Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що відповідач по справі її син [PERSON] зареєстрований в [INFO] з 13.05.1979 року по теперішній час. Дана квартира не приватизована, позивач є власником особового рахунку згідно довідки № 614 від 13.10.2015 року виданої КП «Софія». У 2004 році відповідач забрав свої речі та виїхав з квартири. Відповідач понад 12 років в квартирі не проживає. Тому позивач просила визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у вигляді частини квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила позов задоволити. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Інші сторони в судове засідання не зявились, треті особи направили до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, просили позов задоволити. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі та покази свідка, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного. Згідно ч.4 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 Житлового кодексу УРСР суд визнає особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни. П. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначає що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. За статтею 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається із матеріалів справи, згідно довідки форми 3, в квартирі [ADDRESS], зареєстровані наступні особи: [PERSON] (заявник), [PERSON] (син), [PERSON] (син), [PERSON] (невістка), [PERSON] (онук), [PERSON] (онука). Відповідно до довідки КП «Софія» № 614 від 13.10.2015 р., [PERSON] з 22.05.1977 р. по даний час є власником квартири [ADDRESS]. Згідно актів депутата Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 10.05.2015 року, 11.12.2015 року, 25.01.2016 року вбачається що відповідач [PERSON], не проживає за місце реєстрації в квартирі [ADDRESS] на протязі 12-ти років. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням, добровільно залишивши жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживаючи більше шести місяців, що відповідно до вимог ст. 71 ЖК України дає суду підстави визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі. Судові витрати суд покладає на відповідача в силу ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved