Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про зобов'язання виправити неточний запис в трудовій книжці. В поданій до суду позовній заяві посилався на те, що з 01 червня 1993 року по 03 листопада 1994 року він працював на Полтавському заводі залізобетонних виробів №7, правонаступником якого є ТОВ «Завод ЗБВ №7», на посаді моториста по гасінню вапна. Але посада моториста по гасінню вапна відсутня у Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість на яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. У зв'язку з цим Управління Пенсійного фонду України Ленінського району м.Полтави відмовило позивачу в зарахуванні періоду його роботи з 01 червня 1993 року по 03 листопада 1994 року до пільгового стажу. Зазначає, що посада, на якій він працював, відповідно до Класифікатора професій, що діяв на час його роботи, мала бути вказана як апаратник по гасінню вапна. Оскільки запис №30 в його трудовій книжці про переведення на посаду моториста по гасінню вапна відповідно до наказу №29 від 08.06.1993 року є неточним, позивач просив суд зобов'язати відповідача виконати виправлення в його трудовій книжці, зазначивши у графі №3 даного запису, що його було переведено на посаду апаратника гашення вапна. Також просив суд стягнути з відповідача на його користь 5000 грн. на відшкодування завданої йому моральної шкоди. Ухвалою суду від 18 листопада 2014 року позов [PERSON] в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди за заявою позивача залишено без розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов в частині зобов'язання відповідача внести виправлення в його трудову книжку підтримав в повному обсязі, пославшись на викладені в позовній заяві обставини. Також посилався на докази того, що справді працював в шкідливих умовах. Просив позовні вимоги в зазначеній частині задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Максимова М.Є. в судовому засіданні проти позову заперечила. При цьому послалась на те, що запис в трудову книжку позивача внесений у відповідності до штатного розпису, що діяв на підприємстві у вказаний період, а також у відповідності до норм законодавства, чинного на час переведення позивача на посаду моториста по гасінню вапна. Тому в задоволенні позову просила відмовити. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, показання свідків, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі наказу Полтавського заводу ЗБВ №7 від 08 червня 1993 року у зв'язку зі скороченням посади майстра РУ за його заявою переведений моториста по гасінню вапна 3 розряду РУ з 01 червня 1993 року. Про переведення позивача на посаду моториста по гасінню вапна до його трудової книжки внесено запис №30 (а.с.5). Відповідно до пункту 2.3. Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року №162, що діяла на час внесення спірного запису до трудової книжки позивача, всі записи до трудової книжки про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільнені - в день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Пунктом 2.8. наведеної Інструкції також передбачалось, що виправлені відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та інше повинні повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. Спірний запис до трудової книжки позивача Полтавським заводом ЗБВ №7 внесений у повній відповідності до наказу від 08 червня 1993 року №29. На час розгляду справи судом позивачем зазначений наказ не оскаржений, не скасований та не визнаний недійсним. Тому підстави для встановлення неточності даного запису та зобов'язання відповідача внести виправлення до трудової книжки позивача відсутні. Звертаючись з даним позовом до суду позивач мав на меті підтвердити його право на включення періоду роботи з 01 червня 1993 року по 03 листопада 1994 року до пільгового стажу, який відповідно до Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Але при цьому позивач невірно вибрав спосіб захисту свого права. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тому, розглядаючи дану цивільну справу в межах позовних вимог, суд вважає за необхідне в задоволенні позову [PERSON] про зобов'язання внести виправлення до його трудової книжки відмовити. Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах, що випливають із трудових правовідносин, від сплати судового збору звільняються. Тому судові витрати у справі необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed