Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача НАСК «Оранта» в особі Вінницької обласної дирекції НАСК «Оранта» про стягнення суми страхового відшкодування, який в процесі судового розгляду збільшив, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до довіреності, посвідченої 29.07.2013 року приватним нотаріусом Гусятинського районного нотаріального округу Тернопільської області та зареєстрованої в реєстрі за №323, [PERSON] уповноважив позивача розпоряджатись (в тому числі одержувати належні йому за результатами правочинів грошові суми у випадку спричинення автомобілю пошкодження іншими особами в результаті дорожньо-транспортної пригоди) від його імені належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого 11.06.2005 року Чортківським МРЕВ Тернопільської області, автомобіль марки AUDI A6, 1997 року випуску, тип транспортного засобу легковий седан - В, д.н.з. [NUMBER]. 18.01.2014 року о 22 год. у м. Вінниці на автодорозі «Стрий-Знамянка» 377 км., мала місце дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої водій [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ 21073 д.н.з.[NUMBER], здійснив наїзд на автомобіль «Audi», д.н.з. [NUMBER], що належить позивачу, під керуванням водія [PERSON], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Вина [PERSON] у порушенні правил дорожнього руху, що призвела до дорожньо-транспортної пригоди, підтверджується постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.02.2014 року у справі №127/1513/14-п. Оскільки, відповідальність заподіювача шкоди згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/1220993 від 20.03.2013 року застрахована у НАСК «Оранта», 11.03.2014 року позивачем була подана заява про виплату страхового відшкодування та ряд інших документів страховику. З метою визначення розміру суми страхового відшкодування представником відповідача 11.03.2014 року було проведено загальний огляд автомобіля «Audi», пошкодженого в результаті ДТП. Проте, за результатами такого огляду відповідач не надав жодної офіційної відповіді позивачу щодо здійснення виплати страхового відшкодування та в якому розмірі. А тому, 13.03.2014 року позивач був вимушений звернутись до Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України з метою проведення дослідження та визначення дійсного реального розміру матеріального збитку, заподіяного йому як власнику пошкодженого в результаті ДТП автомобіля «Audi», відповідно до якого вартість складає 34 304,60 грн. Однак, враховуючи стрімке зростання офіційного і готівкового курсів гривні до долара США, що призвело до зростання цін на автомобільні запчастини, деталі та ремонтні роботи, вартість відновлюваного ремонту пошкодженого автомобіля позивача значно збільшилась. Внаслідок чого, позивач був змушений повторно звертатись до Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України з метою визначення дійсного реального розміру матеріального збитку станом на вересень 2014 року. За результатами даного дослідження було складено висновок №1482/14-21 від 03.09.2014 року, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого позивачу, станом на вересень 2014 року складає 49 501,20 грн. А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом, в якому позивач просив визнати подію, що мала місце 18.01.2014 року страховим випадком, стягнути з відповідача на його користь 49 501,20 грн. страхового відшкодування, 2 885,99 грн. пені, 398,72 грн. 3% річних, 826,56 грн. витрат за проведення автотоварознавчого дослідження та 536, 13 грн. судових витрат. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечував проти винесення заочного рішення. Представник відповідача до судового засідання не з'явився із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивач не заперечує, відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідно до довіреності, посвідченої 29.07.2013 року приватним нотаріусом Гусятинського районного нотаріального округу Тернопільської області та зареєстрованої в реєстрі за №323, [PERSON] уповноважив позивача розпоряджатись (в тому числі одержувати належні йому за результатами правочинів грошові суми у випадку спричинення автомобілю пошкодження іншими особами в результаті дорожньо-транспортної пригоди) від його імені належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого 11.06.2005 року Чортківським МРЕВ Тернопільської області, автомобіль марки AUDI A6, 1997 року випуску, тип транспортного засобу легковий седан - В, д.н.з. [NUMBER] (а.с.16). 18.01.2014 року о 22 год. у м. Вінниці на автодорозі «Стрий-Знамянка» 377 км., мала місце дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої водій [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ 21073 д.н.з.[NUMBER], здійснив наїзд на автомобіль «Audi», д.н.з. [NUMBER], що належить позивачу, під керуванням водія [PERSON], що призвело до пошкодження транспортних засобів, про що свідчить довідка УДАІ УМВС України у Вінницькій області від 18.01.2014 року (а.с.17). Вина [PERSON] у порушенні правил дорожнього руху, що призвела до дорожньо-транспортної пригоди, підтверджується постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.02.2014 року у справі №127/1513/14-п, відповідно до змісту якої [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та застосовано до останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.18). Як вбачається з матеріалів справи, 20.03.2013 року між [PERSON] та відповідачем було укладено поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/1220993, за яким відповідач застрахував відповідальність [PERSON] при експлуатації транспортного засобу ВАЗ 2107 д.н.з. [NUMBER] (а.с.19). 11.03.2014 року позивач звернувся до відповідача із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду установленого зразка (а.с.63) та заявою про страхове відшкодування з відповідним пакетом документів (а.с.64). Проте, згідно листів ТОВ «Гарант-Асістанс» №09-03-09/0487 від 10.06.2014 року (а.с.42), НАСК «Оранта» від 07.07.2014 року №09-02-09/12641 (а.с.62) відповідач повідомив позивача, що для подальшого розгляду заяви та прийняття остаточного рішення відповідачу необхідно отримати експертизу МРЕВ VIN-коду автомобіля, окрім того отримати підтверджуючі дані з Чортківського МРЕВ Тернопільської області щодо дійсності технічного паспорту на даний транспортний засіб, а відтак у страховика відсутні правові підстави для здійснення виплати страхового відшкодування. Однак, з даними твердженнями відповідача суд не погоджується з наступних міркувань. Згідно ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, життю, здоров'ю, майну третьої особи. З огляду на ст.6 вищезазначеного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу. Таким чином, зіткнення автомобіля [PERSON] з автомобілем позивача є визначеним законом страховим випадком, з настанням якого у страхувальника виникає обов'язок виплатити страхове відшкодування. При цьому, п.37.1 ст.37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений вичерпний перелік підстав, за яких страхувальнику надано право відмовити у здійсненні страхового відшкодування, а саме: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку, зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров'я; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку; невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, під час судового розгляду справи, обставин, зазначених у п.37.1 ст.37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» судом не встановлено, оскільки всі учасники дорожньо-транспортної пригоди підтверджують про подію останньої; учасники дорожньо-транспортної пригоди звернулись до страхувальника - відповідача по справі; позивачем було надано всі необхідні документи для здійснення страхового відшкодування відповідно до п.35.2 ст.35 Закону; винуватець дорожньо-транспортної пригоди не заперечує своєї вини у скоєнні останньої та його вина підтверджується постановою Вінницького міського суду від 11.02.2014 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності №127/1513/14-п. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи (ч.1 ст.64 ЦПК України). Згідно ст.145 ЦПК України призначення експертизи є обов'язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи є обов'язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров'я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати. Таким чином, цивільним процесуальним законодавством не передбачено обов'язкове призначення експертизи у спорах про відшкодування матеріальної шкоди, а враховуючи те, що клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи сторонами не заявлялось, суд вважає за можливе відповідно до ст.ст.57, 64 ЦПК України, оцінивши, взяти до уваги як належний письмовий доказ, що містить відомості про обставини, які мають значення для справи, висновок експертного дослідження за результатами експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню матеріального збитку внаслідок пошкодженого транспортного засобу КНДІСЕ від 03.09.2014 року №1482/14-21 (а.с.93-104), відповідно до якого розмір заподіяної шкоди, пов'язаної з пошкодженням належного позивачу автомобіля, станом на вересень 2014 року становить 49 501,20 грн. Суд звертає увагу, що проведення позивачем вищезазначеного товарознавчого дослідження щодо визначення матеріального збитку, завданого його автомобілю, зумовлене відмовою відповідача здійснити таке відшкодування в добровільному порядку, а тому заподіяна внаслідок пошкодження належного позивачу автомобіля матеріальна шкода в сумі 49 501,20 грн., витрати за проведення експертного дослідження в сумі 295,20 грн., згідно квитанції №0.0.292610891.1 від 27.08.2014 року (а.с.91) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача повністю. Оскільки, при вирішенні питання щодо суми відшкодування матеріального збитку у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу суд враховує експертне автотоварознавче дослідження КНДІСЕ від 03.09.2014 року №1482/14-21, тому витрати за проведення експертного автотоварознавчого дослідження КНДІСЕ від 26.03.2014 року №442/14-21 в сумі 531,36 грн. суд не приймає до уваги, а відтак в цій частині задоволення позову слід відмовити. Пунктом 36.2 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що не пізніше 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування страхова компанія зобов'язана прийняти рішення про виплату страхового відшкодування та виплатити його або відмовити у виплаті. Проте, станом на 09.06.2014 року (у 90-денний термін) виплату визначеного розміру страхового відшкодування відповідач позивачу так і не здійснив. Відповідно до п.36.5 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Окрім того, вищезазначена норма кореспондується з положенням п.21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до змісту якого при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК). Таким чином, за період з 10.06.2014 року по 15.09.2014 року відповідач повинен сплатити позивачу пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, що становить 2 885,99 грн., та 3% річних, що становить 398,72 грн., відповідно до розрахунку наданого позивачем, з яким суд повністю погоджується. Крім того в силу ст.ст.79, 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини вимог витрати щодо сплати судового збору у розмірі 530,82 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial