Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Садгірського районного суду м. Чернівці з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення. В позовній заяві посилається на те, що 29.03.2017 року, приблизно о 11:40 год., відповідач [PERSON], керуючи автомобілем марки «Renault-Kango», номерний знак [NUMBER], рухався по вулиці Каштановій в місті Чернівцях зі сторони вулиці Учительської в напрямку с. Шубранець Заставнівського району Чернівецької області, наближаючись до будинку № 108-В на вулиці Каштановій, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки та неправильно застосував прийоми керування транспортним засобом, в результаті чого допустив зіткнення з їдучим попереду попутним мікроавтобусом марки «Opel-Vivaro», номерний знак [NUMBER], яким керував чоловік позивачки [PERSON] Зазначає, що в момент зіткнення автомобіля, яким керував відповідач [PERSON] з автомобілем, яким керував її чоловік [PERSON], позивачка перебувавала як пасажир в салоні автомобіля « Opel-Vivaro», інших пасажирів в автомобілі не було в цей час, автомобіль рухався зі швидкістю приблизно 40 км/год. Вказує, що після того, як водій автомобіля, в якому вона перебувала як пасажир увімкнув лівий поворот, щоб повернути ліворуч на прилеглу вулицю, і почав виконувати маневр повороту, вона почула звук шин автомобіля позаду їхнього автомобіля, і після цього відбувся сильний удар у праву задню частину автомобіля, в якому вона перебувала як пасажир. Позивачка зазначає, що вказану дорожньо-транспортну пригоду водій [PERSON] скоїв в результаті порушення та невиконання вимог пунктів 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху, які вимагають від водія у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди, а також у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год. На місце події дорожньо-транспортної пригоди негайно ж була викликана швидка медична допомога, яка доставила позивачку у Чернівецьку міську лікарню швидкої медичної допомоги, вже в лікарні в травматологічному пункті вона була оглянута черговим лікарем-травматологом та нейрохірургом, поставлений був діагноз: «закритий перелом шилоподібного паростка лівої променевої кістки, забій грудного відділу хребта та грудної клітки», позивачці була зроблена гіпсова пов'язка на лівій верхній кінцівці в ділянці променево-зап'ясткового суглобу та зроблена рентгенографія ОГК, ГВХ. Вважає, що тілесні ушкодження настали з вини [PERSON] внаслідок зіткнення автомобіля, яким він керував, з автомобілем, в якому вона перебувала як пасажир, і вони відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що призвели до тривалого розладу здоров'я. Зазначає, що вироком Садгірського районного суду міста Чернівці від 20.09.2017 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та йому призначено покарання у виді обмеження волі строком на один рік без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі пункту «в» ст. 1 Закону України « Про амністію у 2016 році» його звільнено від відбуття покарання. Під час розгляду даного кримінального провадження у суді [PERSON] допитаний як обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України визнав повністю та пояснив суду, що всі обставини, викладені у обвинуваченому акті відповідають дійсним обставинам справи і все так і було в дійсності. Позивачка вважає, що неправомірними суспільно-небезпечними діями відповідача їй завдані немайнові втрати, спричинені моральні страждання, які позначили негативні зміни у її житті. В момент отримання тілесних ушкоджень вона перенесла значний фізичний біль, пережила емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, страху за своє життя і здоров'я. Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу на лікування, проведення правових заходів, обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. На основі зазначеного, просить суд, стягнути з відповідача [PERSON] на її користь моральну шкоду в розмірі 32 000 гривень, а також просить стягнути на її користь судові витрати та витрати на правову допомогу в розмірі 3 200 гривень. Представник позивачки адвокат [PERSON] позовні вимоги позивачки підтримав в повному обсязі, дав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, та згідно відзиву на позовну заяву вказав, що відповідач згідний відшкодувати моральну шкоду позивачці в розмірі 3200 грн., в іншій частині вважають, позовні вимоги необґрунтованими, оскільки дорожньо транспортна пригода, яка мала місце 29.03.2017 року, спричинена не тільки з вини відповідача, а винуватцями даної ДТП є як водій автомобіля «Renault-Kango», номерний знак [NUMBER], так і водій автомобіля марки «Opel-Vivaro», номерний знак [NUMBER], в якому перебувала позивачка. Крім того, вважають, що розмір моральної шкоди, який зазначає позивачка в позові, не підтверджується відповідними доказами, а також, вимога щодо стягнення розміру витрат на правову допомогу в розмірі 3200 грн. є недоведеною. Суд, заслухавши пояснення позивачки, її представника [PERSON], представника відповідача адвоката [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що згідно вироку Садгірського районного суду міста Чернівці від 20.09.2017 року, [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді обмеження волі строком на один рік без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі пункту «в» ст. 1 Закону України « Про амністію у 2016 році» його звільнено від відбуття покарання. Вказаним вироком Садгірського районного суду міста Чернівці від 20.09.2017 року встановлено, що обвинувачений, [PERSON], 29.03.2017, приблизно о 11 годині 40 хвилин, керуючи автомобілем марки «Renault-Kango», номерний знак [NUMBER], рухався по вул. Каштановій в м. Чернівці, зі сторони вул. Учительської в напрямку с. Шубранець, Заставнівського району, на швидкості більше 60 км/год., що перевищує допустиму в межах населеного пункту. Наближаючись до будинку № 108-В вказаної вулиці, водій [PERSON], не вибравши безпечної швидкості руху, не врахувавши дорожньої обстановки та неправильно застосувавши прийоми керування транспортним засобом, допустив зіткнення з їдучим попереду попутнім мікроавтобусом марки «Opel Vivaro», номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], в салоні якого в якості пасажира перебувала його дружина [PERSON] Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажиру мікроавтобуса марки «Ореl Vivarо» [PERSON], [INFO], у відповідності до висновку СМЕ № 742 від 22.06.2017 спричинено тілесні ушкодження у вигляді синця по передній поверхні правої гомілки в верхній третині та розриву дистального променево-ліктьового синдесмозу лівого променево-запясткового суглобу, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що призвели до тривалого розладу здоровя. Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди та факти встановлені при розгляді кримінальної справи є преюдиціальними фактами при розгляді цивільної справи. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Частиною 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Як роз'яснено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 9 вказаної Постанови роз'яснено, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. В судовому засіданні встановлено наявність моральної шкоди у позивачки [PERSON], протиправність діяння її заподіювача відповідача [PERSON], наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, суд вважає що у зв'язку із ушкодженням здоров'я, заподіяного вчиненням відповідачем [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, була завдана позивачці моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та душевних стражданнях, моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих зв'язків, через неможливість продовження хоча і тимчасово активного життя та інших негативних явищах. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд виходить із характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнала позивачка, характеру немайнових втрат ( їх тривалості, можливості відновлення тощо), тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Враховуючи те, що позивачка визначає межі відшкодування моральної шкоди у кратному відношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд приходить до висновку, що відшкодуванню підлягає моральна шкода у розмірі семи мінімальних заробітних плат, що становить 26 061 гривень. Статтею 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із частиною 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила, або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, розрахунків тощо). Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат позивачкою надано договір про надання правничої допомоги від 12.07.2017 року, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 124 від 28.01.1994 року, акт виконаних робіт по договору про надання правничої допомоги, опис робіт (наданих послуг) адвокатом, квитанцію про сплату наданих послуг. Суд вважає, що витрати на правничу допомогу є співмірними зі складністю справи та наданими послугами, часом, витраченим на надання послуг, обсягом наданих послуг, значенням справи для сторони. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність доказів фактичного понесення витрат на правничу допомогу позивачкою. Враховуючи те, що позовні вимоги судом задоволені частково в розмірі 81 відсотку ціни позову, відповідач повинен відшкодувати позивачці судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог, що складає 492,00 грн., та 2592,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial