Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який був ним уточнений (а.с.87-89), в обґрунтування якого вказав, що він перебував з відповідачем у шлюбі з 30.07.2011 по 16.05.2013. Від спільного проживання у них 05 лютого 2012 року народився син [PERSON]. У звязку з тим, що відповідач постійно перешкоджала йому у спілкуванні з дитиною він звернувся до Пирятинської РДА із заявою щодо участі у вихованні їх спільного сина. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини при Пирятинській РДА від 22 березня 2013 року йому - [PERSON] були встановлені години побачень із сином по місцю проживання сина у вихідні дні з 12:00 години до 14:00 години. Дане рішення було аргументоване тим, що дитина у віці одного року потребує присутності та піклування матері. На даний період їх спільному сину вже чотири роки і він може лишатися без материнського піклування на більш тривалий час, але відповідач вищевказане рішення органу опіки та піклування не виконує та продовжує перешкоджати позивачеві у спілкуванні з сином, а саме не дозволяє з ним бачитись у визначені години, не відповідає на телефонні дзвінки, не повідомляє про місце перебування дитини. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд зобовязати [PERSON] на чинити перешкод [PERSON] у спілкуванні із сином [PERSON]; зобовязати [PERSON] надати можливість [PERSON] спілкуватися з сином [PERSON], з правом забирати дитину за своїм місцем перебування, не порушуючи звичайного графіку сну та навчання дитини, кожну суботу, протягом доби (24 години), та неділю протягом доби (24 години); зобовязати [PERSON] надати можливість [PERSON] спілкуватися із сином [PERSON], з правом забирати дитину за своїм місцем перебування, не порушуючи звичайного графіку сну та навчання дитини, чотири рази на місяць в будь-які робочі дні; зобовязати [PERSON] надати можливість [PERSON] спілкуватися із сином [PERSON], з правом забирати дитину за своїм місцем перебування, не порушуючи звичайного графіку сну та навчання дитини, в дні державних свят; зобовязати [PERSON] надати можливість [PERSON] проводити свою відпустку разом із сином [PERSON] з правом забрати дитину за своїм місцем перебування не порушуючи звичайного графіку сну та навчання дитини; зобов'язати [PERSON] утриматись від дій, спрямованих на виховання дитини, що ґрунтуються на принципах неповаги до батька [PERSON]; зобовязати [PERSON] письмово (цінним листом з описом вкладення в цінний лист) повідомляти [PERSON] про зміну місця проживання (перебування) [PERSON], [INFO]. Позивач у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, на їх задоволенні наполягав, пояснив, що він являється законним батьком [PERSON], [INFO]. Більше року він не бачив своєї дитини. Відразу після розлучення перешкод у його спілкуванні з дитиною не виникало, але приблизно рік тому все змінилося, а саме коли він телефонував до відповідача, щоб взяти дитину на прогулянку, то трубки ніхто не брав, двері по місцю проживання дитини ніхто не відкривав, хоча було зрозуміло, що вдома хтось є. Коли він намагався побачитись з дитиною в дитячому садку, який той відвідує, його колишня теща, що там працює, влаштувала скандал і з дитиною він поспілкувався лише кілька хвилин. Дитині був придбаний телефон, щоб розмовляти з ним, але після кількох дзвінків телефон перестав відповідати. Відповідач пояснювала, що телефон зламався, але коли на нього телефонували з незнайомих номерів, то трубку брали і відразу кидали, коли чули хто телефонує. Просить задовольнити свої вимоги, оскільки він бажає приймати участь у вихованні дитини та має на це повне право. Представник позивача уточнені позовні вимоги підтримала та пояснила, що відповідач дійсно перешкоджає у спілкуванні з дитиною всупереч вимогам чинного законодавства. Для гармонійного розвитку дитини участь в її вихованні повинні приймати обоє з батьків, навіть якщо вони проживають окремо. Обмежуючи спілкування батька з дитиною, відповідач порушує права не тільки батька, а й права самої дитини. Позивач має бажання приймати активну участь у вихованні свого сина [PERSON], а тому просить не перешкоджати йому у спілкуванні з ним, просить надати можливість позивачу забирати дитину по вихідним дням з ночівлею за місцем його проживання, просить надати позивачу можливість проводити з сином відпустку для того, щоб оздоровити його на морі чи в санаторії, також просить надати можливість забирати сина в дні державних свят. Окрім цього, представник просить, щоб відповідач повідомляла позивача про зміну місця проживання та перебування дитини, щоб не доводилося звертатися до поліції із заявою про розшук [PERSON] Відповідач у судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнала частково та пояснила, що в своїх діях перешкод у спілкуванні батька з дитиною не вбачає. У 2013 році рішенням комісії з питань захисту прав дитини позивачу були призначені години спілкування із сином з 12 години до 14 години по вихідних днях. За весь час, що позивач приживає окремо, він приїздив до дитини лише кілька разів. Вона ж навпаки завжди йшла на зустріч позивачу і дозволяла йому бачитись із сином і в інший час, що не передбачено вищевказаним рішенням. Окрім цього вона дозволяла забирати [PERSON] та проводити з ним час по місцю проживання батьків позивача в с. Грабарівка, також дозволяла забирати дитину батькам позивача, навіть коли самого позивача не було в місті. Тяги до спілкування батька з дитиною в останні роки не спостерігалося, можливо з огляду на те, що в позивача народився другий син. Жодних звернень до служби в справах дітей не надходило з приводу того, що вона не дозволяє спілкуватися з дитиною. Батько з сином не бачився приблизно 15 місяців. На відміну від батька, дідусь із бабусею неодноразово брали дитину до себе та проводили з нею час. Під час її роботи в Пирятинському ліцеї неодноразово доводилося наймати няню для сина, оскільки батьки позивача відмовлялися в допомозі по догляду за дитини. На даний час син відвідує курси англійської мови, танцювальний гурток, а також планується записати його в гурток шахів, на що витрачаються значні кошти, проте позивач всіляко намагається зменшити розмір аліментів, а також нерегулярно їх сплачує. Підсумовуючи вищевикладене відповідач просить задовольнити позов частково та визначити наступні години для спілкування батька із сином, а саме два рази на місяць в суботу та неділю з 09 години до 18 години. Представник третьої особи - Пирятинської районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування, у судовому засіданні пояснила, що сторони перебували в шлюбі. Після розлучення в 2013 році позивач звертався в орган опіки та піклування та йому були визначені години побачення із дитиною, а саме з 12 години до 14 години у вихідні дні. Батьку було розяснено, що враховуючи малий вік дитини години спілкування на даний час обмежені, але також йому було розяснено, що коли дитина підросте години спілкування можуть бути збільшені. Службою у справах дітей було досліджено житлові умови проживання сторін та підготовлений висновок з визначенням наступного порядку спілкування [PERSON] з його сином [PERSON]: два рази на місяць з 10 години суботи по 16 годину неділі. Судом в порядку ст.ст.63, 180 ЦПК України для встановлення фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON], який являється батьком позивача, пояснив, що з першого дня, як сторони розїхалися, дитину майже не можливо побачити. Коли зустрічаєш відповідача в місті і запитуєш, чому вона не бере телефон, то у відповідь лунають лише відмовки. Він придбав телефон і віддав його відповідачу, щоб спілкуватися із внуком, але через деякий час даний телефон перестав працювати з невідомих для нього причин. Син приїжджає на вихідні і бажає побачитись із дитиною, але телефон відповідач не бере. Коли приїжджають до квартири, де проживає дитина, то двері ніхто не відкриває, хоча чути, що в квартирі хтось є. Він неодноразово бачив, як син набирає номер колишньої дружини, а вона не відповідає на дзвінки. Свідок [PERSON], яка являється матірю відповідача, пояснила, що дочка разом з онуком проживає разом із нею вже 3 роки і 7 місяців. З червня місяця цього року вони перейшли на квартиру, оскільки в її квартирі проводився ремонт. Після закінчення ремонту вони повернулися назад. В червні дід та баба взяли дитину на прогулянку і під час даної прогулянки вони запитали у [PERSON], чи не хоче він поговорити з папою, на що він запитав, з яким саме. Дана відповідь дуже розлютила батьків позивача і вони почали говорити, що в нього один папа і цим завдали дитині психологічної травми. Про даний випадок [PERSON] розповів лише через три дні. Неодноразово батько дитини забирав [PERSON] в село до своїх батьків. Там він проводив із ним цілий день і ніхто йому не забороняв цього. Згодом відвідини стали рідшими, обіцяв, але не приїздив. В основному дитину брали батьки позивача, оскільки [PERSON] вже чекав на другу дитину. Телефон, що придбав дід для [PERSON], сама ж дитина і розбила з необережності. Батько дитини не цікавиться життям власного сина, жодного разу не був у нього на дні народженні, не поцікавився, як дитина виховується в дитячому садку. Позивач проявив себе, як безвідповідальний батько. Суд критично ставиться до показань свідків [PERSON] та [PERSON], оскільки вони заінтересовані в результатах розгляду справи, тому що є близькими родичами сторін. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши докази, що маються в матеріалах справи, розглянувши справу в межах заявлених вимог, вважає позов обгрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що 30.07.2011 року сторони по справі уклали шлюб, який розірваний рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 16.05.2013 року (а.с.8). Від спільного проживання сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження (а.с.16), який мешкає разом з відповідачем. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини при районній державній адміністрації від 22 березня 2013 року призначено години побачень [PERSON] з малолітнім сином [PERSON], [INFO], по місцю проживання дитини у вихідні дні (субота - неділя) з 12.00 години до 14.00 години (а.с.19). Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 25 березня 2013 року з [PERSON] стягнуті аліменти на неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку позивача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття та аліменти у розмірі 1\\6 частини на утримання [PERSON] до досягнення сином трирічного віку (а.с.9-11). Заочним рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 23 вересня 2014 року розмір аліментів, що стягується з позивача на утримання неповнолітнього сина, зменшений з 1/4 до 1/6 частини його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття, а також був зменшений розмір аліментів на [PERSON] до досягнення сином трирічного віку з 1/6 до 1/8 частини його заробітку (а.с.12-15). Відповідно до довідки №104-6919 від 26.08.2016 року, виданої ПАТ «МЕГАБАНК», з [PERSON] проводиться утримання аліментів згідно Постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію стипендію та інші доходи боржника ВП №37780428 від 05 квітня 2016 року. Усього за період з 01 березня 2016 року по 31 липня 2016 року утримано аліментів на загальну суму 6095,44грн (а.с.56). Відповідно до наданої характеристики з місця роботи [PERSON] зарекомендував себе кваліфікованим та компетентним спеціалістом, завжди оперативно розвязує поставлені завдання, вірно оцінює важливість питань, що виникають. Вимогливо ставиться до себе, відрізняється високою активністю, характеризується як цілеспрямована, ініціативна, виконавча і дисциплінована людина. [PERSON] творчо використовує в роботі власний досвід, знання та навички, володіє організаторськими здібностями та діловими якостями, користується повагою, як серед працівників, так і серед клієнтів відділення (а.с.22). 30 серпня 2016 року Пирятинським ДНЗ №2 «Пролісок» була надана довідка, з якої вбачається, що [PERSON] [INFO], дійсно є вихованцем ДНЗ №2 «Пролісок». Дитина охайна, доглянута, неконфліктна, має здібності з усіх розділів програми. Проживає разом із мамою [PERSON], яка займається його вихованням, відвідує батьківські збори, бере активну участь у житті дитини і групи. Окрім цього в довідці вказано, що батько дитини в дитячому судку жодного разу не був (а.с. 62). Пирятинська районна державної адміністрації, розглянувши документи, прийшла до висновку, що виходячи з інтересів дитини можливо визначити наступний порядок спілкування [PERSON] з малолітнім сином [PERSON], а саме два рази на місяць з 10 години суботи по 16 годину неділі (а.с.78). Після встановлення зазначених обставин та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікованої Постановою Верховної ради Української РСР N 789-XII від 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Зважаючи на ст.7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до п.2 ч.2 ст.18 СК України способами захисту сімейних прав та інтересів є, зокрема, примусове виконання добровільно не виконаного обов'язку. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Правило ч.2 ст.157 СК України додатково підкреслює обов'язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні, хоча збереження у нього цього обов'язку прямо випливає зі ст. 141 СК України. Праву на спілкування з дитиною та участь у її вихованні того з батьків, хто проживає окремо від дитини, кореспондує обов'язок того, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні свого права. Стаття 159 СК України передбачає, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Судом установлено, що починаючи з 2013 року у сторін виник спір щодо порядку участі позивача у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Позивач у судовому засіданні зазначав, що бажає приймати участь у вихованні своєї дитини та піклуватися про неї і має для того все необхідне, проте не може реалізувати своє право через перешкоди з боку відповідача, а тому, з метою уникнення конфліктів з цього приводу, звернувся до суду за захистом своїх прав. Таким чином суд уважає, що право [PERSON] на спілкування з дитиною та участь в її вихованні підлягає судовому захисту. Під час вирішення даного спору суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Установлено, що дитині на даний час виповнилось чотири роки, він проживає з матірю в м.Пирятині та відвідує Пирятинський ДНЗ №2 «Пролісок». Крім того [PERSON] дуже часто хворіє (а.с.62, 64). Батько хлопчика проживає в м.Полтава (а.с.78). Згідно висновку Пирятинської РДА від 06.09.2016 [PERSON] має належні умови для проживання дитини. Крім того позивач має іншу сімю та сина [PERSON], [INFO]. На підставі викладеного та враховуючи вік дитини, її стан здоровя, висновки Пирятинської РДА як органу опіки та піклування від 06.09.2016, позитивну характеристику позивача, ту обставину, що позивач проживає на значній відстані від м.Пирятина, суд вважає за необхідне надати батьку можливість спілкуватись з дитиною за місцем свого проживання, оскільки [PERSON] створені належні умови для проживання дитини, тому буде за доцільне встановити дні спілкування позивача з сином у перші та треті вихідні місяця (субота та неділя) з 10 години суботи до 16 години неділі з правом батька забирати дитину та спілкуватися з нею за місцем свого проживання, без участі матері дитини, а також з урахуванням стану здоровя дитини та не порушуючи звичайного режиму дня дитини. Крім того з урахуванням вищевикладених обставин суд уважає, що батько має право на спілкування з дитиною під час своєї відпустки, що сприятиме у повній мірі нормальному розвитку та вихованню сина, та не буде суперечить інтересам обох батьків та дитини. Тому за доцільне буде визначити один тиждень під час відпустки батька з правом батька забирати дитину та спілкуватись з нею за місцем свого проживання, без участі матері дитини, а також з урахуванням стану здоровя дитини та не порушуючи звичайного режиму дня дитини. При цьому суд уважає, що спілкування повинно відбуватись не за місцем перебування позивача, оскільки місце перебування фізичної особи це те місце, де вона знаходиться тимчасово, а за місцем проживання позивача, де створені належні умови для проживання дитини. Розглядаючи позовні вимоги в частині зобовязання [PERSON] надати можливість спілкуватися із сином [PERSON] з правом забирати дитину за своїм місцем перебування чотири рази на місяць в будь-які робочі дні, суд зазначає наступне. З матеріалів справи вбачається, що дитина відвідує Пирятинський ДНЗ №2 «Пролісок», а позивач проживає та постійно працює в м. Полтава, що знаходиться на значній відстані від м. Пирятина. Крім того малолітній хлопчик [PERSON] часто хворіє. Отже враховуючи ці обставини суд вважає, що вказаний спосіб спілкування позивача з сином буде порушувати навчальний процес дитини та звичайний режим дня дитини, а також піддавати дитину невиправданому ризику захворіти, тому позовні вимоги в цій частині не можуть бути задоволенні з указаних підстав. Щодо вимог позивача в частині спілкування з дитиною у дні державних свят з правом забирати дитину за своїм місцем перебування, суд уважає, що такі вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з урахуванням того, що мати дитини також має право на спілкування з дитиною у дні державних свят. Таким чином суд, з урахуванням вищезазначених обставин та з метою недопущення порушення прав обох батьків на спілкування з дитиною у дні державних свят, вважає за необхідне надати можливість батьку спілкуватись з дитиною у вказані дні з 10:00 год. до 14:00 год. в межах населеного пункту за місцем проживання дитини без присутності матері дитини, з урахуванням стану здоровя дитини та не порушуючи звичайного режиму дня дитини. Підсумовуючи вищевикладене суд зазначає, що встановлений порядок участі бутька у спілкуванні з дитиною та її вихованні сприятиме у повній мірі нормальному розвитку та вихованню дитини і забезпечить рівність прав батьків у вихованні сина. При цьому не можуть бути задоволенні вимоги позивача в частині зобовязання відповідача повідомляти його про зміну місця проживання та перебування сина шляхом письмового повідомлення (цінним листом з описом вкладення в цінний лист), оскільки обґрунтування цих вимог неправомірною поведінкою відповідача та відсутністю відомостей про місце проживання дитини не знайшли свого підтвердження при перевірці фактичними обставинами справи, позивач обізнаний про місце проживання та навчання дитини. Таким чином вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з указаних підстав.

Outcome: partial