Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з ТОВ «МЖК-1»(далі - Відповідач) 8108,57 грн. грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, 37088,00 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та 4313,76 грн. компенсації втрати частину доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати. В процесі судового розгляду справи позивача зменшив свої позовні вимоги та просив стягнути з відповідача 37091,00 грн. середнього заробітку за весь час затримки виплати компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та 3048,44 грн. компенсації втрати частину доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати. Посилався на те, що з 17.12.2009р. працював у відповідача на посаді монтажника з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій 4-го розряду, а 17.06.2016р. був звільнений з посади за власним бажанням. Вказував на те, що в період роботи не використав жодної щорічної відпустки, однак в день звільнення відповідач не правів з ним належного розрахунку та не виплатив грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, а здійснив виплату лише 01.03.2016р. в сумі 5740,84 грн. Стверджував, що відповідач зобов'язаний сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку, а також компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати. В судовому засіданні представник позивача зменшені позовні вимоги підтримав, а представник відповідача позов не визнав. Суд, вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. Як вбачається з записів у трудовій книжці позивача (а.с.12) та пояснень представника позивача, останній з 17.12.2009р. працював у ТОВ «МЖК-1» на посаді монтажника з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій 4-го розряду, а 17.06.2014р. був звільнений з роботи за власним бажанням. Згідно пояснень представника позивача, за період роботи у відповідача [PERSON] не використав жодної щорічної відпустки. Статтею 75 Кодексу законів про працю України та ст. 6 Закону України «Про відпустки» визначено, що щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менше як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який підліковується з дня укладання трудового договору. Згідно пояснень представника позивача, у день звільнення відповідач не виплатив [PERSON] грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, у зв'язку з чим останній 30.12.2015р. направив на адресу ТОВ «МЖК-1» претензію з вимогою виплатити йому компенсацію за невикористані 120 днів відпустки (а.с.20-21,22). Разом з тим, відповідач виплатив кошти позивачу лише 01.03.2016р. (після відкриття провадження по справі) (а.с.56), тобто допустивши затримку розрахунку на 20 місяців. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиконання з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, не проведення з вини відповідача розрахунку з позивачем є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Враховуючи те, що, середньоденна заробітна плата позивача складає ((1854,55грн. заробітна плата за червень +1854,55грн. заробітна плата за липень)/(15 робочих днів у червні+15 робочих днів у липні =) 123,64 грн., а затримку виплати слід рахувати (з 17.06.2014р. по 17.02.2016р.) 20 місяців, то з відповідача підлягає стягненню (123,64 грн.* 15 робочих дні у місяці*20 місяців=) 37091,00 грн. заборгованості. Крім того, з відповідача підлягає стягненню компенсація (інфляційні втрати) втрати частини доходу у зв'язку з порушенням відповідачем строків виплати нарахованої заробітної плати за період з липня 2014 року по січень 2016 року, як це передбачено ст. 1,2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням їх виплати», у розмірі 3048,44 грн. (а.с.58). Оскільки відповідач допустив затримку розрахунку з позивачем, то загальна сума заборгованості яка підлягає стягненню на користь позивача складає (37091,00 грн.+ 3048,44 грн.=) 40139,44 грн. Вирішуючи позов таким чином, суд вважає необхідним згідно ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача 551,20 грн. судових витрат на користь держави, так як позивач звільнений по закону від сплати судового збору. На підставі викладено та

Outcome: approved