Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вектор-Прогрес», Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Володимирський» та просив суд визнати недійсними з моменту укладення додатковий договір до Кредитного договору №020-В/02 від 12 вересня 2006 року від 02 листопада 2010 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вектор-прогрес» та [PERSON]; визнати недійсними з моменту укладення додатковий договір до Кредитного договору №020-В/02 від 12 вересня 2006 року від 23 листопада 2010 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Володимирський» та [PERSON]; визнати недійсними з моменту укладення додатковий договір до Кредитного договору №020-В/02 від 12 вересня 2006 року від 29 грудня 2010 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Володимирський» та [PERSON] у зв'язку із тим, що він не підписував вказані додаткові договори, про що свідчать висновки експертного дослідження №1-22/03 від 22 березня 2013 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним в позові. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представники відповідачів в судове засідання не з'явились, повідомлені про час та місце слухання справи належним чином, заперечень суду не надали. Згідно вимог ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідачі були повідомлені про слухання справи, не сповістили суд про причини своєї відсутності. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, 12 вересня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Європейський» та [PERSON] було укладено договір кредиту №020-В/02 на надання кредитної лінії з правом відновлення. В подальшому між АКБ «Європейський» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 від 14 листопада 2006 року та додаткову угоду№2 від 01 жовтня 2008 року. Крім того, в матеріалах справи містяться додаткові договори до кредитного договору №020-В/02 від 12.09.2006: - від 02 листопада 2010 року між ТОВ «Вектор-прогрес» та [PERSON], згідно якого було продовжено строк повернення кредиту до 20 листопада 2011 року; - від 23 листопада 2010 року між ПАТ «КБ «Володимирський» та [PERSON], згідно якого було змінено проценти за кредитом та строки сплати процентів за кредитом. - від 29 грудня 2010 року між ПАТ «КБ «Володимирський» та [PERSON], яким було визначено порядок повернення заборгованості, оплати процентів за кредит та змінено проценту ставку за користування кредиту. Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини, створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. Відповідно до п.2 ст. 208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч.1 ст.206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі. Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Відповідно до висновку експертного дослідження №1-22/03 від 22 березня 2013 року, встановлено «Підписи від імені [PERSON], зображення яких містяться в електрофотокопіях Додаткового договору від 02.11.2010 до Кредитного договору №020-В/02 від 12.09.2006, Додаткового договору від 23.11.2010 до Кредитного договору №020-В/02 від 12.09.2006, Додаткового договору від 29.12.2010 до кредитного договору №020-В/02 від 12.09.2006 виконані не [PERSON], а іншою особою». Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Так, під час підписання додаткових договорів до кредитного договору №020-В/02 від 12 вересня 2006 року від 02 листопада 2010 року, від 23 листопада 2010 року та від 29 грудня 2010 року не було додержано вимог щодо волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі та правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Волевиявлення та бажання [PERSON] на реальне настання правових наслідків, що обумовлені були додатковими договорами до кредитного договору №020-В/02 від 12 вересня 2006 року від 02 листопада 2010 року, від 23 листопада 2010 року та від 29 грудня 2010 року не було, адже підписи на цих документах були виконані третьою особою, що підтверджуються експертним дослідженням №1-22/03 від 22 березня 2013 року. Таким чином, судом встановлено що позивач не укладав спірні додаткові договори з відповідачами, тобто між сторонами не виникло цивільних прав та обов'язків. Виходячи з викладеного, а також враховуючи те, що у позивача не було вільного волевиявлення та бажання на реальне настання правових наслідків, що обумовлені були додатковими договорами до кредитного договору №020-В/02 від 12 вересня 2006 року від 02 листопада 2010 року, від 23 листопада 2010 року та від 29 грудня 2010 року, суд вважає за необхідне визнати додаткові договори до кредитного договору №020-В/02 від 12 вересня 2006 року від 02 листопада 2010 року, від 23 листопада 2010 року та від 29 грудня 2010 року недійсними, застосувавши положення ст.ст. 203, 215 ЦК України. Згідно ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню в солідарному порядку з відповідачів на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 гривень. На підставі наведеного та

Outcome: approved