Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що вони з відповідачкою зареєстрували шлюб 18 листопада 2010 року у виконкомі Волосянської сільської ради Великоберезнянського району за актовим № 13. Від шлюбу в них народилися двоє дітей: донька [PERSON],[INFO] та донька [PERSON],[INFO]. Позивач зазначив в позові, що вони з відповідачкою мають різні характери, постійно сперечаються. Кожен з них має свій життєвий шлях. Біля трьох місяців вони не проживають разом і не мають наміру продовжувати проживати. Вони втратили один до одного відчуття довіри, поваги та любові. Спільне господарство не ведеться. Примиритись не бажають. Крім того, позивач просить визначення місця проживання доньки [PERSON] разом з матір'ю, а доньку [PERSON] разом з ним. На підставі викладеного позивач просить їхній шлюб розірвати та визначити місце проживання неповнолітньої доньки [PERSON] з ним, а доньку [PERSON] залишити на вихованні на утриманні з відповідачкою. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, наведених в ньому. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов визнала повністю. Представник органу опіки та піклування Великоберезнянської районної державної адміністрації Шіпош І.І. в судове засідання також не з'явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, також надала суду висновок служби у справах дітей про визначення місця проживання дітей. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачкою був зареєстрований шлюб 18 листопада 2010 року у виконавчому комітеті Волосянківської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області, який на даний час існує лише формально, оскільки сторони не проживають разом. За таких обставин подальше спільне проживання подружжя є неможливим. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Крім того, від шлюбу у подружжя народилися діти: дочка [PERSON],[INFO] та [PERSON],[INFO], які проживають разом з відповідачкою. Відповідно до висновку служби у справах дітей від 09.03.2017 р. №01-09/104 про визначення місця проживання дітей, служба у справах дітей вважає доцільним визначити місце проживання дітей : доньки [PERSON],[INFO] з батьком [PERSON], донки [PERSON],[INFO] з матір'ю [PERSON]. Відповідно до ч.4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визначення його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Згідно зі ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено судом, на підставі звернення позивача, органом опіки та піклування Великоберезнянської районної державної адміністрації здійснювалася перевірка та розгляд питання про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], в ході якої було обстежено житлово-побутові умови батька дітей [PERSON] за адресою [ADDRESS], та [PERSON] (матері дітей) за адресою [ADDRESS]. В ході обстеження були складені акти обстежень умов проживання родин, які в обох батьків створені хороші. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року ( ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Крім цього, принципами Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної асамблеї ООН 29.11.1959 року, передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір?'ю. Вирішуючи заявлений позов, суд зазначає про те, що у даній справі як мати, так і батько мають належні житлово-побутові умови для забезпечення дитини усім необхідним для її розвитку. Статтею 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. На підставі викладеного, суд вважає що позов про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей підлягає до задоволення.

Outcome: approved