Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про поділ майна подружжя, у якому зазначив, що під час перебування у шлюбі з відповідачем [PERSON] ними було придбано наступне майно, яке підлягає поділу, а саме: двохкімнатна квартира [ADDRESS];1/3 частини земельної ділянки загальною площею 0,10 га, яка розташована у с. Орявчик, Сколівського району, Львівської області кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]; земельна ділянка площею 0,15 га, яка розташована у [ADDRESS]; земельна ділянка загальною площею 0,10 га, яка розташована у [ADDRESS], кастовий номер земельної ділянки [NUMBER]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне, що 09 березня 2006 року він уклав шлюб з відповідачем, від даного шлюбу дітей у них немає. Зважаючи на те, що під час перебування у шлюбі вони з відповідачем придбали майно, просить суд визнати його спільною сумісною власністю та поділити між подружжям.В подальшому, позивачем неодноразово змінювались та уточнювались позовні вимоги, які в кінцевому виді відповідно до заяви про збільшення позовних вимог від 09 липня 2014 року мали наступний зміст: позивач просив визнати спільною сумісною власністю подружжя все майно окрім квартири у місті Керч та поділити його відповідно виділивши кожному члену подружжя по ? частини даного майна, тобто кожного об'єкта. Позовні вимоги щодо квартири у м. Керч позивачем [PERSON] були виключені. Не погоджуючись з позовними вимогами, відповідач за первісним позовом [PERSON] подала зустрічний позов про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ та визнання майна особистою приватною власністю. В обґрунтування даного позову зазначила, що перебуваючи у шлюбі вони з позивачем набули майно яке є предметом спору, однак земельна ділянка у м. Українка, площею 0,15 га придбана за її особисті кошти, які були отримані від продажу земельної ділянки в м. Севастополь, тому просить виключити її з майна, що є сумісною власністю подружжя та визнати дану земельну ділянку її особистою приватною власністю, щодо іншого майна то позивачем по зустрічному позову був запропонований свій варіант розподілу згідно якого відповідачу за зустрічним позовом пропонувалось передати квартиру в м. Керч та земельну ділянку в с. Орявчик, а за позивачем за зустрічним позовом залишити земельну ділянку у м. Українка. Щодо того, що майно яке вона пропонує передати у власність [PERSON] коштує більше ніж майно, яке вона пропонує залишити собі, то від компенсації вона відмовляється та погоджується на поділ без врахування ідеальних часток. В судовому засіданні представники позивача за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] підтримали уточнені позовні вимоги по первісному позову з підстав викладених в позовних заявах. Щодо зустрічного позову, заперечили в повному обсязі, та вказали, що все майно набуте під час шлюбу є сумісної власністю сторін і поділ запропонований [PERSON] є не прийнятним, а щодо майна, квартири в м. Керч, яка знаходиться на тимчасово окупованій території то для зручного користування та розпорядження ним, просили не ділити дане спільне майно, з метою зручнішого його використання Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] та відповідач [PERSON] проти задоволення первісного позову заперечували та пояснили суду, що сторони перебували в шлюбі з березня 2006 року. За час спільного проживання набули майно, яке вказано в первісному та зустрічному позові. Проте, вказує що в липні 2006 року нею була продана земельна ділянка в м. Севастополь, яка знаходилась у ФТ «Берег» під номером [NUMBER] та одразу ж на ці кошти була придбане земельна ділянка у м. Українка площею 0,15 га., крім того позивач за зустрічним позовом пояснила, що до вступу у шлюб з [PERSON] вона мала на особистому банківському рахунку значну суму грошових коштів, а тому купувала земельну ділянку у м. Українка за власні кошти. Також позивач пояснила, що відповідач [PERSON] ніде не працював, жив за її кошт, власного майна та житла не мав, окрім того вдавався до насильства у сім'ї мав постійні конфлікти з її сином. Щодо іншого майна, підтримує, що це майно є спільною сумісною власністю подружжя, проте його спільне використання є неможливим, тому просить поділити спільне майно наступним чином, їй залишити у власності земельну ділянку площею 0,10 га, що розташована в м. Українка, оскільки дана земельна ділянка межує з земельною ділянкою площею 0,15, яку вона вважає її особистою власністю і ці земельні ділянки вона планує використовувати для будівництва будинку, крім того, вона була ініціатором придбання цих земельних ділянок, оскільки знала як буде їх використовувати. Таким чином, просить залишити при поділі майна у власності [PERSON] квартиру в м. Керчі та 1/3 частину земельної ділянки в с. Оравчик Львівської області, оскільки саме позивач був ініціатором придбання даного майна, в даному будинку в Керчі живе батько позивача а на земельній ділянці в с.Оравчик позивач планував займатися бізнесом. Крім того, позивач під час їх спільного проживання ніде не працював, доходів не мав, вчиняв відносно неї насильство, конфліктував з її сином,тому вважає, що спільне використання спільного майна подружжя є неможливим і тому просить поділити спільне майно запропонованим нею варіантом. Щодо поділу, який вона запропонувала без дотримання ідеальних часток, позивач по зустрічному позові не заперечує, щодо того, що [PERSON] перейде майно яке коштує більше ніж майно на яке вона претендує, і не наполягає на виплаті їй частки в даному майні. Суд, вислухавши пояснення сторін перевіривши матеріали справи, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], вважає первісний позов таким, що не підлягає задоволенню, а зустрічний позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 березня 2006 року, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 серпня 2014 року шлюб між сторонами було розірвано, шлюбні відносини між сторонами припинені з квітня 2014 року, що підтверджується рішенням Печерського районного суду м Києва від 11.08.2014 року. В період шлюбу сторонами було придбане наступне майно: двохкімнатна квартира [ADDRESS], яка придбана на підставі договору купівлі продажу квартири від 17 травня 2006 року зареєстрованого приватним нотаріусом Керченського міського нотаріального округу Удрасом С.В. за №371. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Крченського орендного підприємства бюро технічної інвентаризації власником цілої частини квартири 1/1 є [PERSON]; 1/3 частина земельної ділянки загальною площею 0,10 га, яка розташована у с. Орявчик, Сколівського району, Львівської області кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], яка придбана на підставі договору купівлі продажу земельної ділянки від 01 вересня 2007 року зареєстрованого приватним нотаріусом Сколівського районного нотаріального округу Батлюком Ю. П. за №1529, власником 1/3 частини земельної ділянки є [PERSON]; земельна ділянка площею 0,15 га, яка розташована у [ADDRESS], яка придбана на підставі договору купівлі продажу земельної ділянки від 27 липня 2006 року зареєстрованого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Семенченком І.М. за №2062, власником земельної ділянки є [PERSON]; земельна ділянка загальною площею 0,10 га, яка розташована у [ADDRESS], кастовий номер земельної ділянки [NUMBER], яка набута [PERSON] на підставі рішення Української міської ради 7 сесії 6 скликання, власником земельної ділянки є [PERSON] В судовому засіданні представники позивача за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] визнали той факт, що майно, що є предметом спору придбане за час спільного перебування у шлюбі. Тому дані обставини додаткового доказування в силу ст. 61 ЦПК України не потребують. Зважаючи на те, що сторони не дійшли згоди щодо поділу спільного майна, за клопотанням представника позивача за первісним позовом була призначена судова експертиза, на запитання до експертів була винесена група питань пов'язана з встановлення вартості майна та варіантів його розподілу. Відповідно до клопотання експерта, яке надійшло до суду останній просив надати йому документи на майно, що підлягає експертному дослідженню, однак позивачем за зустрічним позовом [PERSON] клопотання експерта не виконано в повному обсязі та не надано документів на квартиру у м. Керч, тому висновок експерта був складений без врахування частини майна, а саме квартири у [ADDRESS]. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 31.03.2015 року №10946/14-42/5682/5683/15-42 визначено, що вартість земельної ділянки площею 0,10 га, що розташована в м. Українка Обухівського району становить 512048 грн.; земельної ділянки площею 0,15 га, що розташована в м. Українка Обухівського району становить 729656 грн.; 1/3 частини земельної ділянки площею 0,10 га, що розташована в с. Орявчик, Сколівського району Львівської області становить 84236 грн. Визначити ринкову вартість квартири [ADDRESS] станом на момент дослідження не вбачалось можливим. Також експертом запропоновані варіанти поділу трьох земельних ділянок між сторонами. Відповідно до висновку про вартість майна виконаного Суб'єктом оціночної діяльності [PERSON] станом 08.09.2013 року вартість квартири, що розташована у [ADDRESS], загальною площею 52,2 кв.м. становить 134800 грн. Строк дії висновку шість місяців з дати оцінки. Відповідно до звіту ТОВ «Експерт оцінка плюс», про оцінку квартири що розташована у [ADDRESS], загальною площею 52,2 кв.м. станом на 04.06.2015 року, її вартість становить 644044 грн. Відповідно до довідки від 29.04.2014 року №Р1-В48/8661 ПАТ «Райффайзен Аваль», повідомлено, що за період з 01.01.2004 року по 30.07.2006 року на рахунок [PERSON] було зараховано кошти в сумі 88593 Євро. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що є близькими друзями [PERSON] В 2009 році [PERSON] повідомила їх, що познайомилась з [PERSON] та березні 2009 року одружились. На той момент [PERSON] мала роботу, надавала послуги та отримувала за це значні кошти, була власником декількох квартир в м. Києві, автомобілів та іншого майна. Свідки та [PERSON] були власниками сусідніх земельних ділянок в м. Севастополі, та де відповідач планувала зводити будинок. Проте, з самого часу одруження [PERSON] почав контролювати всі фінансові витрати [PERSON] та наполягав на продажі земельної ділянки в м. Севастополі. [PERSON] під його тиском змушена була погодитись та розповіла їм про те, що не знає куди використати кошти з продажі цього майна, на що свідки їй порекомендувати купити за ці кошти земельну ділянку поблизу м. Києва. В подальшому [PERSON] розповіла їм, що знайшла земельну ділянку поблизу м. Українка і запитала в них чи немає в них позичити коштів на придбання даної земельної ділянки, оскільки продаж стояв терміновий. Свідки відповіли про відсутність коштів і [PERSON] прискорила продажу земельної ділянки в м. Севастополі і одразу після її продажі всі кошти витратила на придбання земельної ділянки в м. Українка площею 0,15 га. Крім того вказують, що [PERSON] за час спільного проживання з [PERSON] ніде не працював, жив виключно за рахунок відповідача, купував за її кошти сину квартиру, вчиняв відносно неї насильство. