Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 87 609 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що між ним та відповідачем 07.07.2019 року було укладено договір позики грошових коштів, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гусаком Р. Т., згідно якого відповідач отримав від позивача суму грошових коштів у розмірі 87 609 грн. (у еквіваленті на день укладення договору 3 000 Євро). Вказані кошти відповідач зобов`язувався повернути до 15.07.2019 року, однак, станом на дату подання позову відповідач вказану за договором позики суму коштів не повернув, чим порушив взяті на себе згідно договору позики зобов`язання. Просить стягнути з відповідача 87 609 грн. боргу за договором позики грошових коштів, а також сплачений судовий збір. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 20.08.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У вказаний строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву без поважних причин. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.07.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого позикодавець [PERSON] передає у власність позичальнику [PERSON] грошові кошти у сумі 87 609 грн., а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів на умовах визначених договором. У п. 2 Договору передбачено, що грошові кошти, які є предметом цього договору передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання даного договору (а.с. 4). Згідно п. 4 вказаного договору, повернення позики повинно бути здійснено за адресою: [ADDRESS] , приміщення приватного нотаріуса ЛНМО М. Гавінської, шляхом написання заяви, яка буде невід`ємною частиною цього договору. Проте, як ствердив позивач у позовній заяві, на даний час, відповідач не повернув жодних коштів на виконання вимог вказаного договору позики, що не спростовано відповідачем, а тому суд вважає, що відповідач не виконав своїх зобов`язань перед позивачем. Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина 2 ст.11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ч. 2 ст. 1046 ЦК договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були переданої йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, оскільки відповідачем порушено умови підписаного ним договору позики грошових коштів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір у розмірі 876 грн. 09 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved