Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з [PERSON]. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивачка посилалася на те, що з 23 липня 2005 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу, [INFO] в них народилася донька [PERSON]. Хоча в зареєстрованому шлюбі сторонни перебувають близько десяти років, однак подружнє життя в них не склалося. На протязі останніх трьох років стосунки між ними значно погіршилися. Чоловік не в повній мірі матеріально забезпечує сім'ю, веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, влаштовує сварки, в присутності дитини ображає та принижує її. У зв'язку із вказаними обставинами вони припинили подружні відносини і проживають окремо. Продовжувати такі шлюбні відносини вона не бажає, а тому змушена звернутися з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, дала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. При цьому доповнила, що чоловік зловживав спиртними напоями, влаштовував сварки, в присутності доньки ображав і принижував її, наносив побої, виганяв з квартири. Через вказані обставини з 01 січня 2015 року вони разом не проживають. За час наданий їм судом, для примирення і збереження сім'ї, їх відносини стали ще гіршими, оскільки чоловік, з яким вона працює на одному підприємстві в присутності працівників підприємства власштовує скандали, продовжує ображати і принижувати її, погрожує фізичною розправою. Настоює на розірванні шлюбу, так як переконана, що сім'я їх розпалася остаточно і не може бути збережена. Відповідач [PERSON], на прохання якого суд надавав строк для примирення і збереження сім'ї, будучи належним чином повідомленим про дату і час розгляду справи, що стверджується розпискою про вручення йому повідомлення, яке ним одержано 16 березня 2015 року, в суд не з'явився, причини неявки не повідомив. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно ч.4 ст. 169 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку що позов слід задовольнити, виходячи з таких міркувань.: 23 липня 2005 року [PERSON] та [PERSON], яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] зареєстрували шлюб, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER], видане 23 липня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Волочиського районного управління юстиції Хмельницької області. Від шлюбу сторони мають одну спільну доньку - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER], видане 23 листопада 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Волочиського районного управління юстиції Хмельницької області ). Згідно із ст.24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.3 та 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом встановлено, що відносини між сторонами не склалися, сімейні відносини між ними відсутні. Більше трьох місяців сторонни проживають окремо, подружніх відносин не підтримують. За час наданий сторонам для примирення і збереження сім'ї, примирення не відбулося. Позивачка настоює на розірванні шлюбу. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено.

Outcome: approved