Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом (в подальшому уточнений) до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 18.06.2011 сторони перебували у шлюбі, який розірвано за рішенням суду від 12.09.2018р. Від шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] . На даний час фактично дитина проживає разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] . З метою визначення порядку зустрічей з дитиною, позивач звернувся із відповідною заявою до Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації. Згідно розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 19.11.2018 №547 «Про порядок зустрічей з малолітнім [PERSON] , 2012р.н.» визначено порядок участі позивача у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , де серед іншого, зазначено, що дитина проводить разом із батьком 30 днів під час літніх канікул дитини. Також позивач зазначає, що він має наміри та можливість разом із сином тимчасово виїхати за межі України на відпочинок та для його оздоровлення, однак мати - відповідач по справі, не бажає надати згоду на виїзд дитини за межі України. Посилаючись на ст.ст. 7, 141, 150, 153, 155 СК України, ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Конституцію України, позивач просить суд, - надати дозвіл гр. України, батьку дитини - [PERSON] , на тимчасовий виїзд сина [PERSON] за межі України до Турецької Республіки (Туреччини) - з метою відпочинку та оздоровлення без письмової згоди та супроводу матері [PERSON] з обов`язковим повернення на територію України дитини, строком дії з 15 червня 2019 року по 15 вересня 2019 року. Ухвалою суду від 22.02.2019 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовчий розгляд справи у відкритому судовому засіданні з викликом сторін. 11.03.2019 через канцелярію суду надійшло письмове клопотання позивача [PERSON] про перехід із загального позовного провадження у спрощене позовне провадження. Ухвалою суду від 26.04.2019 клопотання позивача задоволено. Визначено розглядати дану цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Призначене судове засідання. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, до початку надав заяву від 13.05.2019, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі з урахуванням заяви щодо уточнення позовних вимог від 02.05.2019. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, хоча повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Відзив на позовну заяву не подано. Суд, на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В судове засідання представник третьої особи - Служба у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації не з`явився. До початку надав суду письмові пояснення за вих. № 100/09-1713 від 25.04.2019 за підписом начальника Служби Антошко І., з яких вбачається, що служба у справах дітей підтримує позов щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , за межі України без згоди матері - [PERSON] , оскільки це позитивно вплине на рівень світогляду дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток малолітнього, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов`язків. Також просили проводити розгляд справи без участі представника Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації. Представник третьої особи - Служба у справах дітей Черкаської міської ради, Яковлев А.О. , який діє на підставі довіреності, в судове засідання не з`явився. До початку надав заяву від 13.08.2019 про розгляд справи за відсутності представника даної третьої особи. Зазначив, що при прийнятті рішення покладається на розсуд суду та просив прийняти таке рішення, яке б не суперечило інтересам дитини. Враховуючи думку учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, сторони по справі мають сина [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає із відповідачем - своєю матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Крім того, встановлено, що шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Придніпровського райсуду м. Черкаси від 12.09.2018 у справі № 711/5851/18. Розпорядженням № 547 від 19.11.2018 Голосіївської районної в місті Києві державною адміністрацією «Про порядок зустрічей з малолітнім - [PERSON] , 2012 р.н.» визначено порядок зустрічей батьку - [PERSON] , у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON] , [INFO] , зокрема, у канікулярний період за домовленістю з матір`ю дитини - 30 днів літніх канікул. Позивач [PERSON] звертався у письмовій формі до відповідача [PERSON] з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за межі України, що підтверджується листом (проханням) щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд спільної дитини [PERSON] за кордон без супроводу матері від 28.01.2019р. Також встановлено, що позивач [PERSON] надає матеріальну допомогу на утримання дитини, зокрема, перераховує кошти на банківську картку матері дитини для утримання дитини, сплачує послуги приватного садочка «Ліко Світ», купує продукти харчування, ліки та одяг для дитини тощо, про що свідчать надані квитанції та інші платіжні документи. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України). Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. За приписами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом частин 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч. 1 ст. 33 Конституції України). Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Правила перетинання державного кордону громадянами України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16- річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. На виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Статтею 18 Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Таким чином, діючим законодавством не встановлені обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлюється певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Суд вважає, що інтереси батьків мають право на реалізацію такою мірою та в такий спосіб, які відповідатимуть саме інтересам забезпечення повноцінного розвитку та зростання неповнолітньої дитини. Відповідач не надав доказів, які б свідчили про те, що надання дозволу батьку дитини - позивачу [PERSON] на тимчасовий виїзд дитини за межі України до Турецької Республіки, суперечитиме інтересам малолітньої дитини. Також, суд має виходити з того, що правам батька малолітньої дитини кореспондують відповідні обов`язки, які мають виконуватись батьками. Крім того, при вирішенні даного спору, суд враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 04 липня 2018 року по справі № 712/10623/18, де зазначено, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. За таких обставин, суд вважає, що з метою додержання інтересів дитини та для забезпечення її гармонійного, духовного, морального розвитку та оздоровлення, позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. При цьому, як зазначалось, судом враховані обставини, за яких відповідач не надав жодних заперечень проти позову, третя особа висловила свою позицію у поясненнях щодо можливості задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, сплачений позивачем [PERSON] судовий збір в розмірі 768,40грн. (квитанція №1 від 07.02.2019) слід відшкодувати останньому за рахунок відповідача [PERSON] . На підставі викладеного та,

Outcome: approved