Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду, спричинену пошкодженням транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 15427,53 грн, та покласти на відповідача судові витрати. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги. Пояснила. що є власницею автомобіля Форд-Куга, номерний знак [NUMBER]. 17.10.2013 року о 14 год. 50 хв. автомобіль під керуванням відповідача здійснив зіткнення з її автомобілем, яким керував її син, внаслідок чого транспортний засіб зазнав механічні пошкодження. Позивач вказує, що її транспортний засіб перебуває на гарантійному обслуговуванні, за калькуляцією станції технічного обслуговування вартість відновлювального ремонту становить 14269,65 грн; крім того, втрата товарної вартості автомобіля внаслідок пошкоджень склала 9757,06 грн. Автомобіль позивача був застрахований, внаслідок настання страхового випадку страхова компанія позивача виплатила їй 8599,18 грн. Також позивач вказала, що відповідач та її страхова компанія виплатили їй в повному обсязі франшизу в розмірі 1490,00 грн., але невідшкодованою залишається сума в розмірі 15427,53 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Крім того позивач послалась на додаткові витрати, а саме сплату судового збору в розмірі 243,60 грн, 200 грн. за отримання юридичної допомоги, 300 грн. за проведення оцінки транспортного засобу, 350 грн. витрати на бензин для проїзду до стархової компанії. Просить стягнути з відповідача на її користь вказані судові витрати. Надавши пояснення, позивач через представника подала заяву з проханням закінчити розгляд справи за її відсутності. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги в повному обсязі, вважає, що спричинена відповідачем шкода має бути відшкодована в повному обсязі. Пояснив, що вартість відновлювального ремонту по оцінці страхової компанії нижча ніж калькуляція СТО, але оскільки автомобіль буде ремонтуватись на СТО, що здійснює гарантійне обслуговування, саме калькуляцію ремонту станції технічного обслуговування слід приймати до уваги. Також вказав, що страховим полісом не передбачено компенсацію втрати товарної вартості автомобіля, але це є шкодою, спричиненою позивачу, оскільки реальна вартість транспортного засобу, що їй належить, зменшилась з вини відповідача. Також вказав на необхідність компенсації судових витрат. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала в частині компенсації судових витрат. Вказала, що була визнана винною в ДТП, в якій було пошкоджено автомобіль позивача. Цивільна відповідальність відповідача застрахована, тому вважає, що всі витрати по страховому випадку має нести її страхова компанія. Надавши пояснення, просила закінчити розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково. Підтвердив, що дійсно з вини відповідача відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль позивача. Вказав, що визнає оцінку пошкоджень автомобіля позивача, проведеного страховою компанією, вказану оцінку не оспорюють. Вказав, що страхова компанія виплатила позивачу компенсацію спричиненої шкоди. Вказав, що втрата товарної вартості автомобіля позивача взагалі не має визначатьсь, оскільки автомобіль позивача раніше пошкоджувався, тому визначення втрати товарної вартості автомобіля суперечить Методиці оцінки транспортних засобів. Вказав про визнання судових витрат в розмірі : 243,60 грн. судового збору, 200 грн. на отримання юридичної допомоги, 350 грн. витрат на бензин для проїзду до страхової компанії; вимоги про стягнення 300 грн. за оцінку транспортного засобу не визнав. Представник третьої особи на стороні відповідача ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в судове засідання не з»явився; надав заяву в якій зазначив, що зобов»язання перед потерпілою стороною страховою компанією виконані, [PERSON] перерахована сума франшизи в розмірі 990 грн.; просили розглядати справу за їх відсутності (а.с.190) Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та заперечень, суд дійшов до наступного. Відповідно до ст. 15 ЦПК України справа підсудна суду. За ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що позивачу на праві особистої власності належить автомобіль марки Форд модель Куга 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.6). Із постанови суду в справі про адміністративне правопорушення від 30.10.2013 року вбачається, що 17.10.2013 року в 14 годин 54 хв. З вини водія [PERSON] , яка порушила п. 10.1 ПДР України, сталась дорожньо-транспортна пригода, в наслідок якої було пошкоджено автомобіль Форд, реєстраційний номер [NUMBER] . (а.с.10) В судовому засіданні відповідач та представник відповідача підтвердили факт дорожньо-транспортної пригоди за участю сторін, також вказали, що відповідач визнає себе винним у ДТП, постанову суду в справі про адміністративне правопорушення не оспорювали. За положеннями ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами, не потребують додаткового доказування в судовому засіданні; за п. 4 вказаної статті вирок суду у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов»язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. На підставі наведеного суд вважає встановленим, що 17.10.2013 року за участю сторін з вини відповідача сталась дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено автомобіль позивача. Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, спричинена джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідних правових підставах володіє транспортним засобом або іншим об»єктом, використання, зберігання або утримання якого складає підвищену небезпеку. Відповідно до ч.1 вказаної статті ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, яка пов»язана з використанням, зберіганням та утриманням транспортних засобів та ін., що складає підвищену небезпеку для осіб, які здійснюють цю діяльність та інших осіб. В судовому засіданні встановлено, що позивачем було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу з АТ «Просто-страхування» ПК №003986 (а.с.7). За умовами страхового договору, максимальна сума страхової виплати - 298000,00 грн., франшиза становить 1490,00 грн. 25.10.2013 року позивач звернулась до страхової компанії з повідомленням про страховий випадок (а.с.111). На замовлення страхової компанії суб»єктом оціночної діяльності [PERSON] була проведена оцінка пошкоджень транспортного засобу позивача, за якою вартість відновлювального ремонту склала 12107,02 грн. (а.с.167-177). В судовому засіданні відповідач та його представник не заперечували проти вартості відновлювального ремонту, визначеного суб»єктом оціночної діяльності. Позивачу страховою компанією було перераховано 8599,18 грн., із розрахунку - встановлена вартість відновлювального ремонту транспортного засобу за мінусом суми франшизи та податку на додану вартість (а.с.39). Факт отримання вказаної суми від страхової компанії позивач та її представник підтвердили в судовому засіданні. Крім того, страховою компанією відповідача було перераховано 990 грн. в рахунок невідшкодованої франшизи (а.с.191), та відповідачем сплачено 500 грн. в рахунок компенсації франшизи (а.с.196). На замовлення позивача суб»єктом оціночної діяльності [PERSON] було проведено оцінку транспортного засобу з метою встановлення втрати товарної вартості автомобіля. За результатами оцінки втрата товарної вартості автомобіля склала 9757,06 грн. (а.с.13-23) В судовому засіданні встановлено, що відповідач володіє та користується транспортним засобом ВАЗ 211440 ЗНГ 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] на підставі довіреності, виданої власником транспортного засобу (а.с.67). Відповідачем було укладено договір обов»язкової цивільно-правової відповідальності № АВ/9684048 з ПРАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (а.с.53), яка виконала свої зобов»язання за договором шляхом відшкодування частини франшизи в сумі 990 грн. Таким чином, спір між сторонами стосується відшкодування різниці вартості відновлювального ремонту транспортного засобу позивача та компенсації втрати товарної вартості автомобіля. Спірні правовідносини регулюються положеннями Цивільного Кодексу України щодо відшкодування шкоди та положеннями Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Розглянувши вимоги позивача про стягнення різниці визначеної вартості відновлювального ремонту та компенсованої страховою компанією суми в розмірі 4180,47 грн. (14269,65 (вартість ремонту за калькуляцією СТО) - 8599,18 грн. (страхове відшкодування) - 1490 грн. (компенсована франшиза)), суд дійшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов»язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Пояснення позивача про те, що вартість відновлювального ремонту становить 14269,65 грн. базуються на калькуляції ремонтних робіт, здійснених ТОВ «ПраймКар» (а.с.12). Суд вважає, що позивач помилково посилається на вказану калькуляцію вартості ремонтних робіт, як на належний доказ по справі, оскільки вартість відновлювальних робіт у зв»язку з пошкодженням автомобіля позивача визначена суб»єктом оціночної діяльності за замовленням страхової компанії відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства юстиції України, Фондом державного майна України 24.11.2003 року № 142/5/2092 та складає 12107,02 грн. Сторони вказану оцінку транспортного засобу не оскаржували; оцінка виконана компетентною особою, яка має повноваження на здійснення оціночної діяльності, на підставі діючої нормативної бази, тому суд вважає, що саме визначену експертом вартість відновлювальних робіт слід приймати до уваги. Страхова виплата за договором страхування, укладеним позивачем, перевищує спричинену пошкодженням автомобіля шкоду. Фактично отримане позивачем страхове відшкодування відповідно до ч. 2 ст. 12.1 Закону України «Про загальнообов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зменшено на суму франшизи, та, оскільки відновлювальний ремонт автомобіля не проводився, без урахування суми податку на додану вартість, яка компенсується страховою компанією юридичній особі, здійснювавшей ремонт транспортного засобі. Також позивачу в повному обсязі компенсована сума франшизи. Оцінивши встановлені в судовому засіданні обставини відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд вважає. що страхова компанія в повному обсязі здійснила страхове відшкодування вартості відновлювальних робіт автомобіля позивача, тому вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. Перевіривши вимоги щодо стягнення суми втрати товарної вартості транспортного засобу, суд дійшов до наступного. Відповідно до п. 32.7 Закону України «Про загальнообов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик не відшкодовує шкоду, пов»язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу. Тому в звіті про пошкодження майна, здійснене на замовлення страхової компанії, вказаний показник не розраховувався. У звіті про оцінку майна № 041/МУ-13 від 18.11.2013 року зазначено, що втрата товарної вартості автомобіля позивача становить 9757,06 грн. (а.с.13). Даний звіт відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України суд визнає належним письмовим доказом по справі, оскільки сторони не заявляли клопотань про проведення судової авто товарознавчої експертизи, висновок складено компетентною особою, яка має відповідну кваліфікацію; відповідачем та його представником не надано доказів, які б спростовували вказаний звіт. У звіті зазначено, що величина втрати товарної вартості автомобіля позивача розрахована за формулою, що міститься в п. 8.6.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (далі по тексту Методика оцінки). Відповідно до Загальних положень Методики оцінки, величина втрати товарної вартості є умовною величиною зниження ринкової вартості транспортного засобу, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого транспортного засобу, тому суд вважає, що така втрата товарної вартості за змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України є збитками, яких особа зазнала у зв»язку із пошкодженням речі та за обставин, встановлених у судовому засіданні, і ці збитки відповідно до положень ч. 1 ст. 1188 ЦК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача, з вини якого позивачу було заподіяно майнову шкоду. Суд критично оцінює пояснення представника відповідача в тій частині, що суб»єкт оціночної діяльності неправомірно нарахував втрату товарної вартості автомобіля позивача, оскільки раніше автомобіль вже зазнавав механічних ушкоджень. Відповідно до п. «д» п.п. 8.6.2 Методіки оцінки, втрата товарної вартості колісного транспортного засобу не нараховується якщо транспортний засіб раніше був аварійно пошкоджений або є корозійні руйнування. В суді позивач пояснювала, що в 2013 році автомобіль зіткнувся із собакою, яка перебігала дорогу, було пошкоджено фару та накладку на бампер. Про настання страхового випадку повідомлено до страхової, отримано страхове відшкодування, було проведено заміну пошкоджених запчастин. Матеріали страхової справи містяться в матеріалах цивільної справи. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка суб»єкт оціночної діяльності [PERSON], який давав свідчення під присягою, надав суду документи на підтвердження своєї кваліфікації, після ознайомлення з матеріалами страхової справи позивача пояснив, що відповідно до п. «е» п. 8.6.2 Методіки оцінки, автомобіль не зазнає втрати товарної вартості, як що пошкоджені окремі складники автомобіля, і їх заміна не потребує додаткового фарбування та не погіршує зовнішнього вигляду транспортного засобу. При першому пошкоджені автомобіля були пошкоджені фара та накладка бампера. Кузов та базові частини затронуті не були; позивач просто провів заміну запчастин. При ДТП, яка сталась з вини відповідача, були пошкоджені двері та пороги автомобіля, це є пошкодженнями кузова, тому він правомірно нарахував втрату товарної вартості транспортного засобу. Крім того, автомобіль потребує фарбування. У суду немає підстав не приймати до уваги пояснення свідка, які давались під присягою; свідок є суб»єктом оціночної діяльності, проводив оцінку транспортного засобу як за замовленням страхової компанії, так і за замовленням позивача, на підтвердження своїх пояснень надав нормативне обгрунтування. Крім того суд погоджується із поясненнями позивача та його представника про те, що при першому ремонті автомобіля були проведені заміни з»йомних запчастин - фари та накладки бампера, це не вплинуло на зовнішній вигляд автомобіля та, відповідно до п. «е» п.п. 8.6.2 методіки оцінки, автомобіль при першому ушкоджені не зазнав втрати товарної вартості, тоді як при пошкоджені автомобіля в ДТП, яка сталась з вини відповідача, автомобіль зазнав пошкоджень, які впливають на його ринкову вартість.. Згідно зі ст.. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Оцінивши встановлені обставини відповідно до ст. 212 ЦПК України суд дійшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача суми в рахунок компенсації втрати товарної вартості транспортного засобу Розглянувши вимоги в частині стягнення судових витрат, суд дійшов до наступного.. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. До судових витрат віднесена сума судового збору, витрати на проведення експертизи, витрати на отримання юридичної допомоги. В судовому засіданні підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. (а.с.1), витрати на юридичну допомогу при складанні позовної заяви в розмірі 200,00 грн (а.с.42). Також позивачем підтверджені та визнані відповідачем та його представником витрати на звернення позивача до страхової компанії в розмірі 350 грн. Тому вказані витрати підлягають компенсації. Витрати на проведення оцінки транспортного засобу в розмірі 300 грн. не підлягають компенсації за рахунок відповідача, оскільки це не є оплатою судової експертизи; це витрати позивача, пов»язані із наданням доказів в обгрунтування заявлених вимог, які, відповідно до ст. 86 ЦПК України не є судовими витратами по справі. На підставі наведеного суд дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Outcome: partial