Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позові вказала, що 27.06.2014 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось через небажання чоловіка працювати та постійні сварки. З січня 2015 року вони з відповідачем не проживають, подружні стосунки між ними припинені, спільного господарства вони не ведуть. Вважає, що їх сім'я перестала існувати, подальше збереження шлюбу не можливе і прохає суд розірвати шлюб з відповідачем. Позивач та її представник - адвокат Коряк А.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, прохали шлюб розірвати та стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору та 100 грн. за надання юридичних послуг. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, хоча відповідно до ст.ст. 75-78 Цивільного процесуального кодексу України, був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини своєї неявки у судове засідання не повідомив, клопотання від відповідача про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. На підставі статті 169 Цивільного процесуального кодексу України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів. Відповідно до статті 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлень про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З'ясувавши обставини справи, заслухавши позивача, її представника, дослідивши матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб між собою 27.06.2014 року в Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції (а.с.5). Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження(а.с.6). Судом встановлено, що з січня 2015 року сторони проживають окремо, не спілкуються і позивач вважає, що їх сім'я розпалась остаточно. Тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню і підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя немає. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила прізвище у зв'язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу . Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved