Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-31 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з цивільним позовом, в якому просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] , [INFO] , та призначити [PERSON] опікуном неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позов обґрунтований наступним. Позивач є рідним братом [PERSON] , який є батьком трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] , [INFO] . Батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, про що Покровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено відповідний актовий запис за №285 та видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] . На теперішній час неповнолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , проживають разом з позивачем та матір`ю позивача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та повністю перебувають на утриманні та вихованні позивача. Відповідач [PERSON] , не бажає бачити своїх дітей, не цікавиться їхнім життям, не приймає участі у їх вихованні, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, зокрема, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуюється з дітьми взагалі. Окрім цього, будь-якої матеріальної допомоги від батька [PERSON] неповнолітні діти не отримують взагалі. [PERSON] вважає, що зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини в зв`язку з винною поведінкою батька (відповідача [PERSON] ), свідомого нехтування ним своїми обов`язками, а тому вони є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Окрім цього, позивач [PERSON] у своєму позові зазначає, що він бажає стати опікуном неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] , [INFO] , оскільки на даний час діти проживають разом з ним та знаходяться на його повному утриманні. Ухвалою суду від 02.07.2021 року відкрите провадження у справі і справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 12.08.2021 року закрите підготовче провадження і справа призначена до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Єланський О.Г. надав суду клопотання про стягнення аліментів на утримання дітей, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач про причини неявки суд не повідомив, відзиву, заяв і клопотань не надавав. Представник третьої особи надав суду письмову заяву, в якій просив позовні вимоги задовольнити, призначити опікуном дітей позивача. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням положень ст. ст. 223, 280 ЦПК України та думки позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе на підставі наявних у справі доказів провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою всіх учасників справи. Дослідивши докази в сукупності з іншими матеріалами справи, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 09.06.2007 року, про що виконавчим комітетом Великомихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, зроблений актовий запис №7; прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а. с. 7, копія свідоцтва про шлюб, виданого повторно, серія [NUMBER] ). [PERSON] і [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження, виданого повторно, серія [NUMBER] , а. с. 4). [PERSON] і [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження, виданого повторно, серія [NUMBER] , а. с. 5). [PERSON] і [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження, виданого повторно, серія [NUMBER] , а. с. 6). [PERSON] померла [INFO] у місті Донецьк Донецької області, про що Покровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, зроблений актовий запис №285 (а. с. 8, копія свідоцтва про смерть, серія [NUMBER] ). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.02.1980 року (а. с. 16). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 08.02.2012 року (а. с. 15). Згідно довідок про реєстрацію місця проживання особи від 27.11.2017 року [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 27.11.2017 року по теперішній час зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а. с. 12-14). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] №89 від 16.04.2021 року комісія у складі голови опікунської ради Сидорук Лілії Яківни, начальника служби у справах дітей Блей Олени Олександрівни, провела обстеження матеріально-побутових та санітарно-гігієнічних умов проживання родини [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . В родині виховується троє малолітніх дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . Комісією встановлено, що родина проживає у будинку бабусі [PERSON] . Зі слів [PERSON] вихованням дітей займається вона та [PERSON] (її син). Загальна площа будинку 46,5 кв.м., житлова площа- 30,2 кв.м., в будинку 3 житлові кімнати, у двох з яких проживають хлопці. У кожного з них є власне ліжко, місце для виконання домашнього завдання та спільних ігор. В будинку чисто, охайно. Діти забезпечені посезонним одягом, взуттям. У родини є необхідна побутова техніка: телевізор, холодильник. Запас продуктів харчування в достатній кількості, свіжа випічка. На питання де батько дітей, [PERSON] відповіла, що не спілкується з ним з листопада 2020 року. З її слів місце перебування його невідоме, засоби зв`язку відсутні. Він спілкується з дітьми, не відвідує їх, не телефонує, не цікавиться їх навчанням, вихованням та проблемами. Діти: [PERSON] та [PERSON] навчаються у Великомихайлівській ЗОШ І-ІІІ ступенів, [PERSON] відвідує ЗДО «Ясочка» (а. с. 9). Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Великомихайлівської сільської ради щодо позбавлення [PERSON] , 1986 року народження, батьківських прав та призначення опікуном [PERSON] , 1980 року народження, комісією під час обстеження було встановлено, що діти зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Разом з ними зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зі слів [PERSON] виявлено, що [PERSON] з дітьми не проживає, не займається їх вихованням, матеріально не забезпечує, із родиною не спілкується з листопада 2020 року. Будь-який зв`язок з ним відсутній, місце перебування його невідоме. Зі слів [PERSON] забезпечує дітей [PERSON] , який працює за цивільно-правовим договором у ТОВ «БІЛДІНГ-ЕСТЕЙТ» у м. Дніпро по вул. Галицька, буд. 123. Враховуючи вищевикладене, орган опіки і піклування виконавчого комітету Великомихайлівської сільської ради вважає, що в інтересах малолітніх: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] , доцільно прийняти рішення щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав у відношенні до його малолітніх дітей та призначити опікуном [PERSON] на розсуд суду (а. с. 11). Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). У відповідності до ст. 165 Сімейного Кодексу України «Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина…» та п. 18 Постанови N 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктом 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України N 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» «Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу України». Відповідно до вимог ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, що принижують людську гідність дитини. Згідно з ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» N 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України N 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, а крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. ч. 2,3 ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позивач [PERSON] в обґрунтування своїх позовних вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] , [INFO] , посилається на те, що підставою для позбавлення батьківських прав є ухилення батька від виконання обов`язків по вихованню та утриманню дітей. В пункті 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ч. 5,6 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Положенням Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Доводи позивача, про те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, життям синів не цікавиться, турботи про їх виховання та розвиток не проявляє, відповідачем не спростовані. Крім того, [PERSON] належним чином повідомлявся судом про час та місце розгляду справи, але він до суду не з`явилася, заперечень проти позову не надав, тобто свідомо нехтує своїми правами та обов`язками стосовно дітей, що також свідчить про відсутність інтересу батька до дітей. Існування обставин, які перешкоджають участі відповідача у матеріальному утриманні, спілкуванні та вихованні дітей, судом не встановлено. З урахуванням цих обставин та встановлених фактів, суд погоджується з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Великомихайлівської сільської ради, який затверджений рішенням виконавчого комітету Великомихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області №27 від 21.04.2021 року. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачем не надано жодних доказів, які б спростовували вищевказані обставини. Суд вважає, що матеріали справи містять достовірні відомості, які свідчать про навмисне та злісне невиконання відповідачем своїх обов`язків по вихованню своїх матолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] , [INFO] , оскільки протягом тривалого часу відповідач не проявляє відносно синів належної турботи та уваги, не приймає участі у їх вихованні та утриманні, не піклується про стан її здоров`я та розвитку, не спілкується з дітьми, хоча зобов`язаний це робити та має таку можливість. Приймаючи до уваги обставини справи, враховуючи свідоме нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов`язками по відношенню до матолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] , [INFO] , суд прийшов до висновку, що відповідач систематично, свідомо, протягом тривалого часу не виконує батьківських обов`язків, передбачених ст. ст. 150, 153, 180 Сімейного Кодексу України, по відношенню до своїх малолітніх синів, а тому позбавлення батьківських прав відповідача є єдиним можливим засобом забезпечення дітям належного життя та розвитку. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до узагальнень практики розгляду судами справ, пов`язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми Верховного суду України від 11.12.2008р. та відповідно до положень частин 3, 4 ст. 60 ЦК України суд призначає опікуна або піклування за поданням органу опіки та піклування. Вбачається, що замість подання у матеріалах справи може бути наявний офіційний висновок чи інший документ органу опіки та піклування, який свідчить про згоду цього органу на призначення певної особи опікуном або піклувальником. Відповідно до ст. 244 Сімейного Кодексу України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Відповідно до ст. 249 Сімейного Кодексу України опікун, піклувальник зобов`язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти. Опікун, піклувальник має право самостійно визначати способи виховання дитини з урахуванням думки дитини та рекомендацій органу опіки та піклування. Таким чином, виходячи з норм цивільного та сімейного законодавства, опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Таким чином, суд вважає, що позивач [PERSON] є рідним дядьком малолітніх матолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] , [INFO] , та є особою, яка може бути піклувальником цих дітей . Відповідно до ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ч. 1-3 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно позову суд вбачає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, допомоги на утримання трьох своїх синів не надає та їх вихованням не займається, а тому кошти на утримання дітей (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду. Матолітні діти - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] , [INFO] , повністю перебувають на утриманні позивача [PERSON] , який забезпечує дітей усім необхідним для забезпечення гармонійного розвитку дітей. [PERSON] кошти на утримання своїх дітей не надає. З урахуванням вищевикладеного суд вважає за можливе стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання матолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/2 частини всіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів у частці заробітку (доходу) батька, матері має ціль найбільш повно захищати інтереси дітей, забезпечити їм не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який діти мали при сумісному проживанні з батьком. Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та інтересам дітей, не порушить прав сторін. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. 191 СК України, аліменти з відповідача підлягають стягненню з моменту пред`явлення позову до суду, тобто з 25.06.2021 року і до досягнення дітьми повноліття. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав, тому з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн., який був сплачений позивачем при подачі позовної заяви. На підставі викладеного і

Outcome: approved