Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] про визнання спадкового договору недійсним. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що вона являлась цивільною дружиною [PERSON], який був власником квартири [ADDRESS]. 15 квітня 2014 року її цивільним чоловіком було укладено Спадковий договір (далі Договір), який було посвідчено приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано у реєстрі за № 1472, відповідно до якого відповідач набуває право власності на квартиру [ADDRESS] після смерті відчужувача [PERSON] та належного виконання умов договору і державної реєстрації права власності на зазначене в договорі майно. Зазначає, що її цивільний чоловік [PERSON] помер 01 серпня 2015 року. Відтак, до відповідача по справі саме з 01 серпня 2015 року перейшло право власності на квартиру, яка належала померлому. Оскільки, на момент смерті відповідач належним чином не виконувала покладених на неї договором умов, то, вважає, що вказаний Договір слід визнати судом недійсним. До початку розгляду судом справи по суті, в судовому засіданні, яке відбулось 18 липня 2016 року позивач, змінила підстави позову, просить суд визнати Договір недійсним посилаючись на те, що [PERSON] уклав оспорюваний Договір під впливом помилки, оскільки неправильно сприймав фактичні обставини вчиненого правочину. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримала, з змінених підстав викладених у позові та у заяві про зміну підстав позову. Просить суд, визнати недійсним вище зазначений Спадковий договір, який вчинено під впливом помилки померлого [PERSON] Представник відповідача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що ніякої помилки при укладенні оспорюваного Договору [PERSON] допущено не було та що його довіритель добросовісно виконувала умови Договору. Крім того зазначав, що позов пердявлено особою, яка немає права його оскаржити. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі приходить до наступного: Судом встановлено, що 15 квітня 2014 року [PERSON], з однієї сторони, та відповідачем [PERSON], з другої сторони, укладено Спадковий договір, який було посвідчено приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано у реєстрі за № 1472, відповідно до якого відповідач набуває право власності на квартиру [ADDRESS] після смерті відчужувача [PERSON] та належного виконання умов договору і державної реєстрації права власності на зазначене в договорі майно. [PERSON] помер 01 серпня 2015 року, відтак, до відповідача саме з 01 серпня 2015 року перейшло право власності на майно, а саме квартиру [ADDRESS]. Відповідно до статей 202 та 203 ЦК України, правочином визнається дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, є: - зміст правочину не може суперечить ЦК України,іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; - особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; - правочин має вчинятися у формі, встановленій законом й бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У відповідності до положень частини 3 статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частиною 1 статті 229 ЦК України передбачено, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення, зокрема, має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін. Зважаючи на аналіз цієї норми законодавства суд приходить до висновку, що під помилкою слід розуміти неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення. При цьому слід ураховувати, що на волю особи не впливали ані сторонні особи, ані інші причини, тобто не було деформації волі ззовні. Помилкове уяв\-лення особи про певні обставини, що мають значення для правовідносин, які складаються внаслідок вчинення правочину, було сформоване самою особою, її світоглядом, власними уявленнями та оцінками. Помилці може сприяти відсутність належної обач\-ності, переоцінка учасником правочину свого досвіду чи можливостей. В абзаці 2 пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивіль\-них справ про визнання правочинів не\-дійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року розяснено, що обставини, від\-носно яких помилилася сторона право\-чину (ст. 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно існувала, а також те, що вона має істотне значення. У даному випадку наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення оспорюваного Договору, суд визначає не тільки за текстом оспорюваного договору в якому п. 7 суперечить п. 10, та розяснення нотаріусом суті договору, а й за такими\~обставинами як: вік позивача (на день укладення договору позивачу було 65 років), його стан здоровя, зловживання алкогольними напоями, в звязку з чим проходження лікування у психіатричній лікарні, та потреба у звязку із цим у догляді. Як було встановлено в судовому засіданні з пояснень, наданих представником позивача, [PERSON] мав на меті оформлення відповідачем над ним постійного догляду, як над людиною похилого віку за рахунок своєї пенсії, що підтверджується ксерокопією довіреності, виданої [PERSON] на імя [PERSON], на розпорядження його пенсійним рахунком, яка міститься в матеріалах справи. З показів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], наданих у судових засіданнях, судом встановлено що [PERSON] за життя мав намір залишення належної йому квартири [ADDRESS] позивачу по справі, що підтверджується ксерокопією Заповіту від 15 листопада 2011 року, складеного [PERSON] на імя [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 4636. Крім того, дані обставини підтверджуються показами свідка [PERSON], яка показала, що оскільки її чоловік є адвокатом, то [PERSON], по сусідськи, неодноразово звертався до нього з питань розпорядження майном та постійно висловлював свої наміри щодо залишення свого майна, у разі смерті, своїй співмешканці [PERSON] Покази допитаного в якості свідка нотаріуса [PERSON], які було надано в судовому засіданні 26 грудня 2017 року оцінюються судом критично, оскільки, як зазначила в судовому засіданні свідок, за укладенням оспорюваного Договору до неї звернулась відповідач у справі. Частиною 3 статті 1307 ЦК України передбачено, що за Спадковим договором відчужувач має право призначити особу, яка буде здійснювати контроль за виконанням спадкового договору після його смерті. У разі відсутності такої особи контроль за виконанням спадкового договору здійснює нотаріус за місцем відкриття спадщини. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] при укладенні оспорюваного Договору не призначалась особа, яка здійснювала б контроль за виконанням спадкового договору, а отже приватний нотаріус, мала б здійснювати особистий контроль за його виконанням. В судовому засіданні було встановлено, що нотаріус [PERSON] здійснювала вихід до квартири [ADDRESS] декілька раз до укладення Договору та декілька раз після його укладення, за наполяганням відповідача. Свідок стверджувала, що відповідач [PERSON] здійснювала догляд за померлим [PERSON] належним чином, умови проживання [PERSON] були задовільними. Дані покази суд оцінює критично, оскільки вони спростовуються відеоматеріалом умов проживання [PERSON] та його співмешканки [PERSON], які було оглянуто в судовому засіданні, а також показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Посилання представника позивача стосовно того що [PERSON] не може бути позивачем у даній справі не заслуговують на увагу, оскільки, коло осіб, які можуть звернутися до суду з позовом про визнання правочину недійсним як вчиненого внаслідок по\-милки, сттаттею 229 ЦК України не обмежуєть\-ся. Обмеження має місце в ч. 1 ст. 1308 ЦК України в якій зазначено, що спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача з підстав невиконання набувачем розпоряджень відчужувача, тобто з зазначеної підстави інші особи не мають права розірвати спадковий договір. Відповідно до правової позиції ВСУ у справі № 6-605 цс-16 від 25.05.2016 року оспорювати правочин може також особа /заінтересована особа/, яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним /частина третя статті 215 ЦК України/, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона /сторони/ правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Згідно рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29.07.2015 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сімєю більше десяти років, а отже фактично, були подружжям. Відтак суд приходить до висновку, що оскільки від оспорюваного спадкового договору залежить подальша можливість законної реалізації прав [PERSON], то остання є належним позивачем у даній справі. Судом критично оцінюються пояснення представника позивача стосовно того, що позивач не зверталась до органів нотаріату з заповітом на спірну квартиру, оскільки, як було встановлено в судовому засіданні, вказану квартиру, відповідно до договору купівлі-продажу від 05 вересня 2015 року, через місяць після смерті [PERSON], [PERSON] було відчужено на користь третьої особи, позивач є інвалідом 1 групи і спадковий договір було укладено після заповіту, а спадковий договір скасовує раніше складений заповіт. Зважаючи на вище викладене суд приходить до висновку, що на момент укладення спадкового договору між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] мав хибні уявлення про права та обовязки сторін оспорюваного Договору, а відтак дані обставини слід рахувати під\-ставою визнання правочину недійсним, як вчиненого під впливом помилки щодо обставин, які мають істотне значення, а тому позовні вимоги позивача [PERSON] слід задоволити. На підставі викладеного,

Outcome: approved