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що є сином [PERSON] З [PERSON] в нього були конфлікти, оскільки він ображав матір, і тому він з 2012 року він жив окремо. Щодо земельної ділянки в м. Українка то вказав, що вона була придбана за кошти виручені за продаж земельної ділянки в м. Севастополь, яка належала його матері. Крім того, спочатку матір знайшла для купівлі земельну ділянку в м. Українка а потім терміново продавала земельну ділянку в м. Севастополі, щоб отримати кошти на придбання земельної ділянки. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 статті 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно п.3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до вимог ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно п.1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.2 п.1 ст. 71 СК України якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Постановою Пленуму Верхового Суду України № 11 від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено судам, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою, до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувались за рахунок коштів, що бути особистою власністю кожного з них. Вирішуючи спори між подружжям про майно, повинні встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до п 22 вказаної вище постанови, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Пункт 23 постанови проголошує, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Пункт 25 даної постанови вказує, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Як встановлено в судому засіданні, що підтверджується показами свідків, [PERSON] придбала майно, а саме земельну ділянку в м. Українка площею 0,15 га за власні кошти через п'ять місяців після реєстрації шлюбу з [PERSON], за власні кошти, які були нею отримані за продаж земельної ділянки, що належала їй на праві особистою власності, а від так дана земельна ділянка в м. Українка площею 0,15 га визнається судом особистою приватною власністю [PERSON], оскільки придбана нею шлюбу за особисті кошти. Належних та допустимих доказів позивачем по первісному позову, що дане майно придбане за власні кошти подружжя суду не надано. В судовому засіданні відповідач за первісним позовом послався на неможливість спільного користування майном подружжя, та необхідність поділу спірної квартирою, посилаючись на неможливість її поділу, та спільного використання, оскільки однокімнатна квартира в м. Керч, розташована на тимчасово окупованій території, те не встановлено, що ця річ є подільною, крім того, вказала, що дана квартира та земельна ділянка в с. Орявчик придбанні під час шлюбу за ініціативи [PERSON], для його власних потреб, тому, що в м. Керч проживає його батько а в Карпатах позивач планував розпочати свій бізнес, їй дане майно не потрібно, тому просила суд відступити від рівності часток, залишити їй меншу частину, та поділити майно наступним чином, залишити їй майно земельну ділянку площею 0,10 га в її особистій власності, оскільки вона його придбала для власного будівництва та дана земельна ділянка межує з земельною ділянкою площею 0,15 га, а все інше майно, більшої вартості, квартиру в м. Керч та земельну ділянку в с. Орявчик залишити у приватній власності [PERSON] Крім того, зазначає, що спільне користування даним майном неможливе в зв'язку з негативним ставленням до позивача, який вчиняв відносно неї насильство та жив за її рахунок. Щодо вартості спільного майна подружжя, суд приймає до уваги висновок судової експертизи від 31.03.2015 року про вартість земельних ділянок та висновок спеціаліста від 04.06.2015 року про вартість квартири. Суд не приймає до уваги висновки про оцінку майна від 08.08.2013 року, від 26.10.2013 року та дані з Інтернет сайтів, оскільки термін дії висновків минув та дані з Інтернет мережі є неналежними та недопустимими доказами. Таким чином, з врахуванням розумності та справедливості, та позиції [PERSON] про можливість відступлення від ідеальних часток, суд вважає за можливе задовольнити зустрічний позов в частині варіанту поділу майна, за визнати за [PERSON] право власності на - на 1/3 частину земельної ділянки, загальною площею 0,10 га, що розташована в с. Орявчик Сколівського району Львівської області, кадастровий номер [NUMBER] вартістю 84236 грн., та на двокімнатну квартиру, загальною площею 52,2 кв.м., що розташована [ADDRESS], вартістю 644044 грн., а за [PERSON] визнати право власності на земельну ділянку площею 0,10 га, що розташована по [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], вартістю 512048 грн. Щодо зустрічної позовної вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] різницю у вартості розподіленого майна у розмірі 40104 грн., то дана позовна вимога не підлягає до задоволення, оскільки [PERSON] заперечував проти даної компенсації, [PERSON] не внесла дану суму на рахунок суду, не заперечувала щодо відступлення від ідеальних часток на користь [PERSON], та іі розмір не доведений. Таким чином, первісний позов не підлягає до задоволення а зустрічний позов підлягає до задоволення частково. З урахуванням часткового задоволення зустрічного позову, згідно ст.88 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial