Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 03.07.2014р. між ним та відповідачкою [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Гостинцівської сільської ради Мостиського району Львівської області, про що зроблено актовий запис за №06. Від даного шлюбу у них народилася одна дитина: дочка [PERSON], [INFO] Зазначає, що спільне життя з відповідачкою [PERSON] не склалося та поступово погіршувалося через різні погляди на шлюб ті сім'ю. З цього приводу між ними виникали сварки та непорозуміння, які призвели до втрати почуття поваги та довіри один до одного, що і стало причиною розпаду їхньої сім'ї. Стверджує, що проживають з відповідачкою окремо, не підтримують з нею подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, кожен з них живе своїм особистим життям. Вважає, що примирення між ними неможливе. Вказує, що їх малолітня дочка [PERSON] проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS] проте згоди щодо визначення місця проживання дитини і передачі такої на його (позивача) піклування та виховання з відповідачкою [PERSON] не досягнуто. Вважає, що подальше проживання дочки саме разом з ним, позивачем, сприятиме в повній мірі інтересам дитини та її розвитку, оскільки працевлаштований, має можливість забезпечити дочці належні умови проживання та займатися її вихованням. Крім того, стверджує, що не чинитиме жодних перешкод для спілкування дочки з відповідачкою [PERSON] З огляду на наведені обставини, просить суд розірвати шлюб між ним, позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON], а також визначити місце проживання малолітньої дитини - дочки [PERSON], [INFO], залишити її для подальшого виховання та утримання разом з ним за адресою: [ADDRESS] Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, покликаючись на обставини, що викладені в позовній заяві. Понесені ним судові витрати просить залишити за ним. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала. Підтвердила ті обставини, на які покликався позивач [PERSON] Вважає, що подальше підтримання подружніх відносин з позивачем є неможливим, а тому наполягає на розірванні шлюбу між ними. Також зазначила, що не працевлаштована та має намір виїхати за кордон, а тому вважає за доцільне, щоб після розірвання шлюбу їхня дочка [PERSON] проживала саме разом з позивачем та перебувала на його вихованні та утриманні. Представник третьої особи - Мостиської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування в судовому засіданні вказала, що не заперечує щодо задоволення позовних вимог [PERSON] в частині визначення місця проживання дитини [PERSON], [INFO], залишення її для подальшого виховання та утримання саме разом з ним за адресою: [ADDRESS] Ствердила, що органом опіки та піклування встановлено, що [PERSON] має постійне місце праці, де характеризується позитивно, такий піклується про дочку, через що виявлена прихильність дитини до батька та бажання проживати саме разом з ним; батько відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов'язків; додержується інтересів дитини; має упорядковане житлове приміщення, стабільний дохід, створив належні умови для виховання, розвитку, навчання та відпочинку дитини. Вважає, що визначення місця проживання дитини з одним із батьків не відбивається на батьківських правах іншого із батьків. Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 03 липня 2014 року, який зареєстрований виконавчим комітетом Гостинцівської сільської ради Мостиського району Львівської області, про що зроблено актовий запис за №06. Від даного шлюбу в сторін народилася дитина: дочка [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. У відповідності до ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами постійно виникають непорозуміння та сварки через протилежні погляди на шлюб, сімейні цінності та уклад в сім'ї, відсутнє взаєморозуміння, а також відсутні почуття поваги та довіри. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, їх шлюб існує формально, збереження сім'ї неможливе, сімейно-шлюбні відносини між подружжям не підтримуються протягом тривалого часу. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються: свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 03.07.2014 року; копією свідоцтва про народження дитини [PERSON], [INFO]; довідками про складі сім'ї сторін по справі. Враховуючи вищенаведене, зокрема те, що сторони не мають наміру зберегти шлюб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу відповідають дійсній волі чоловіка та дружини, примирення між сторонами неможливе, їхня сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін і після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхньої дитини, що має істотне значення. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON], залишення її для подальшого виховання та утримання разом з батьком [PERSON] суд вважає за необхідне зазначити наступне. На даний час малолітня дочка сторін - [PERSON], [INFO], - проживає разом з батьком - позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Відповідачка [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] та така у судовому засіданні надала згоду на визначення місця проживання дочки [PERSON], в тому числі на залишення дитини для її подальшого виховання та утримання разом з батьком [PERSON] У відповідності до вимог ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, а також зобов'язані поважати дитину. Відповідно до вимог ст.ст. 151, 153 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, право залучати до виховання інших осіб обирати форми і методи виховання дитини, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, а також мають право на безперешкодне спілкування з дитиною. Статтею 155 Сімейного кодексу України передбачено, що здійснення батьками своїх батьківських обов'язків має ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст. 157 СК України, той із батьків, який проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той а батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, який проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до ст.ст.160, 161 Сімейного Кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно п.7 ст.7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п.8 ст.7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право і рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність з створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Таким чином, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо про те, з ким із них залишається дитина, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Згідно висновку Мостиської РДА Львівської області як органу опіки та піклування № 02-29/974 від 11.06.2018 року після розірвання шлюбу між сторонами визначено місце проживання дитини - [PERSON], [INFO], разом з батьком [PERSON] за місцем його проживання та реєстрації за адресою: [ADDRESS] Також зазначеним висновком встановлено що проживання малолітньої [PERSON] разом з батьком буде відповідати інтересам самої дитини, оскільки батько має постійне місце праці, де характеризується позитивно та його робочий час дозволяє займатись дочкою; такий отримує стабільний дохід та має можливість утримувати дочку; батько піклується про дочку, через що виявлена прихильність та довіра дитини до батька; відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов'язків; додержується інтересів дитини; має упорядковане житлове приміщення; створив належні умови для виховання, розвитку, навчання та відпочинку дитини; усвідомлює відповідальність щодо належного утримання та виховання дочки [PERSON]. Узагальнюючи, зокрема беручи до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, а також враховуючи те, що позивач є рідним батьком дитини - [PERSON], [INFO], такий є працездатним, має постійне місце праці та стабільний регулярний дохід, мешкає в належних для проживання та виховання дитини умовах, наполягає на реалізації свого права доглядати, утримувати та піклуватись дочкою, має можливість та бажання займатись її вихованням, про що свідчить даний позов до суду, сторони в судовому засіданні досягли згоди щодо місця проживання дитини - за місцем проживання і реєстрації батька, обставин, які б перешкоджали визначенню місця проживання дитини за вказаною адресою та передачі її на виховання та утримання батьку не встановлено, суд з урахуванням думки представника органу опіки та піклування приходить до висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON].), залишення її для подальшого виховання та утримання разом з батьком - позивачем [PERSON] Відповідно до ст.141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Таким чином, визначаючи місце проживання малолітньої [PERSON] з батьком, позивачем по справі, суд не позбавляє матері, відповідачки по справі, права та можливості особистого спілкування з дитиною, обов'язку брати участь у її вихованні. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З урахуванням вищенаведеного, позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо понесених позивачем судових витрат, то такі з урахуванням думки позивача [PERSON], слід залишити за ним.

Outcome: approved