Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом до відповідача [PERSON] посилаючись на те, що рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 04 квітня 2013 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] народження в розмірі 1100 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Крім цього, зазначила, що відповідач сплачує аліменти нерегулярно, одиничними платежами, постійно допускаючи заборгованість. У зв'язку з чим просила суд винести рішення яким стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 8374,02 гривень. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог в повному обсязі, просив відмовити в їх задоволенні, зазначивши, що він хворіє тяжкою хворобою, яка вимагає коштовного лікування, офіційно ніде не працює, лише іноді підробляє, а тому не може сплачувати аліменти в такому розмірі. Окрім того, як стверджував відповідач, в рішенні суду про стягнення аліментів йому не були роз'яснені наслідки їх несплати і суд може звільнити його від сплати заборгованості на підставі ст.ст. 196, 197 СК України. Допитаний в судовому засіданні відповідач [PERSON] також пояснив, що він не має статусу інваліда, не перебуває на обліку як безробітний та інших дітей та дружини у нього не має. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновків про таке. Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Рішеннями Тарутинського районного суду Одеської області від 04 квітня 2013 року, від 27 листопада 2015 року та від 08 грудня 2015 року з відповідача [PERSON] стягнуто на користь позивача [PERSON] на утримання доньки [PERSON] аліменти в розмірі 1100 гривень щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону до досягнення дитиною повноліття, починаючи від дня пред'явлення позову, а саме з 21 лютого 2013 року (а.с. 9-12). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем, відповідачем заборговано 26819,04 гривень аліментів за період з 21 лютого 2013 року по 31 грудня 2016 року (а.с. 6). На обґрунтування суми пені позивач надала відповідний розрахунок (а.с. 7-8). Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі статтею 196 цього Кодексу при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обов'язку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Отже, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобов'язань. Виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, то за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Відповідно до правового висновку ВСУ від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16 неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Перевіряючи розрахунок пені, наданий позивачем, судом встановлено його правильність, окрім місяців: 01.06.2015 - необхідно - 1100, сплачено - 1092,53, днів - 30, пеня - 2,24 01.05.2016 - необхідно - 1100, сплачено - 1094,50, днів - 31, пеня - 1,70 01.06.2016 - необхідно - 1100, сплачено - 1094,50, днів - 30, пеня - 1,65 01.07.2016 - необхідно - 1100, сплачено - 1094,50, днів - 31, пеня - 1,70 01.08.2016 - необхідно - 1100, сплачено - 1094,50, днів - 31, пеня - 1,70 01.09.2016 - необхідно - 1100, сплачено - 1094,50, днів - 30, пеня - 1,65 01.10.2016 - необхідно - 1100, сплачено - 1094,50, днів - 31, пеня - 1,70 Таким чином, загальна сума пені за період з 21 лютого 2013 року по 01 грудня 2016 року складає 8383,21 гривень. Натомість позивач просила за цей період стягнути меншу суму, зокрема 8374,02 гривень пені і позовні вимоги не збільшувала. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Таким чином суд дійшов висновку про законність позовних вимог та необхідність їх задоволення в повному обсязі. Суд критично ставиться до доводів відповідача про можливість його звільнення від сплати пені, позаяк відповідно до вимог ст. 196 СК України розмір неустойки може бути лише зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів і не сплачується взагалі, якщо платник аліментів є неповнолітнім. Разом з тим, положення ч. 2 ст. 197 СК України можуть бути застосовані у випадку наявності заборгованості за аліментами, а не заборгованості за сплати неустойки (пені). Окрім того, дане питання щодо можливості звільнення відповідача від заборгованості по аліментам вже вирішувалось судом (а.с. 13-16) і нероз'яснення наслідків несплати аліментів не може слугувати підставою для звільнення позивача від їх настання. Враховуючи викладене,

Outcome: approved