Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась 19.11.2019 р. до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 29 липня 2017 року, від якого мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. На даний час син проживає з нею та знаходиться на повному її утриманні, відповідач добровільно допомоги на його утримання не надає. Просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту подання позовної заяви до суду – 19.11.2018 р. і до досягнення дитиною повноліття – 02.02.2036 р.. Відповідачем 22.04.2019 р. було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги визнав частково в частині стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання спільного сина у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки на даний час за рішенням суду сплачує аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) на утримання доньки від першого шлюбу – [PERSON] [INFO]. Також просив врахувати незадовільний стан його здоров’я, оскільки є учасником бойових дій, і після повернення із зони АТО потребує лікування, що підтверджується медичними виписками, постійно витрачає кошти на придбання ліків. Позивач у відповіді на відзив просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, оскільки наведені у відзиві підстави необгрунтовані, а тому вважає що відповідач може надавати матеріальну допомогу саме у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу). Відповідач у заперечені на відповідь додатково зауважив, що не відмовляється від сплати аліментів, проте не має змоги сплачувати в розмірі 1/4 частини, оскільки має на утриманні неповнолітню доньку, на яку вже відраховуються аліменти з його заробітної плати, а тому ця обставина повинна бути врахована судом при вирішенні розміру аліментів. У судове засідання з’явились сторони та їх представники. Позивач та представник позивача, адвокат Кочетков Г.О., у вступному слові позовні вимоги підтримали з наведених підстав, просили задовольнити. Додатково зазначили, що на іншу дитину відповідача стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини, а тому не вбачають підстав для зменшення до 1/6 для другої дитини, оскільки буде порушено рівність дітей на утримання від батька. Також доповнили, що відповідач працює, проте з жовтня 2018 року не надає допомоги на утримання дитини в добровільному порядку, хоча має таку можливість. На даний час позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримує лише допомогу при народженні – 860 грн. щомісячно. Цих коштів недостатньо для належного забезпечення потреб дитини, що полягають у придбанні дитячого харчування, речей та необхідних ліків. Відповідач та представник відповідача – адвокат Давіденко Н.І., у вступному слові позовні вимоги визнали частково щодо стягнення 1/6 частини, просили врахувати, що [PERSON] не має власного житла, на даний час у зв’язку із погіршенням стану здоров’я потребує лікування, на його утриманні перебуває ще одна неповнолітня дитина [PERSON], 2004 р. народження, згідно виконавчого листа, який перебуває на виконанні в Смілянському районному відділі ДВС, з нього в примусовому порядку здійснюється стягнення аліментів на її утриманні в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів. В подальшому, після ухвалення рішення судом планує звернутись до суду із позовом про зменшення розміру стягуваних на неї аліментів. Просили врахувати зазначені обставини під час вирішення позовних вимог. Після оголошення перерви в судовому розгляді від сторін надійшли заяви про завершення розгляду справи за їхньої відсутності, позивач позовні вимоги підтримала в частині стягнення аліментів в розмірі 1/6 частини на утримання неповнолітньої дитини, а відповідач їх визнав, у зв’язку з чим просили ухвалити відповідне рішення. Згідно положень ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв'язку з визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій… У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, вивчивши матеріали справи, з урахуванням вимог ст.ст. 206, 223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, від яких надійшли відповідні письмові заяви та прийняти визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи авершується за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу після перерви не здійснювалось. Суд, заслухавши вступне слово сторін та їх представників, з урахуванням відповідних заяв, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши всі обставини справи, приходить до наступного висновку: Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області шлюб між сторонами було зареєстровано 29.07.2017 р., актовий запис №235 (а.с.4). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 02.02.2018 р. у сторін народився син – [PERSON] (а.с.5). З довідки квартального комітету №23 від 17.11.2018 року №118937 вбачається що неповнолітній син сторін зареєстрований та проживає разом з матір'ю, перебуває на її утриманні (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Золотоніського міського управління юстиції Черкаської області у відповідача від першого шлюбу [INFO] народилась донька – [PERSON] (а.с. 23) За рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області №2315/422/2012 від 16 лютого 2012 року з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) на утримання доньки – [PERSON] [INFO] починаючи з 23 січня 2012 року і до повноліття дитини (а.с.24), та за даним рішенням в Смілянському районному відділі державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження від 20.01.2016 року (а.с.25). За виконавчим провадженням станом на 01.04.2019 р. відповідач [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 34664,20 грн. (а.с.26). Згідно з випискою з історії хвороби №5178/638/1602 відповідач має діагноз гострий вертеброгенний попереково-нирковий радикуліт, стійкий виражений корінцевий больовий синдром, виражені вертебростатичні та виражені вертебодинамічні порушення (а.с.28). Таким чином відповідачем надано належні докази, що підтверджують наявність в платника аліментів на утриманні іншої неповнолітньої дитини. Щодо стану здоров’я відповідача суд зазначає, що надані медичні документи не підтверджують постійну потребу в лікуванні, на що посилається відповідач, а тому не є належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України, оскільки не містять інформації щодо предмета доказування в цій частині. Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Статтями 18, 27 «Конвенції про права дитини» (ратифікована Постановою ВР України №789-XII від 27.02.91) встановлено, що батьки несуть загальну та однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України передбачено обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі ( ст. 181 СК України) . Відповідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, частиною 2 цієї статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а його мінімальний гарантований розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ст. 183 СК України). Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006: «За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно… При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення… Відповідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Ураховуючи встановлені обставини, підтримання позивачем позовних вимог в частині та визнання в цій частині їх відповідачем, наявність у платника аліментів на утриманні неповлітньої донньки, суд вважає доцільним присудити аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача на користь позивача на утримання спільного сина, але не менше визначеного законодавством мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду– 19.11.2018 року і до досягнення сином повноліття – 02.02.2036 року. Відповідно ч. 1 п.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає стягнення аліментів у межах суми за один місяць до негайного виконання. Суд, з урахуванням вимог ч.6 ст. 141, 142 ЦПК України присуджує з відповідача у дохід держави 50 відсотків судового збору, належного до сплати при поданні позову, у сумі 384 грн. 20 коп. Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов’язаних з порушенням їхніх прав. Враховуючи, що право [PERSON], який є учасником бойових дій, не порушено, а тому відсутні підстави для звільнення його від сплати судового збору в справі про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. На підставі наведеного, ст. 51 Конституції України, ст..ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 180 - 182, 183, 191 СК України,

Outcome: partial