надісланий поштовий лист з повідомленням та описом на ім»я [PERSON], де зазначалося, що [PERSON] згоден на те, щоб йому був оплачений ремонт машини згідно експертної оцінки, без відшкодування матеріальної шкоди. Для оцінки завданої від ДТП шкоди, позивач 24.11.2015 року звернувся до судового експерта. Згідно висновку експерта, сума матеріальних збитків, здійснених з технічного боку власнику пошкодженого автомобіля Opel Ascona, номерний знак [NUMBER], в цінах на 24.11.2015 року складає: 34 671, 22 грн. (тридцять чотири тисячі шістсот сімдесят одна гривня 22 коп). Таким чином, позивач довготривалий час сподівався, що відповідачі у добровільному порідку відшкодують йому шкоду, завдану його автомобілю в результаті ДТП, але оскільки відповідачі не збиралися це робити, змушений був звернутися з позовом до суду, але і після цього відповідачі знов намагаються уникнути відповідальності. Крім того, на сьогоднішній час, позивач вважає, що ДТП йому було спричинено моральну шкоду, яку він обґрунтовує тим, що для сім»ї позивача автомобіль - це зручний засіб пересування, яким він разом з дружиною їздив на роботу. На даний час він та його дружина, яка працює разом з ним на одному підприємстві, змушені добиратися до роботи двома маршрутками, що в два рази перевищує витрати. Тепер Позивачу та його дружині приходиться раніше прокидатися, щоб встигнути на першу маршрутку, він нервує та переймається, вчасно потрапити на роботу, тому що при запізненні на роботи на Позивача можуть накласти штраф та залишити його без преміальних виплат, що впливає на моральний стан Позивача. При визначенні моральної шкоди позивач виходив із вини відповідача, глибини моральних страждань, а також позивач вважає, що моральну шкоду відшкодувати у повному обсязі неможливо так як немає матеріального критерію визначеного розміру завданої моральної шкоди. В звязку з усім вищезазначеним позивач просить суд винести рішення, яким усю відповідальність покласти на обох відповідачів солідарно, та стягнути з [PERSON] на його [PERSON] користь, матеріальну шкоду у розмірі 17 335, 61 грн., витрати на експерта у розмірі - 600, 00 грн., моральну шкоду у розмірі - 5 000, 00 грн, судовий збір у розмірі - 275, 60 грн. Стягнути з [PERSON] на користь позивача [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 17 335, 61 грн., витрати на експерта у розмірі - 600, 00 грн., моральну шкоду у розмірі - 5 000, 00 грн., судовий збір у розмірі - 275, 60 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] повністю підтримали уточнені позовні вимоги позивача, просять суд задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо задоволення вимог позивача в частині стягнення з [PERSON] матеріальної та моральної шкоди, оскільки постановою Саксаганського районного суду визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, саме водія - [PERSON], аж ніяк не власника транспортного засобу, про що також свідчать письмові заперечення [PERSON] долучені до матеріалів справи. Тому вважає, вимоги заявлені позивачем до відповідачки є необґрунтованими та не доведеними. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та обєктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про достатність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21 листопада 2015 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі двох автомобілів. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення та Постанови від 16.12.2015 року, винесеної Саксаганським райсудом м. Кривого Рогу, яка не була оскаржена та набрала чинності 29.12.2015 року, винуватцем аварії визнано відповідача [PERSON], який знаходився за кермом автомобіля [NUMBER], власницею якого є відповідач [PERSON], що підтверджується технічним паспортом. [PERSON] передала свій автомобіль у керування [PERSON] для того, щоб він перевіз меблі, під час чого і сталася ДТП. Сам позивач був за кермом потерпілого у ДТП автомобіля «Opel Ascona», номерний знак [NUMBER]. Після ДТП, всі намагання позивача звязатися з відповідачами, та домовитися про зустріч для подальшого вирішення питання мирним шляхом, були марними. Крім того, позивачем був надісланий поштовий лист з повідомленням та описом на ім»я [PERSON], де зазначалося, що [PERSON] згоден на те, щоб йому був оплачений ремонт машини згідно експертної оцінки, без відшкодування матеріальної шкоди. Для оцінки завданої від ДТП шкоди, позивач 24.11.2015 року звернувся до судового експерта. Згідно висновку експерта, сума матеріальних збитків, здійснених з технічного боку власнику пошкодженого автомобіля Opel Ascona, номерний знак [NUMBER], в цінах на 24.11.2015 року складає: 34 671, 22 грн. (тридцять чотири тисячі шістсот сімдесят одна гривня, 22 коп.). Таким чином, позивач довготривалий час сподівався, що відповідачі у добровільному порідку відшкодують йому шкоду, завдану його автомобілю в результаті ДТП, але оскільки відповідачі не збиралися це робити, змушений був звернутися з позовом до суду. Крім того, на сьогоднішній час, позивач вважає, що ДТП йому було спричинено моральну шкоду, яку він обґрунтовує тим, що для сім»ї позивача автомобіль - це зручний засіб пересування, яким він разом з дружиною їздив на роботу. На даний час він та його дружина, яка працює разом з ним на одному підприємстві, змушені добиратися до роботи двома маршрутками, що в два рази перевищує витрати. Тепер Позивачу та його дружині приходиться раніше прокидатися, щоб встигнути на першу маршрутку, він нервує та переймається, вчасно потрапити на роботу, тому що при запізненні на роботи на Позивача можуть накласти штраф та залишити його без преміальних виплат, що впливає на моральний стан Позивача. При визначенні моральної шкоди позивач виходив із вини відповідача, глибини моральних страждань, а також позивач вважає, що моральну шкоду відшкодувати у повному обсязі неможливо так як немає матеріального критерію визначеного розміру завданої моральної шкоди. Обставини наведені в позовній заяві також повністю підтверджуються наступними письмовими доказами: ●а.с. 6 копія паспорту позивача ●а.с.8 копія постанови суду відносно [PERSON] ●а.с.9 копія ІПН позивача, копія квитанції ●а.с.10-35 висновок експертного автотоварознавчого дослідження з додатками ●а.с.36 копія посвідчення водія [PERSON] ●а.с.103 відповідь МТСБУ на запит суду ●а.с.126-130 фототаблиця до заперечення Відповідно до вимог п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди. Згідно з ч. 1,2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права. Нормами ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які особа зазнала у звязку із ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, які особа зазнала у звязку з пошкодженням її майна, відшкодовується грішми, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Згідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичний особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка спричинила шкоду, при наявності вини. Статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України встановлено відповідальність за завдання шкоди особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідальність у таких випадках несе винна в завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи людина, яка керувала автомобілем та з вини якої сталася ДТП. Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Згідно п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Згідно п. 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» викладених у листі Міністерства юстиції України від 13.05.2004 року № 35 13/797, не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь який її розмір може мати суто умовний вираз. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що внаслідок ДТП, винним в якій є відповідач [PERSON], позивачу спричинено матеріальну та моральну шкоду. Позовна заява в частині матеріального позову повністю знайшла своє підтвердження. При визначенні моральної шкоди, спричиненої позивачу, суд виходить з глибини вини відповідача, його ставлення до події, та глибини моральних страждань позивача, та вважає що сума моральної шкоди, визначена позивачем підлягає задоволенню частково в частині суми, яку позивач просив суд стягнути з одного відповідача, та яка дорівнює 5 000,00 грн. В задоволенні позовних вимог\~[PERSON] до [PERSON] слід відмовити. Згідно статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial