Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувшись до суду з даним позовом, просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме: на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] та на земельну ділянку площею - 0,1000 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, з кадастровим номером: 3220688601:01:003:0019, що розташована по [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що в 1999 році він, придбав житловий будинок по [ADDRESS] у [PERSON] та [PERSON] , що належав їм на праві спільної часткової власності, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом №1418 від 04 липня 1990 року. На той момент, договір купівлі-продажу ми не укладали, проте я відразу почав господарювати у будинку. Тому, починаючи з 1999 року він та члени його сім`ї добросовісно, відкрито та безперервно володіють і користується даним будинком, здійснюючи поточний ремонт, та утримує його і на сьогоднішній день залишається єдиним добросовісним володільцем і користувачем, що підтверджується довідкою Саварської сільської ради Богуславського району Київської області №220 від 07 вересня 2020 року, а тому вважає, що визнання за ним права власності на дане нежитлове приміщення не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Оскільки він немає правовстановлюючого документу на своє ім`я на даний будинок та земельну ділянку під будинком був змушений звернутись до суду із даним позовом про визнання права власності на будинок за набувальною давністю. Посилаючись на положення ст. 328 ч. 1, ст. 344 ЦК України позивач просить задовольнити вимоги. Представник позивача [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі та без участі позивача, а також зазначила, що позов підтримує в повному обсязі. Відповідач - Саварська сільська рада Богуславського району Київської області свого представника в судове засідання не направила, однак надіслала до суду заяву, в якій позов визнає та просить його задовольнити і розглянути справу без участі представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак надіслала до суду заяву, в якій позов визнала та просила його задовольнити і розглянути справу без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази надані позивачем, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Довідкою виконавчого комітету Саварської сільської ради Богуславського району Київської області №220 від 07 вересня 2020 року підтверджується факт, що [PERSON] з 1999 року і по даний час відкрито та безперешкодно користується житловим будинком [ADDRESS] , доглядає за будинковолодінням, обробляє земельну ділянку біля будинку та город. Довідкою виконавчого комітету Саварської сільської ради Богуславського району Київської області №220 від 07 вересня 2020 року підтверджується факт, що [PERSON] дійсно придбав житловий будинок [ADDRESS] у [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , що належав їм на праві спільної часткової власності згідно свідоцтва про спадщину за законом №1418 від 04.07.1990 року. Житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером: 3220688601:01:003:0019 площею - 0,1000 гектарів і цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до ч. 1 ст. 30 Земельного кодексу України (в редакції 1992 року) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження- будівлі та споруди. Як вбачається з копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №221965 даний акт видано року на ім`я [PERSON] на право власності на площею 0,1000 гектарів і цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 18 червня 2009 року виконавчим комітетом Мисайлівської сільської ради Богуславського району Київської області. Згідно даних технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, що виготовлений Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації 21 грудня 2007 року, житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] має такі технічні характеристики: будинок житловий, 1952 року забудови, загальною площею - 50,58 кв.м., жилою площею - 29,29 кв.м., допоміжною площею - 21,29 кв.м., а також на господарські будівлі та споруди: веранда, сарай-надбудова, погріб, гараж, убиральня, огорожа, ворота. Задовольняючи вимоги позивача суд керується наступними положеннями чинного законодавства, які регулюють виниклі правовідносини. Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконністю набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно володіє майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність). Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Пунктом 9 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справа №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Позивач надав суду достатні та допустимі докази, якими підтверджується факт добросовісного і відкритого користування нерухомим майном на протязі більше 10 років, та переходу до нього права власності на житловий будинок [ADDRESS] і як наслідок факт набуття ним права власності на земельну ділянку на якій розташований вказаний будинок, отже визнання права власності за позивачем на земельну ділянку площею 0,1000 га (кадастровий номер: 3220688601:01:003:0019), , що розташована по [ADDRESS] , не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачці необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 420, 40 грн. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved