Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» про стягнення моральної шкоди у зв`язку з виробничою травмою. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 24.05.2011 року по 06.03.2019 року перебував в трудових відносинах з відповідачем в шкідливих та небезпечних умовах праці. 18.09.2018 року при виконанні виробничого завдання на обслуговування конвеєра лави СП-326 та демонтаж рами металевого аркового кріплення КМП-АЗК/13,4 у конвеєрній виробці 19 східної лави пласта С11 під засув головки конвеєра позивача було травмовано в поперекову частину тіла. Адміністрацією підприємства було складено акт № 11 про нещасний випадок на виробництві. Відповідно до акту відповідач не забезпечив належним чином досконалість технологічного процесу, не забезпечив механічними пристроями робітників при виконанні ними тяжких фізичних робіт в підземній виробці. Після довгострокового лікування рішенням МСЕК № 082557 від 03.01.2019 року йому було вперше встановлено стійку втрату працездатності на 40 % та встановлено третю групу інвалідності. Внаслідок втрати професійної працездатності у позивача наявна моральна шкода, оскільки він відчуває фізичний біль і душевні страждання, які викликані наслідками травми, отриманої на виробництві. Позивач постійно відчуває наслідки травми, стан його здоров`я стан незадовільним. Позивач часто лікується, змушений постійно приймати лікарські препарати, пристосовуватися до обмеження життєдіяльності, атмосферних перепадів, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації життя і свідчить про заподіяння йому моральної шкоди, а тому є підставою для відшкодування моральної шкоди відповідачем. Позивач просив суд стягнути з Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» на його користь моральну шкоду, одноразово, в сумі 20000 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив розглянути справу за його відсутності. Також, у відзиві представник відповідача просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Позивач не надав доказів, які б свідчили про перенесення ним моральних страждань та обґрунтування вимог на виплату моральної компенсації в розмірі 20000 грн. Крім того зазначив, що відділеннями Фонду застрахованим особам здійснюється виплата одноразової допомоги, яка компенсує завдані потерпілому моральні страждання, а також виплачуються щомісячні страхові платежі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, дослідивши докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував в трудових відносинах з відповідачем Державним підприємством «Шахта ім. М.С. Сургая». Позивача звільнено з Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» з 06.03.2019 року наказом № 240-к від 06.03.2019 року у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я, за п. 2 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується копіє трудової книжки позивача [NUMBER] (а.с.11-14). Відповідно до акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, № 11 від 21.09.2018 року з [PERSON] стався нещасний випадок 05.09.2018 року під час виконання виробничого наряду на обслуговування конвеєра лави СП-326 та демонтаж рами металевого аркового кріплення КМП-АЗК/13,4 у конвеєрній виробці 19 східної лави пласта С11 під засув головки конвеєра (а.с.6-10). В результаті нещасного випадку [PERSON] отримав: тупу травму грудної клітини, забій органів грудної клітини, перелом 8-9 ребер праворуч, підшкірну емфізему голови, шиї, тулубу, правої руки, мошонки, посттравматичний пневмоторакс праворуч, пневмомедіастенум. Стан після операції (торакоцентез з дренуванням плевральної порожнини по Бюлау праворуч) 05.09.2018 року, що підтверджується копією епікризу № 6329/346/1171 від 26.09.2018 року (а.с.15). Висновком Медико-соціальної експертної комісії від 03.01.2019 року позивачу була вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва 05.09.2018 року на 40 % з 03.01.2019 року до 01.02.2021 року, а також третя група інвалідності на той самий строк. Позивачу протипоказана важка фізична праця, роботи в підземних умовах, рекомендовано медикаментозне, санаторно-курортне лікування, реабілітаційне лікування в умовах санаторію (а.с.5). Відповідно до вимог ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Частиною 1 ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до ч. 2-3 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Пунктом 13 зазначеної постанови передбачено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно з п.4.1 Рішення Конституційного Суду України № 1-9 рп/2004 від 27.01.2004 року, відповідно до ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок трудового каліцтва пошкоджено здоров`я позивача, чим завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров`я, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя та є підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди відповідачем, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України. Відповідач не заперечує той факт, що позивач під час роботи на Державному підприємстві «Шахта ім. М.С. Сургая» отримав трудове каліцтво, внаслідок чого йому була встановлена стійка втрата професійної працездатності на 40 %. Частина 1 ст. 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сукупність наданих позивачем доказів підтверджують факт завдання позивачу моральної шкоди. Суд, враховуючи вимоги розумності та справедливості завданої моральної шкоди, постійний характер негативних наслідків, глибину фізичних та душевних страждань позивача, погіршення стану здоров`я, значну ступінь втрати професійної працездатності, обмеження життєдіяльності, порушення та зміну звичайного укладу життя і особистих зв`язків, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» на користь позивача [PERSON] в порядку відшкодування моральної шкоди 20000 грн., що буде цілком еквівалентним завданим позивачу моральним стражданням. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору. Суд дійшов висновку про доцільність часткового задоволення позовних вимог. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне, відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави в особі Державної судової адміністрації України витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 гривень.

Outcome: approved