Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Криворіжспецремтранс» про стягнення моральної шкоди в звязку з ушкодженням здоровя. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 01.04.2011 року він почав працювати у на ТОВ «Криворіжремспецтранс» (правонаступник - ТОВ «Криворіжспецремтранс») слюсарем з ремонту рухомого складу (тепловозів) 6 розряду локомотивного депо цеху з ремонту рухомого складу ПрАТ «ЦГЗК». 01.01.2012 року його було переведено в цех з ремонтного складу ПрАТ «ЦГЗК» локомотивне депо слюсарем з ремонту рухомого складу 6 розряду, 31.03.2015 року його звільнено у зв'язку з переведенням у ТОВ «Криворіжремспецтранс». Пізніше, з 01.04.2015 року було прийнято в порядку переведення з ТОВ «Криворіжспецремтранс» в цех з ремонту рухомого складу ПрАТ «ЦГЗК» слюсарем з ремонту рухомого складу 6 розряду локомотивного депо. Та, 28.12.2015 року він був звільнений з підприємства ТОВ «Криворіжспецремтранс» за власним бажанням. Рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини йому було встановлено професійне захворювання. Висновком МСЕК від 25.07.2017 року було встановлено 40% професійної втрати працездатності на безстрокововий термін. Встановлення втрати працездатності спричиняє йому моральні страждання, оскільки обмежений в виробі роботи, постійне звернення до лікарів, фізична біль, тощо. Тому, просить суд стягнути з ТОВ «Криворіжспецремтранс» на його користь 170000,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обовязкових платежів. Відповідно ч. 1 ст. 277 ЦПК в ухвалі про відкриття провадження у справі, суд вирішив питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно ч. 5\~ст. 279 ЦПК України,\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення стороні за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Представник відповідача ТОВ «Криворіжспецремтранс» не скористався своїм правом та не надав до суду відзив, з урахуванням положень ст. 191 ЦПК України. Дану справу судом розглянуто без повідомлення сторін. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України,\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. При вирішенні питання про спричинення позивачеві моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках. Судом встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці на імя [PERSON], останній з 01.04.2011року почав працювати на ТОВ «Криворіжремспецтранс» (правонаступник - ТОВ «Криворіжспецремтранс») слюсарем з ремонту рухомого складу (тепловозів) 6 розряду локомотивного депо цеху з ремонту рухомого складу ПрАТ «ЦГЗК», 01.01.2012 року було переведено в цех з ремонтного складу ПрАТ «ЦГЗК» локомотивне депо слюсарем з ремонту рухомого складу 6 розряду, та 31.03.2015 року звільнено у зв'язку з переведенням у ТОВ «Криворіжремспецтранс». Пізніше, з 01.04.2015 року [PERSON] було прийнято в порядку переведення з ТОВ «Криворіжспецремтранс» в цех з ремонту рухомого складу ПрАТ «ЦГЗК» слюсарем з ремонту рухомого складу 6 розряду локомотивного депо. Та, 28.12.2015 року [PERSON] був звільнений із підприємства ТОВ «Криворіжспецремтранс» за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП України (а.с.5-8). Висновком лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини від 30.06.2016 року, [PERSON] було встановлено професійне захворювання за діагнозом: Радикулопатія попереково-крижова, білатеральна з помірними статико-динамічними, стійким больовим синдромом (а.с. 25). До того ж, відповідно Акту розслідування профзахворювання затвердженого 31.05.2017 року, а саме п. 17 зазначено, що причиною отримання профзахворювання [PERSON] являється: статистичне навантаження - величина навантаження за зміну (КгС) при утриманні вантажів двома руками перевищує 1,8 раза і нормативне значення 97000, фактичне 172340), нахили тулуба перевищують в 1,1 раза і нормативне значення до 100, фактичне 112) (а.с. 3-12). Крім того, відповідно до санітарно - гігієнічної характеристики умов праці від 30.03.2016 року причиною отримання [PERSON] профзахворювання стала робота в умовах небезпечних та шкідливих факторів, на посаді слюсаря з ремонту рухомого складу локомотивного депо на ТОВ «Криворіжспецремтранс» (3 роки 8 місяців) (а.с. 13-19). В наслідок чого, висновком МСЕК від 25.07.2017р. [PERSON] з 17.07.2017 року було встановлено 40% професійної втрати працездатності, із яких первинно 20% втрати професійної працездатності - по радикулопатії та повторно 20% по сидероселікозу, безстроково (а.с. 20). Так, наявність трудового каліцтва у позивача також підтверджується зібраними у справі вище наведеними доказами, а також наданими виписними епікризами, з яких вбачається що [PERSON] проходив стаціонарне лікування в закладах охорони здоровя (а.с. 21, 22, 23, 24, 26). Таким чином, слід вважати, що самим фактом втрати позивачем [PERSON] професійної працездатності, в зв'язку з отриманим ушкодженням здоровя на підприємстві відповідача, йому спричинена моральна шкода, яка згідно ст.\~237-1\~КЗпП України\~може бути відшкодована одноразово за рахунок відповідача. За таких обставин, вимоги позивача [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Криворіжспецремтранс» є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству. Згідно зі ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Стаття 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. За таких обставин, відповідальність за шкоду, завдану позивачу, покладено саме на відповідача в силу ст. 1172 ЦК України, та виходячи зі змісту ст.ст. 153, 173 КЗпП України, Закону України «Про охорону праці». З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої трудовим каліцтвом, повинен вирішуватися не лише на підставі норм КЗпП України, а й у відповідності до ст. 1172 ЦК України, яка в даному випадку є спеціальною нормою. З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення позивачу [PERSON] моральної шкоди, яку йому повинен відшкодувати відповідач, - ТОВ «Криворіжспецремтранс». Судом встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивачу [PERSON] була заподіяна шкода, він втратив працездатність в розмірі 40%. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками отриманого каліцтва, позивачеві порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки,, фізичну біль у звязку з чим останній переносить моральні страждання та переживання. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає компенсації саме за рахунок відповідача, - ТОВ «Криворіжспецремтранс». Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням розяснень, наданих у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року, з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин, та з урахуванням встановлених обставин характеру спричиненої шкоди, віку позивача, вжиття відповідачем заходів для невідкладного надання медичної допомоги позивачу, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, та враховуючи незворотність наслідків від отриманого каліцтва, суд вважає можливим стягнути на користь [PERSON] з ТОВ «Криворіжспецремтранс» 20000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переносить на теперішній час. В задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити, оскільки вимога про стягнення 170000,00 грн. є не вмотивована, суд приходить висновку, що така сума є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. При цьому, суд наголошує, що відшкодування шкоди полягає у праві особи на відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди, а тому фактичне позбавлення позивача права на відшкодування моральної шкоди суперечить проголошеному принципу державної політики. Адже ст.4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоровя працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial