Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулась в суд з позовом до Державного закладу «Відділкова лікарня ст. Козятин Південно-Західної залізниці» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Ухвалою суду від 30.09.2016 року до участі у даній справі був залучений у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - в.о. Головного лікаря ДЗ «Відділкова лікарня ст. Козятин ПЗЗ» [PERSON], тобто, посадова особа, що видавала оскаржуваний наказ. Також, у зв?язку з процедурою ліквідації первинного відповідача, ухвалою суду від 06.10.2016 року було замінено первинного відповідача - ДЗ «Відділкова лікарня ст. Козятин Південно-Західної залізниці» на належного відповідача - Ліквідаційну комісію Державного закладу «Відділкова лікарня ст. Козятин Південно-Західної залізниці», а також, було залучено у якості співвідповідача - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця». Крім того, ухвалою суду від 24.01.2017 року до участі у даній справі був залучений у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - в.о. Головного лікаря Київської клінічної лікарні на залізничному транспорті № 1 філії «Центр охорони здоров?я» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» - [PERSON] В подальшому позивач уточнила свої позовні вимоги і просить: поновити їй строки звернення до суду; скасувати наказ № 34 від 4 березня 2016 року про її звільнення та визнати її звільнення з роботи незаконним; поновити її на займаній посаді фельдшера по проведенню перед рейсових оглядів у структурному підрозділі Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» філії «Центр охорони здоров'я» Київської клінічної лікарні на залізничному транспорті № 1; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» на її користь 10000 гривень у відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач вказала, що з 12.06.1976 року вона почала працювати в Козятинській відділковій лікарні ст. Козятин ПЗЗ. 16.10.1986 року її перевели на посаду медичної сестри кардіологічного відділення, а з 09.02.1990 року вона постійно та безперервно почала працювати на посаді фельдшера по проведенню перед рейсових оглядів здоровпункту локомотивного депо ДЗ «Відділкова лікарня ст. Козятин Південно-Західної залізниці». 23.12.2015 року п. 1.1 наказу №011 «Про переведення працівників Державних закладів охорони здоров'я Укрзалізниці до структурних підрозділів філії «Центр охорони здоров'я» ПАТ «Укрзалізниці» було наказано провести переведення працівників Державних закладів охорони здоров'я Укрзалізниці, які увійшли в ПАТ «Укрзалізниця» до структурних підрозділів філії «Центр охорони здоров'я» ПАТ «Укрзалізниця»; п.1.2 передбачено включити до штатних розписів структурних підрозділів філії «Центр охорони здоров'я» штатні одиниці здоровпунктів, медпунктів, які знаходяться у структурі закладів охорони здоров'я Укрзалізниці, що на даний час передаються або передані до комунальної власності, створити накази про переведення працівників до 31.12.2015 року. 30.12.2015 року керівництвом лікарні було видано наказ №212 «Про закриття фельдшерського здоровпункту локомотивного депо Козятин та медичного пункту вокзалу ст. Козятин», однак, як це передбачено трудовим законодавством, її з ним не ознайомили за два місяці. Згідно її попереднього робочого графіку, вона повинна була вийти на роботу в здоровпункт локомотивного депо Державного закладу «Відділкова лікарня ст. Козятин Південно-Західної залізниці»: 31.12.2015 року - повинна відпрацювати 12 год.; 01.01.2016 року - 12 год.; 02.01.2016 року - 4 год.; 03.01.2016 року - 8 год. 31.12.2015 року керівництвом лікарні було видано наказ №218 «Про переміщення працівників», згідно якого її, без попереднього попередження, переміщували в штат терапевтичного відділення поліклініки лікарні з 01.01.2016 року, про що вона дізналась лише 05.01.2016 року будучи на лікарняному. З 05.01.2016 року по 04.03.2016 року вона знаходилась на лікарняному у зв'язку із хворобою, що підтверджується листом непрацездатності серії АГУ №642324 від 04.03.2016 року, виданого ДЗ «Відділкова лікарня ст. Козятин ПЗЗ», який вона 04.03.2016року принесла у відділ кадрів лікарні, де дізналась, що відповідно до наказу № 34 від 4 березня 2016 року її було звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників без запропонування їй іншої роботи. Згідно ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності. Адміністрація лікарні, куди її незаконно перевели, поза її волею, лише 08.07.2016 року винесла наказ №824 «Про зміну дати звільнення», яким було внесено зміни до наказу по закладу від 04.03.2016 року за №34, вказавши день її звільнення 07.03.2016 року. 30.06.2016 року №150 Вінницької обласної ради діяльність Державного закладу «Відділкова лікарня станції Козятин Південно-Західної залізниці» було припинено шляхом ліквідації. Тобто при реорганізації державного закладу «Відділкова лікарня ст. Козятин Південно-Західної залізниці», згідно п. 1.1 наказу №011 «Про переведення працівників Державних закладів охорони здоров'я Укрзалізниці до структурних підрозділів філії «Центр охорони здоров'я», її мали б ввести до штату структурного підрозділу Київської клінічної лікарні на залізничному транспорті № 1філії «Центр охорони здоров'я» ПАТ «Укрзалізниця», оскільки за згодою даного закладу вона фактично з 31.12.2017 року по 04.01.2017 року була допущена на роботу у даному підприємстві, оскільки за родом своєї діяльності випускала у рейс машиністів і їхніх помічників. Вважає свої трудові права порушеними і просить їх захистити за судовим рішенням. В судовому засіданні позивачка - [PERSON] позов з урахуванням уточнених позовних вимог підтримала і підтвердила обставини вказані в ньому. Представник відповідача - Ліквідаційної комісії Державного закладу «Відділкова лікарня ст. Козятин Південно-Західної залізниці» та третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - в.о. Головного лікаря ДЗ «Відділкова лікарня ст. Козятин ПЗЗ» [PERSON] в судове засідання не з?явились у зв?язку ліквідацією даного закладу, однак, представник ліквідкомісії подав до суду письмові заперечення, в яких вказав, щодо до січня 2016 року [PERSON] дійсно працювала фельдшером ДЗ «Відділкова лікарня станції Козятин Південно-Західної залізниці». Робочим місцем її був здоровпункт Локомотивного депо Козятин. У відповідності до положень наказу Міністерства охорони здоров'я України від 23.02.2000 р. № 33 Державним територіально-галузевим об'єднанням «Південно-Західна залізниця» для організації роботи фельдшерсько-акушерського пункту з метою надання невідкладної допомоги працівникам залізничного депо та здійснення контролю за станом їхнього здоров'я були безкоштовно надані у користування Державному закладу «Відділкова лікарня станції Козятин Південно-Західної залізниці» декілька приміщень у будівлі структурного підрозділу залізниці Локомотивного депо станції Козятин. Відповідно чинного законодавства підприємства, організації і заклади, при яких створюються здоровпункти, зобов'язані безкоштовно надавати і утримувати приміщення здоровпункту із забезпеченням їх опалення, освітлення, водопостачання, охорони, прибирання і ремонту. Також, вказаним наказом встановлено чітку залежність кількісного штату медичного закладу від кількості населення, яке обслуговується цим закладом. Так, з січня 2015 року більшість галузевих залізничних медичних закладів, які фінансувались Міністерством інфраструктури України, були переведені на фінансування від місцевих органів самоврядування. 30.12.2015 року в телефонному режимі керівництво лікарні було попереджено про передачу медпунктів та здоровпунктів лікарні, які розташовані в приміщеннях залізниці, до штату залізниці, а 31.12.2015 року на адресу керівництва лікарні надійшло повідомлення за підписом заступника начальника медичної служби Південно-Західної залізниці [PERSON], в якому керівництво закладу ставилось до відома, що штатні одиниці здоровпунктів, які знаходились у структурі закладів охорони здоров'я Укрзалізниці, що на даний час передаються або передані до комунальної власності, включено до штатних розписів структурних підрозділів філії «Центр охорони здоров'я». За здоровпунктом локомотивного депо Козятин було закріплено 10 штатних одиниць, а згідно з додатком вказаного повідомлення до здоровпункту локомотивного депо Козятин, який створювався при ПАТ «Укрзалізниця» передбачалось прийняти тільки 5 осіб. Підтвердженням цього є погодження в.о.головного лікаря Київської клінічної лікарні на залізничному транспорті №1 [PERSON] від 31.12.2015 року №81, з вказаних осіб тільки п'ятеро приймались до здоровпункту локомотивного депо Козятин, а п'ятеро - до медпункту вокзалу ст. Козятин. Фактична робота здоровпункту локомотивного депо Козятин в складі ПАТ «Укрзалізниця» розпочалась з 01.01.2016 року. Таким чином, як адміністрація лікарні, де працювала на момент звільнення позивачка, так ПАТ «Укрзалізниця» були позбавлені можливості вчасно підготуватись до такої події, провести відповідні процедури, попередити своїх працівників. 30.12.2015 року керівництвом лікарні було видано наказ №212 «Про закриття фельдшерського здоровпункту локомотивного депо Козятин та медичного пункту вокзалу ст. Козятин». 31.12.2015 року керівництвом лікарні було видано наказ №218 «Про переміщення працівників», яким [PERSON] переміщувалась в штат терапевтичного відділення поліклініки лікарні з 01.01.2016 року. Зі змістом наказів №212 від 30.12.2015 року та №218 від 31.12.2015 року [PERSON] була ознайомлена 31.12.2015 року, про що був складений акт. Також, 31.12.2015 року [PERSON] була письмово попереджена про майбутнє скорочення її посади після 01.03.2016 року, але від отримання письмового повідомлення під розпис відмовилась, про що, також, було складено акт. До 05.01.2016 року [PERSON], незважаючи на оголошення їй змісту вказаних вище наказів, на своє робоче місце до поліклініки лікарні не з'являлась. 04.03.2016 року наказом №34 вона після лікарняного була звільнена за п.1 ст.40 КЗпП України. Після звернення [PERSON] 07.07.2016 року до адміністрації лікарні, наказом від 08.07.2016 року №824 дата її звільнення була змінена на 07.03.2016 року, так як 04.03.2016 року, згідно листа непрацездатності серія АГУ №642324 від 04.03.2016 року [PERSON] хворіла і до роботи їй було рекомендовано було стати з 05.03.2016 року, тобто, в суботу. Вказаним наказом також було здійснено донарахування заробітної плати [PERSON] За згодою про звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП України до профкому закладу керівництво лікарні не зверталось, так як станом на березень 2016 року профспілка лікарні фактично не діяла. Більшість працівників лікарні або вже були звільнені, або були переведені до Козятинської лікарні відновного лікування. Таким чином, вважає, що звільнення [PERSON] за п. 1 ст.40 КЗпП України відбулось у відповідності до вимог чинного законодавства. Також, у зв?язку з пропуском позивачем строків давності без поважних причин, просить відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача - ПАТ «Українська залізниця» [PERSON] в судовому засіданні позову не визнала і суду пояснила, що звільнення [PERSON] було проведено згідно чинного законодавства. Підстав поновляти її на посаді фельдшера по проведенню перед рейсових оглядів в Київській клінічній лікарні на залізничному транспорті № 1 філії «Центр охорони здоров?я» ПАТ «Українська залізниця» не має, оскільки [PERSON] ніколи не працювала у даному медичному закладі. Крім того, слід застосувати строки позовної давності і відмовити позивачу у задоволенні позову, більш детально свою позицію виклала у своїх письмових поясненнях, приєднаних до матеріалів справи. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - в.о. Головного лікаря Київської клінічної лікарні на залізничному транспорті № 1 філії «Центр охорони здоров?я» ПАТ «Українська залізниця» - [PERSON] в судове засідання не з?явився, однак, подав на адресу суду аналогічні пояснення, що і представник «Української залізниці». Заслухавши сторони, давши оцінку письмовим доказам, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що з 12.06.1976 року [PERSON] почала працювати в Козятинській відділковій лікарні ст. Козятин ПЗЗ. 16.10.1986 року позивача перевели на посаду медичної сестри кардіологічного відділення, а з 09.02.1990 року позивач постійно та безперервно почала працювати на посаді фельдшера по проведенню перед рейсових оглядів здоровпункту локомотивного депо ДЗ «Відділкова лікарня ст. Козятин Південно-Західної залізниці». 23.12.2015 року п. 1.1 наказу №011 «Про переведення працівників Державних закладів охорони здоров'я Укрзалізниці до структурних підрозділів філії «Центр охорони здоров'я» ПАТ «Укрзалізниця» було наказано провести переведення працівників Державних закладів охорони здоров'я Укрзалізниці, які увійшли в ПАТ «Укрзалізниця» до структурних підрозділів філії «Центр охорони здоров'я» ПАТ «Укрзалізниця»; п.1.2 передбачено включити до штатних розписів структурних підрозділів філії «Центр охорони здоров'я» штатні одиниці здоровпунктів, медпунктів, які знаходяться у структурі закладів охорони здоров'я Укрзалізниці, що на даний час передаються або передані до комунальної власності, створити накази про переведення працівників до 31.12.2015 року. 30.12.2015 року керівництвом лікарні було видано наказ №212 «Про закриття фельдшерського здоров пункту локомотивного депо Козятин та медичного пункту вокзалу ст. Козятин», однак, як це передбачено ст. 49-2 КЗпП України позивача з ним не ознайомили за два місяці. Згідно попередньо погодженого графіку, позивач повинна була вийти на роботу в здоровпункт локомотивного депо Козятин в наступні дні: 31.12.2015 року - мала відпрацювати 12 год.; 01.01.2016 року - 12 год.; 02.01.2016 року - 4 год.; 03.01.2016 року - 8 год. 31.12.2015 року керівництвом лікарні було видано наказ №218 «Про переміщення працівників», згідно якого позивача, без попереднього попередження, переміщували в штат терапевтичного відділення поліклініки лікарні з 01.01.2016 року, про що остання дізналась лише 05.01.2016 року будучи на лікарняному. З 05.01.2016 року по 04.03.2016 року позивач також знаходилась на лікарняному у зв'язку із хворобою, що підтверджується листом непрацездатності серії АГУ №642324 від 04.03.2016 року, виданого ДЗ «Відділкова лікарня ст. Козятин ПЗЗ», який позивач 04.03.2016 року принесла у відділ кадрів лікарні, де дізналась, що відповідно до наказу № 34 від 4 березня 2016 року про своє звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників без запропонування іншої роботи, хоча згідно ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності. Питання про звільнення позивача з роботи на профспілку не виносилось. Адміністрації лікарні, куди незаконно перевели позивача, поза її волею, лише 08.07.2016 року винесла наказ №824 «Про зміну дати звільнення», яким було внесено зміни до наказу по закладу від 04.03.2016 року за №34, вказавши день звільнення позивача 07.03.2016 року. 30.06.2016 року №150 Вінницької обласної ради діяльність Державного закладу «Відділкова лікарня станції Козятин Південно-Західної залізниці» було припинено шляхом ліквідації. З огляду на вищевикладене, слід вважати, укладеним трудовий договір між [PERSON] та Київською дорожньою клінічною лікарнею №1, що є структурним підрозділом філії «Центр охорони здоров'я», ПАТ «Укрзалізниця», оскільки позивач фактично з 31.12.2017 року по 04.01.2017 року була допущена на роботу у даному закладі охорони здоров?я, бо за характером своєї роботи, зв?язаним з безпекою руху на залізничному транспорті, маючи спеціальний дозвіл, випускала у рейс машиністів і їхніх помічників, що підтверджується маршрутними листами за період з 31.12.2015 по 04.01.2016 роки, які були досліджені в судовому засіданні, копії яких приєднанні до матеріалів справи, оскільки така позиція суду узгоджується з нормами ст. 24 ч. 4 КЗпП України. Оцінюючи наведені вище докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що звільнення позивача з роботи було проведено без законної підстави і її слід поновити на роботі саме на посаді фельдшера по проведенню перед рейсових оглядів в Київській клінічній лікарні на залізничному транспорті № 1 філії «Центр охорони здоров?я» ПАТ «Українська залізниця» з 7 березня 2016 року, оскільки позивач була допущена саме до цієї роботи з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Визначаючись з сумою середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивача, суд виходить з того, що строк вимушеного прогулу складає 14 місяців 23 дні. Згідно довідки №938 від 05.10.2016 року, середньомісячний та середньоденний заробіток позивача на момент звільнення складав відповідно: 2633, 80 грн. та 119,71 грн., а тому, заборгований середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу після проведеного розрахунку, складає - 39626, 53 гривень. Від цієї суми слід відняти суму пенсії - 26106, 38 гривень, яку отримала позивач за березень 2016 року - травень 2017 року. Після проведеного розрахунку з ПАТ «Українська залізниця» на користь [PERSON] слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 07 березня 2016 року по 30 травня 2017 року, тобто, день постановлення рішення, в сумі - 13520, 15 гривень. Суд вважає, що незаконним звільненням позивачу заподіяна моральна шкода, так як в результаті її незаконного звільнення у неї загострились хронічні хвороби, погіршився стан здоров?я, підвищився тиск, з?явились головні болі і через це, вона була змушена звернутатись до лікарів, що підтверджується медичними довідками. Внаслідок того, що позивач залишилась без роботи, вона втратив нормальні життєві зв'язки, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, та грубо були порушенні її конституційні трудові права, а тому,

Outcome: partial