Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька і просить стягнути з відповідача на його користь аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку відповідача щомісячно. В обґрунтування позову зазначає, що він являється пенсіонером та інвалідом третьої групи внаслідок поранення, отриманого при виконанні обовязків військової служби в Афганістані, а тому є непрацездатною особою і потребує постійного підтримуючого лікування. Пенсії яку він отримує, недостатньо для задоволення його життєвих потреб та лікування. Позивач має повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який працює та отримує заробітну плату, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи згідно поштового повідомлення з виконанням вимог ч.4 ст. 74 ЦПК України не пізніше ніж за три дні до судового засідання. Тому суд, за згодою позивача, ухвалив розглянути справу у відсутності відповідача, який був повідомлений належним чином, і винести рішення при заочному розгляді справи у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України. Оскільки сторони в судове засідання не зявились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що позивач [PERSON] є батьком відповідача [PERSON] згідно копії свідоцтва про народження серії ІІІ-ЕЛ № 309277 (а.с.13). Позивач є інвалідом 3 групи безтерміново, що підтверджується копією посвідчення та довідки МСЕК (а.с.12). Згідно довідки УПФУ в Талалаївському районі № 326 від 23.12.2014 року розмір пенсії [PERSON] за період з липня по грудень 2014 року складав 2557 грн. 91 коп. (а.с.8). згідно повідомлення Талалаївської ЦРЛ № 43 від 08.01.2015 року [PERSON] перебуває під диспансерним наглядом у лікаря невропатолога з 1993 року. за своїм станом здоровя потребує періодичного амбулаторного та санаторно курортного лікування, обсяг якого передбачити неможливо, так як лікування буде призначатись за станом здоровя хворого на момент огляду. (а.с.9). Згідно повідомлення Талалаївської ЦРЛ № 44 від 08.01.205 року [PERSON] перебуває під диспансерним наглядом у лікар я- терапевта з 2001 року з приводу ряду захворювань і потребує постійної підтримуючої гіпотензивної терапії та протирецидивного лікування (а.с.10). За приписами ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобовязані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Ця моральна норма була спочатку зафіксована на конституційному рівні, а потім знайшла своє відображення в Сімейному кодексу України. Безсумнівно, неможливо змусити дорослих повнолітніх дітей любити і поважати своїх батьків. Любов, доброта, порядність, чесність є етичними поняттями, а не юридичними. Тим не менш потрібно памятати, що однією з основних цілей регулювання сімейних відносин відповідно до ч. 2 ст. 1 Сімейного кодексу України є утвердження почуття обовязку перед батьками. Нормами ст. 202 Сімейного кодексу України визначено, що повнолітні дочка, син зобовязані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Таким чином, непрацездатним і таким, що потребують матеріальної допомоги батькам, надається право звернутися до суду за примусовим стягненням аліментів зі своїх дітей. Обовязок виплачувати аліменти своїм батькам в судовому порядку може бути покладено тільки на повнолітніх дітей. При цьому можна визначити наступні підстави покладення на дітей обовязку утримувати своїх батьків: - діти досягли вісімнадцяти років; - батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров'я; - батьки потребують матеріальної допомоги; - відсутні обставини для звільнення дітей від обов'язку утримувати своїх батьків. Слід зазначити, що моментом виникнення обовязку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов. Непрацездатність встановлюється медичною комісією. Непрацездатними визнаються особи, що досягли пенсійного віку (чоловіки - 60 років, жінки - 55 років) та інваліди I, II та III груп. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків враховується, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Дана правова позиція висвітлена в рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 серпня 2011 року. Відповідно до ч. 1 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Згідно з Роз'ясненням Міністерства юстиції України від 05 липня 2011 року «Про правове регулювання особистих немайнових та майнових відносин між суб'єктами сімейних правовідносин», при визначенні розміру аліментів на утримання батьків, судом враховуються всі заслуговуючі на увагу інтереси сторін: непрацездатність батьків та їх потреба у матеріальній допомозі, матеріальне становище дітей, догляд дітей за батьками тощо. Також до уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність в батьків майна, що може приносити дохід, тощо. В судовому засіданні належними і допустимими доказами встановлено, що позивач являється інвалідом, тобто непрацездатною особою, потребує значних витрат на лікування з приводу ряду хвороб, а відповідач особа працездатного віку, доказів на спростування чи заперечення предявлених до нього позовних вимог суду не надано, тому суд приходить до висновку що відповідач має змогу утримувати непрацездатного батька. Даний висновок суду не суперечить вимогам діючого сімейного законодавства. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів підлягають до задоволення. Вирішуючи вимогу позивача щодо терміну, з якого необхідно стягувати аліменти із відповідача, суд виходить з наступного. Позивач просить суд стягнути аліменти з 23 січня 2015 року, тобто з дня подачі позову до суду. Але такий термін стягнення аліментів, а саме - з дня подачі позову до суду, врегульовано тільки відносно стягнення аліментів на утримання дітей у відповідності до положень ст. 191 СК України, в усіх інших випадках аліменти присуджуються з дня вступу рішення суду в законну силу. Тому позовні вимоги в частині терміну, з якого будуть стягуватись аліменти, підлягають до часткового задоволення. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача витрат по оплаті юридичної допомоги, суд виходить з наступного. Витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката, несуть сторони. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом (ст.84 ЦПК України, Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»). Витрати [PERSON] на правову допомогу в суді становлять 200 грн. (а.с.3), тому порядку ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають присудженню витрати на правову допомогу, які документально підтверджені. Крім того, у відповідності до положень ч.ч.1, 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. Відповідно до ст. 367 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial