Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просив визнати домоволодіння в [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя та визнати за ним право власності на ? частину вказаного домоволодіння. Позовні вимоги мотивує тим, що він разом із відповідачем перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з 1976 року по 2000 рік, в 1998 році побудували будинок в [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу, у вказаному домогосподарстві він постійно зберігав свої особисті речі та проживав, проте в серпні 2014 року відповідач почала чинити йому перешкоди у користуванні спільним будинком. 25.10.2007 року рішенням Горошківської сільської ради за відповідачкою визнано право власності на вказаний будинок як новозбудований. Вважає, що вказане майно може бути поділено між співвласниками, однак проти його поділу відповідач заперечує. В судовому засіданні позивач та його представник адвокат [PERSON] позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Пояснили суду, що в період спільного проживання з відповідачкою в 1994 році сторони почали будувати будинок в [ADDRESS], але в експлуатацію не здали. Під час реєстрації даної будівлі в БТІ відповідачем для уникнення розподілу спільно нажитого майна повідомлено недостовірні відомості, що даний будинок збудований в 2001 році, тобто після розірвання шлюбу, що стало підставою для внесення даних відомостей до реєстру. 25.10.2007 року рішенням Горошківської сільської ради за відповідачкою визнано право власності на вказаний новозбудований будинок. Зазначають, що після розірвання шлюбу позивач постійно зберігав свої речі у вказаному домогосподарстві і лише в серпні 2014 року відповідач почала чинити йому перешкоди в користуванні будинком, змінила замки на дверях будинку та господарчих будівлях, заборонила заходити до будинку, тому вважають, що саме з цього періоду розпочався перебіг строку позовної давності. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позовних вимоги не визнали, посилаючись на обставини, викладені у письмовому запереченні ( а.с.-56-58) Просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог, застосувавши позовну давність, посилаючись на те, що реєстрація розірвання шлюбу між сторонами відбулася 12 грудня 2000 року, однак фактично шлюб позивача та відповідачки припинився ще 1996 року відповідно до рішення Тетіївського районного суду Київської області. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Так, в суді встановлено, що сторони з 1976 року по 12 грудня 2000 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до рішення Тетіївського районного суду від 1996 року шлюб між сторонами розірвано ( а.с.-59) Із копії свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] вбачається, що 12 грудня 2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Тетіївського районного управління юстиції зареєстровано розірвання шлюбу між сторонами. ( а.с.-60) Відповідно до ст.44 КпШС України ( що діяв в момент реєстрації та розірвання шлюбу) шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану». Таким чином, суд вважає, що сторони з 1976 року по 12.12.2000 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Із пояснень сторін та показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] встановлено, що сторони в 1994-1995 роках розпочали будівництво будинку в [ADDRESS]. Свідки [PERSON], [PERSON] [PERSON] [PERSON] пояснили суду, що позивач розпочинав будівництво будинку до розлучення із відповідачкою в 1996 році, потім він переїхав проживати в м. Тетіїв, потім в Карпати, а пізніше в Португалію, а тому будинок відповідачка будувала сама. Відповідно до рішення Горошківської сільської ради від 25.10.2007 року « Про надання дозволу на оформлення новобудови» за [PERSON] визнано право власності на новозбудований житловий будинок в [ADDRESS].( а.с.-65) Із копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно видане Горошківською сільською радою 31.03.2008 року вбачається, що власником житлового будинку в [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.-61) Із довідок виданих виконавчим комітетом Горошківської сільської ради від 04.08.2014 року № 211 та від 19.11.2012 року № 538 вбачається, що відповідач [PERSON], [INFO] зареєстрований в [ADDRESS], але з 2006 року і по даний час за вказаною адресою не проживає.( а.с.-62,63) Із відповіді Горошківської сільської ради від 20.08.2014 року № 282 встановлено, що [PERSON],[INFO] згідно акту обстеження житлового будинку від 20.08.2014 року фактично проживає в будинку [PERSON] в [ADDRESS].( а.с.-64) Рішенням Апеляційного суду Київської області від 02.12.2014 року [PERSON] визнано таким, що втратив право користуватися жилим приміщенням в [ADDRESS]( а.с.-66-68) Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно( житлові будинки, будівлі, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна) . Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Свідоцтво про право власності на будинок в [ADDRESS] видано на ім.»я [PERSON] 31.03.2008 року, тобто після розірвання шлюбу. Відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів щодо його участі у будівництві спірного будинку. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України , кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 29 КпШС України ,для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя,встановлюється трирічний строк позовної давності . Статтею 72 СК України передбачено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки, яка обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права. На думку суду, поскільки позивач ще в 2007 році знав про рішення Горошківської сільсокої ради « Про надання дозволу на оформлення новобудови «, відповідно до якого визнано право власності на новозбудований будинок в [ADDRESS] за [PERSON], то саме з цього часу розпочався строк позовної давності. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач пропустив строк позовної давності . Відповідно до ч.3,4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як зазначив Пленум Верховного Суду України в постанові № 14 від 18.12.2009 року, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином, оскільки відповідачем заявлено про застосування позовної давності до ухвалення рішення в даній справі і позовна давність щодо вимоги про поділ спільного сумісного майна спливла , то суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed