Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до відповідача [PERSON] районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації, треті особи Тернопільська районна державна нотаріальна контора, та залученої судом до участі у справі з урахуванням думки позивачки її матері, [PERSON], про визнання права власності на спадкове майно, а саме, просить визнати за нею та за третьою особою [PERSON] право власності по 1/2 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами № 36 по вул. Шевченка смт. Велика Березовиця Тернопільського району Тернопільської області, в порядку спадкування після смерті [PERSON], котрий помер 11.12.2015 р. Свої вимоги обґрунтовує тим, що після смерті її батька [PERSON], відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами № 36 по вул. Шевченка смт. Велика Березовиця Тернопільського району Тернопільської області. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючих документів на вищевказаний житловий будинок. У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила суд його задовольнити. Представник відповідача у судовому засідання при вирішенні даного питання поклалася на думку суду. Представник третьої особи [PERSON] районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з»явився, однак направив суду заяву, в якій просить справу розглядати у їх відсутності. Залучена судом в процесуальному статусі третьої особи [PERSON] у судове засідання зявилася, позов підтримала. В наступні судові засідання не зявлалася, хоча повідомлялася належним чином. Згідно ч. 2 статті 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Судом встановлено, що 11.12.2015 р. помер батько позивача [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД № 199536, видане 14.12.2015 р. Великоберезовицькою селищною радою Тернопільського району Тернопільської області України, актовий запис № 64. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами № 36 по вул. Шевченка смт. Велика Березовиця Тернопільського району Тернопільської області, котрий складається з літньої кухні під літерою «А», хліва під літерою «Б», хліва літера «В», господарської будівлі з підвалом літ «Д», 1, 3, 4 огорожа, к- криниця. Судом також встановлено, що за життя спадкодавцем за адресою вул. Шевченка, 36 смт. Велика Березовиця Тернопільського району Тернопільської області, було самочинно зведено житловий будинок з цокольним поверхом, прибудовою, мансардою під літ. «Е», загальною площею 238,3 кв. м., житловою площею 126,7 кв. м., і господарську будівлю під літ. «Г». Постановою державного нотаріуса [PERSON] районної державної нотаріальної контори [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.07.2016 р. за № 2614/02-14 відмовлено [PERSON] та [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого, 11 грудня 2015 року, [PERSON], на вищевказаний житловий будинок, у звязку із тим, що при подальшому розгляді документів, а саме: свідоцтва про смерть померлого, свідоцтв про народження та про укладення шлюбу, технічного паспорту на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами № 36 по вул. Шевченка в селищі В.Березовиця Тернопільського району Тернопільської області від 03.02.2016 р. та інформаційної довідки № 68 від 08.02.2016 р., виданих [PERSON] госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації було виявлено, що відсутня державна реєстрація права власності на житловий будинок та існують самочинно побудовані житловий будинок з цокольним поверхом, прибудовою, мансардою під літ. «Е», загальною площею 238,3 кв. м., житловою площею 126,7 кв. м., господарська будівля під літ. «Г». Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступних мотивів. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). За нормами ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом даної статті до складу спадкової маси входить сукупність прав та обов'язків, носієм яких був спадкодавець і які переходять до його спадкоємців після відкриття спадщини. За загальним правилом у спадщину переходять усі цивільні права та обов'язки спадкодавця у тому ж вигляді, в якому вони йому належали. У звязку із цим, позивач просить визнати за нею та за [PERSON] право власності по 1/2 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами № 36 по вул. Шевченка смт. Велика Березовиця Тернопільського району Тернопільської області, в порядку спадкування після смерті [PERSON], котрий помер 11.12.2015 р. Однак, як вбачається із матеріалів даної цивільної справи, [PERSON] не є позивачем по справі, а залучена судом в якості третьої особи, а тому, остання не може заявляти вимог щодо даного предмета спору. Відповідно до розяснень п.24 постанови Пленуму верховного Суду країни №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадщину, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У разі предявлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, змінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу, як співвідповідача (ст.33 ЦПК України). В даному випадку, позивач не заявляв клопотання про заміну неналежного відповідача. Сторонами в цивільному процесі є позивач - особа, яка вважає, що її цивільне право порушене і яка предявила вимогу про захист порушеного права, і відповідач - особа, яку відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу визначає позивач і яка, виходячи із заявленої тим правової позиції, порушує (не визнає, оспорює, заперечує) його право та має відповідати за позовом, у результаті задоволення якого повинна вчинити відповідні дії (утриматися від таких) з метою поновлення прав позивача (ч.1 ст.26, ст.ст. 30, 33 ЦПК України). Таким чином, позивач помилково вказав Тернопільське районне госпрозрахункове бюро технічної інвентаризації належним відповідачем у контексті даного спору, оскільки даний орган не є учасником спірних правовідносин ані в контексті спадкування, ані з огляду на належність майна іншій особі. Також, позивач зверталася в нотаріальну контору з питанням видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, проте їй в цьому було відмовлено, у звязку із тим, що відсутня державна реєстрація права власності на житловий будинок та існують самочинно побудовані житловий будинок з цокольним поверхом, прибудовою, мансардою під літ. «Е», загальною площею 238,3 кв. м., житловою площею 126,7 кв. м., господарська будівля під літ. «Г». Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За наведених вище обставин, суд, враховуючи те, що діючим законодавством України, чітко передбачено позасудовий порядок узаконення самовільного будівництва, прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог в частині визнання за позивачем права власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку з цокольним поверхом, прибудовою, мансардою під літ. «Е», загальною площею 238,3 кв. м., житловою площею 126,7 кв. м., господарська будівля під літ. «Г», слід відмовити. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що за позивачем не може бути визнано право власності на вищевказаний житловий будинок, оскільки, останньою не доведено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а тому, у задоволенні позову про визнання права власності, слід відмовити. Так як рішення ухвалено не на користь позивача, відповідно до статті 88 ЦПК України, судові витрати їй не відшкодовуються.

Outcome: dismissed