Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником будинку № 54 по вул. Харлампіївській в місті Маріуполі. За вказаною адресою також зареєстрований її син [PERSON], однак фактично там не проживає з жовтня 2002 року. У звязку із відсутністю відповідача у зазначеному будинку більше року, просила визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12.09.2018 року відрито провадження у цивільній справі у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області суду від 03.12.2018 року вирішено питання про проведення заочного розгляду цивільної справи. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] надали до суду заяву про розгляд цивільної справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність суду не надав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до\~ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалась у відповідності до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі реєстраційного посвідчення від 08.08.1983 року, виданого «Жданівським бюро технічної інвентаризації», позивачу на праві власності належить 35/100 частини домоволодіння № 54 по вул. Харлампіївській (Радянській) в місті Маріуполі. Згідно акту комітету самоорганізації населення «Староміський» б/н від 10.07.2018 року, відповідач [PERSON] за адресою: вул. Харлампіївська, 54, місто Маріуполь Донецької області, не проживає з жовтня 2002 року. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до вказаного, а також виходячи зі смислу ч. 1 ст. 383 ЦК України, ст. 150, 156 ЖК України власник квартири на свій розсуд вирішує, чи буде особа проживати в його квартирі, чи не буде. Згідно ст. 391 ЦК України одним із засобів захисту права власності є усунення перешкод у здійсненні власником майна права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод із змінами та доповненнями, внесеними Протоколом № 11 від 11.05.1994 року, який діє для України з 11.09.1997 року та прецедентній практиці Європейського суду з прав людини, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Суд вважає, що оскільки відповідач більше року з власного бажання не проживає у спірному домоволодінні, добровільно не припиняє своєї реєстрації, тим самим порушує право позивача користуватись та розпоряджатись майном на свій власний розсуд, тому вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню. На підставі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод із змінами та доповненнями, внесеними Протоколом № 11 від 11.05.1994 року, який діє для України з 11.09.1997 року, ст.ст. 64, 150, 156 ЖК України, ст.ст. 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved