Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві, в якому просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно за заповітом, а саме на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] Відділом реєстрації смерті у м. Києві від 10.11.2014 року. Відповідно до довідки Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» Центру обслуговування споживачів № 1 від 25.03.2015 року покійна [PERSON], [INFO] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 18.02.1992 року по день смерті [INFO], актовий запис № 19188 від 10.11.2014 року, знята з реєстрації 19.12.2004 року. На даний час в квартирі ніхто не зареєстрований. Також позивач зазначила, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на двохкімнатну квартиру [ADDRESS], ? якої належала їй на праві особистої власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 10.08.1999 року ЖЕУ-2 Південної Західної залізниці м. Києва, згідно з розпорядженням № 2348 від 10.08.1999 року, зареєстрованого в КМБТІ 21.08.1999 року за № 2704. Інша ? частина квартири належала їй на праві особистої власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.07.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Дев'ятої Київської нотаріальної контори Фроловою А.О., за реєстровим № 4-2384 та зареєстровано 28.09.2004 року в КМБТІ за № 2704. 21.10.2014 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений Караєвою-Яремчук Т.М., державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 5-140, яким заповіла їй - позивачу, все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, що буде належати їй на день смерті. Спадкоємців за законом немає. Позивач [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського В.С., однак постановою нотаріуса від 24.07.2015 року їй було відмовлено у вчинені нотаріальної дії - видачі Свідоцтва про право на спадщину за квартиру, що розташована у [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру. Також зазначила, що інші особи до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини не зверталися. Оскільки відсутність правовстановлюючих документів, перешкоджає позивачу прийняти спадщину після смерті [PERSON], позивач звернулась до суду із вказаною заявою. Позивач та її представник в судове засідання не з'явились, надавши суду заяву, де вони підтримують свої позовні вимоги в повному обсязі, просять їх задовольнити та справу розглядати без їх участі. Представник відповідача Київської міської ради в судове засідання не з'явився, надав до суду пояснення, в яких просив суд прийняти рішення згідно чинного законодавства та слухати справу у відсутності представника. Представник третьої особи Головного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, надав до суду письмові пояснення, де просив розглянути справу у відсутності представника та ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві 10 листопада 2014 року, після смерті якої відкрилась спадщина на двохкімнатну квартиру [ADDRESS], ? частина якої належала їй на праві особистої власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 10.08.1999 року ЖЕУ-2 Південної Західної залізниці м. Києва, інша ? частина якої належала їй на праві особистої власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.07.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Дев'ятої Київської нотаріальної контори Фроловою А.О. - реєстр № 4-2384, зареєстровано в КМБТІ за № 2704 28.09.2004 року. Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Статтею 1220 ЦК України, встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою і часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Встановлено, що 21.10.2014 року за життя [PERSON] був складений заповіт на випадок смерті, згідно з яким вона заповідала все своє майно [PERSON], де б воно не було та з чого б воно не складалось, який був посвідчений державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Караєвою-Яремчук Т.М. та зареєстрований у реєстрі за номером 5-140. Також встановлено, що зазначеним заповітом за реєстровим № 5-140 від 21.10.2014 року, скасовано інший заповіт за реєстровим № 4-2772 від 09.08.1999 року складений на ім'я [PERSON], що підтверджується Довідкою Завідуючої 9-ої Київської Державної нотаріальної контори Вих. № 43/01-16 від 13.01.2015 року, Русіної Н.О. З матеріалів спадкової справи вбачається, що після смерті [PERSON], із заявою про прийняття спадщини звернулась позивач, однак свідоцтво про право на спадщину за заповітом їй видане не було, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру. Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-ІV, однією із підстав державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення судів, що набрали законної сили, оскільки визнання права власності на нерухоме майно є прерогативою суду. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права на спадкове майно. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, на які посилались позивач та її представник, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню шляхом визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за заповітом, після померлої [PERSON], на квартиру [ADDRESS]. На підставі наведеного,

Outcome: approved