Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку та частини земельної ділянки від 29.11.2007 року вона є власником 6/15 частки житлового будинку [ADDRESS] . В зазначеному житловому будинку зареєстровані вона, дочка [PERSON] , син [PERSON] , дочка [PERSON] та відповідач [PERSON] . Шлюб між нею та відповідачем розірвано згідно рішення Кролевецького районного\~\~\~ суду Сумської області від 07 жовтня 2019 року. Відповідач в житловому будинку за місцем реєстрації не проживає понад один рік без поважних причин. Шлюбні відносини між ними були припинені, він не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, його особисті речі в будинку відсутні.\~\~\~\~ Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні вона, ні інші члени сім`ї відповідачу раніше не чинили. На даний час відповідач проживає окремо за іншою адресою, добровільно знятись з місця реєстрації в житловому будинку відмовляється, у зв`язку з чим порушуються її права як власника, зокрема, вона позбавлена можливості оформити житлову субсидію. Враховуючи викладене, позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 29). Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання (а.с. 27, 28), в судове засідання не з`явився без повідомлення причин неявки, відзив на позовну заяву не подав. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання позивача суд вирішив можливим розглянути справу за відсутності учасників справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 6/15 частини житлового будинку по [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу частини житлового будинку та частини земельної ділянки від 29.11.2007 року, посвідченим державним нотаріусом Кролевецької державної нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за № 2245, витягом з Державного реєстру правочинів від 29.11.2007 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 6, 7, 8). Відповідно до довідки, виданої ЦНАП виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області 04 серпня 2020 року № 9392, в житловому будинку по [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Згідно з рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 07.10.2019 року шлюб між [PERSON] та\~ [PERSON] розірвано (а.с. 13-14). За змістом позовної заяви відповідач [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання - в будинку [ADDRESS] не проживає понад один рік, його особисті речі в будинку відсутні, житлово-комунальні послуги він не сплачує, не несе інших витрат по утриманню будинку. Факт тривалого не проживання відповідача в будинку [ADDRESS] підтверджується актом про непроживання особи за місцем реєстрації голови вуличного комітету №18 [PERSON] від 11.09.2020 року, згідно з яким [PERSON] , починаючи з 01 серпня 2019 року, за адресою [ADDRESS] \~ фактично не проживає (а.с.15). Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до статті 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу норм ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] фактично за місцем реєстрації по [ADDRESS] не проживає без поважних причин більше одного року підряд, житлом не користується, участі в утриманні будинку не приймає. Поважних причин непроживання відповідача більше одного року за вказаною адресою судом не встановлено. Судом не встановлено, що між позивачем і відповідачем була домовленість про збереження за останнім права користування спірним житловим приміщенням, не встановлено, що відповідач оспорював виселення зі спірного житла, звертався до правоохоронних органів з заявою на неправомірні дії позивачів щодо перешкоди користування житловим приміщенням, тобто не надав суду доказів, що покинув житло проти його справжньої волі. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед інших і припинення дії, яка порушує право, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користуватись житловим приміщенням, не суперечить положенням статті 391 та ч.2 ст. 16 ЦК України. Відповідач [PERSON] не є власником або наймачем житла (будинку), яке належить на праві власності [PERSON] , та не проживає за адресою: [ADDRESS] , більше одного року. Виходячи з вимог ст. 321 ЦК України, ст. 5 ЦПК України суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS] . Рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-ІV. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved