Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів ТОВ «НЕУРЯДОВЕ АГЕНТСТВО НБФ» та Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Святошинського району реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві та просив суд постановити рішення, яким визнати трудовий договір укладений між [PERSON] та ТОВ «НЕУРЯДОВЕ АГЕНСТВО НБФ» припиненим з 24.03.2014 р. та зобов'язати відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Святошинського району реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві внести зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців щодо звільнення [PERSON] з посади директора ТОВ «НЕУРЯДОВЕ АГЕНСТВО НБФ» та виключити [PERSON] з зазначеного реєстру як директора ТОВ «НЕУРЯДОВЕ АГЕНСТВО НБФ». В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на те, що він - [PERSON] був обраний на посаду директора ТОВ «НЕУРЯДОВЕ АГЕНТСТВО НБФ» згідно Протоколу №1 Загальних Зборів Учасників Товариства від 09 грудня 2011 р. та призначений на дану посаду відповідно до Наказу №1 про вступ на посаду директора від 09.12.2011 р. Відповідно до ч.2 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» відомості про позивача як директора Товариства було внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що підтверджується випискою із ЄДР ЮО та ФО-П від 12.12.2011 р. Однак, в подальшому Загальними Зборами Учасників Товариства (як вищим органом управління Товариства) не було здійснено жодних дій, спрямованих на реальне укладання законних трудових правовідносин (контракт, тощо) з позивачем, чим було порушено частини 4 та 6 ст.65 Господарського кодексу України, де передбачено, що у разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), в якому визначаються строк найму, права, обов'язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін. Крім того, позивач за весь час створення Товариства не отримував заробітної плати та не був проінформований про власні права та обов'язки. 10.08.2012 р. позивач за власним бажанням та на підставі ст.38 Кодексу законів про працю України склав заяву про звільнення з посади директора Товариства з 01.09.2012 та направив її Загальним Зборам Учасників Товариства. Але, Загальним Зборам Учасників Товариства проігнорували дану заяву та не прийняли рішення про звільнення позивача з посади директора Товариства. Більше того, учасники Товариства взагалі перестали виходити на зв'язок з позивачем попри численні спроби зв'язатися з ними. Після подання відповідної заяви про звільнення, позивачем була припинена будь-яка діяльність пов'язана із функціонуванням Товариства. 21 листопада 2012 р. позивач повторно направив учасникам Товариства нотаріальну засвідчену заяву про звільнення останнього з посади директора Товариства з 01 вересня 2012 р. за власним бажанням на підставі ст.38 Кодексу законів про працю України. Однак, будь-які спроби позивача налагодити контакт із учасниками товариства та вирішити дане питання шляхом переговорів знову закінчилися невдачею. Паралельно позивачем були направлені відповідні заяви із повідомленням про звільнення з посади директора Товариства (та проханням внести відповідні зміни до облікової картки Товариства) до Управління пенсійного фонду України у Святошинському районі міста Києва та Державної податкової інспекції у Святошинському районі міста Києва. Позивачем також була подана відповідна заява від 15 грудня 2012 р. до Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Святошинського району реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві із проханням внести необхідні зміни до облікової картки Товариства та усіх можливих реєстрів, де може бути помилково зазначена інформація, щодо позивача як директора Товариства, але на дану заяву Відділом державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Святошинського району реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві надіслано лист-відмову №1019 від 27.12.2012 р. щодо неможливості проведення даних змін у зв'язку із відсутністю для цього юридичних підстав, дана відмова ґрунтувалася на вимогах ч.2 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців», а саме те, що позивач не надав третій особі [PERSON] наступні документи: рішення уповноваженого органу управління юридичної особи про зміну керівника (для Товариства - це протокол Загальних Зборів Учасників, які відмовляються проводити відповідні збори та приймати таке рішення); відповідну реєстраційну картку, яка містить дані про новообраного керівника. Вказаною нормою встановлено порядок виключення з ЄДР відомостей про директора на підставі рішення вищого органу управління юридичної особи. Відтак, 03.03.2014 р. позивачем вкотре було направлено повторні заяви на адресу учасників Товариства із повідомленням про своє звільнення та з проханням провести Загальні Збори Учасників Товариства, на яких прийняти рішення про затвердження заяви про звільнення позивача з посади директора Товариства та затвердження рішення про внесення змін до відомостей Товариства в ЄДР ЮО та ФО-П, що стосуються керівника Товариства. Однак, учасники Товариства вкотре проігнорували дані листи та на відповідні збори не з'явилися. Враховуючи наведене та посилаючись на ст.ст. 60, 65 Господарського кодексу України, ст.ст. 41, 59, 60 Закону України «Про господарські товариства», ст. 4,17-19 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», ст.ст. 36, 38 Кодексу законів про працю України, ст. 43 Конституції України, просив заявлені позовні вимоги задовольнити. Позивач в судові засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду своїх представників з належним чином оформленими повноваженнями, тому суд вважає можливим розглянути справу в його відсутності. Представники позивача в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві. Представники відповідачів в судові засідання не з»явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, тому суд з урахуванням думки представників позивача які не заперечували щодо заочного розгляду справи вважає можливим розглянути справу в відсутності представників відповідачів. На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, враховуючи думку представників позивача, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність представників відповідачів на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ст. 169 ч. 4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду. Суд заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] на посаду директора ТОВ «НЕУРЯДОВЕ АГЕНТСТВО НБФ» призначений на дану посаду відповідно до Наказу №1 про вступ на посаду директора від 09.12.2011 та згідно Протоколу №1 Загальних Зборів Учасників Товариства від 09 грудня 2011 р. ( а.с. 4 ). Відповідно до ч.2 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» відомості про Позивача як директора Товариства було внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що підтверджується випискою із ЄДР ЮО та ФО-П від 12.12.2011 р. ( а.с. 6). Однак, в подальшому Загальними Зборами Учасників Товариства (як вищим органом управління Товариства) не було здійснено жодних дій, спрямованих на реальне укладання законних трудових правовідносин (контракт, договір, тощо) з позивачем, чим було порушено частини 4 та 6 ст.65 Господарського кодексу України, де передбачено, що у разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), в якому визначаються строк найму, права, обов'язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін. 10.08.2012 р. позивач за власним бажанням та на підставі ст.38 Кодексу законів про працю України склав заяву про звільнення з посади директора Товариства з 01.09.2012 р. та направив її Загальним Зборам Учасників Товариства. Однак, вказана заява Загальними Зборами Учасників Товариства була проігнорована та не прийнято рішення про звільнення позивача з посади директора Товариства. 21 листопада 2012 р. позивач повторно направив учасникам Товариства нотаріальну засвідчену заяву про звільнення останнього з посади директора Товариства з 01 вересня 2012 р. за власним бажанням на підставі ст.38 Кодексу законів про працю України ( а.с. 6) Крім того позивачем були направлені відповідні заяви із повідомленням про звільнення з посади директора Товариства (та проханням внести відповідні зміни до облікової картки Товариства) до Управління пенсійного фонду України у Святошинському районі міста Києва та Державної податкової інспекції у Святошинському районі міста Києва ( а.с. 7, 8, 9, 10, 11, 12). Позивачем також була подана відповідна заява від 15 грудня 2012 р. до Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Святошинського району реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві із проханням внести необхідні зміни до облікової картки Товариства та усіх можливих реєстрів, де може бути помилково зазначена інформація, щодо позивача як директора Товариства. Але на дану заяву надіслано лист-відмову №1019 від 27.12.2012 щодо неможливості проведення даних змін у зв'язку із відсутністю для цього юридичних підстав. ( а.с. 13, 14, 15, 16). Відмова Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Святошинського району реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві ґрунтувалася на вимогах ч.2 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців», а саме те, що Позивач не надав Третій стороні - 1 наступні документи: · рішення уповноваженого органу управління юридичної особи про зміну керівника (для Товариства - це протокол Загальних Зборів Учасників, які відмовляються проводити відповідні збори та приймати таке рішення); · відповідну реєстраційну картку, яка містить дані про новообраного керівника. Вказаною нормою встановлено порядок виключення з ЄДР відомостей про директора на підставі рішення вищого органу управління юридичної особи. Відтак, 03.03.2014 р. позивачем вкотре було направлено повторні заяви на адресу учасників Товариства ( а.с. 17-22) із повідомленням про своє звільнення та з проханням провести Загальні Збори Учасників Товариства, на яких прийняти рішення про затвердження заяви про звільнення позивача з посади директора Товариства та затвердження рішення про внесення змін до відомостей Товариства в ЄДР ЮО та ФО-П, що стосуються керівника Товариства. Однак, учасники Товариства вкотре проігнорували дані листи та на відповідні збори не з'явилися. Так, ст. 21 КЗпП України встановлено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до положень статей 41, 59, 60 Закону України «Про господарські товариства» питання утворення і відкликання виконавчого та інших органів товариства належить до виключної компетенції вищого органу управління товариства. Як вбачається із норми ст.41 зазначеного Закону, рішення загальних зборів Товариства оформлюється протоколом, який підписується головою та секретарем зборів. Згідно з положеннями частини першої статті 60 Закону України «Про господарські товариства» загальні збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш як 60 відсотками голосів, але, попри направлені заяви, дані збори не відбулися. Пунктом 4 ст.36 Кодексу законів про працю України передбачено, що підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. В абзаці 1 ст.38 Кодексу законів про працю України зазначено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Крім того, ст.38 Кодексу законів про працю України передбачає, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Неможливість звільнення Позивача з посади директора Товариства суперечить ст.43 Конституції України, відповідно до якої кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Чинним законодавством встановлено порядок виключення з ЄДР ЮО та ФО-П відомостей про директора на підставі рішення вищого органу управління юридичної особи, але порядок виключення з даного реєстру відомостей про звільнення керівника юридичної особи за власним бажанням чинним законодавством України не врегульований. Враховуючи те, що у позивача на даний час відсутні письмові докази направлення попередніх заяв про звільнення з посади директора Товариства, датою звільнення останнього з посади директора Товариства необхідно вважати 24.03.2014 (термін спливу двотижневого строку з моменту отримання третьою особою [PERSON] копії заяви про звільнення позивача. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Нікого не можна тримати в рабстві або в підневільному стані. Ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов'язкову працю (ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Відповідно до положень ст. 2 КЗпП України, право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники мають право на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. За змістом ст. 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, вільний вибір виду діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КзпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Статтею 38 КзпП України передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Як вбачається зі змісту ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження відсутності порушень у діях відповідачів : ТОВ «НЕУРЯДОВЕ АГЕНТСТВО НБФ» та Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Святошинського району реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві суду не надано, іншого судом не встановлено. Таким чином, зважаючи на подану позивачем заяву про звільнення за власним бажанням у встановлений законом двотижневий строк, належного повідомлення товариства та засновників товариства у відповідності з вимогами Статуту про проведення позачергових загальних зборів та про намір звільнення з посади за власним бажанням, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст..88 ЦПК України з відповідача ТОВ «НЕУРЯДОВЕ АГЕНСТВО НБФ» слід стягнути на користь держави судовий збір. Враховуючи викладене,

Outcome: approved