Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення 4000,00 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що у серпні 2011 року між позивачем та відповідачем було досягнуто домовленості про купівлю в майбутньому за ціною 6500 доларів США, що в еквіваленті становило 52000,00 грн., з розстрочкою платежу, після виготовлення усіх необхідних документів, будинку, який знаходиться за адресою с. Коханівка Збаразького р-ну Тернопільської області. В якості гарантії домовленості позивач передав відповідачу в рахунок загальної суми за основним договором (вартості будинку) 4000,00 грн., про що свідчить розписка відповідача. На протязі трьох років домовленості не виконані, договір купівлі-продажу будинку не укладено, на усні прохання позивача до відповідача повернути кошти в сумі 4000,00 грн. останній не реагує. На думку позивача, наявну в матеріалах справи розписку відповідача про отримання ним завдатку не можна вважати договором, яким би стверджувались наміри та взаємні зобов'язання сторін щодо укладення договору купівлі-продажу зазначеного будинку. Вважає передану відповідачу суму авансом, який підлягає поверненню позивачу. В додатковому письмовому обґрунтуванні посилається на те, що на дані правовідносини розповсюджуються положення глави 83 ЦК України, і зокрема статті 1212 ЦК України, щодо повернення майна набутого без достатньої правової підстави. В судове засідання позивач не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, подав письмову заяву про розгляд справи без його участі та підтримання ним позову. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Подав письмове заперечення, згідно якого заперечує щодо задоволення позову. Визнає, що отримав у позивача кошти в сумі 4000,00 грн. Однак, зазначає, що метою отримання коштів було виготовлення необхідних документів для укладення договору купівлі-продажу будинку, а не тільки внесення коштів позивачем в рахунок загальної вартості будинку. Після виготовлення відповідачем усіх необхідних документів, позивач без пояснення причин відмовився від укладення договору купівлі-продажу. Відповідач вважає сплачену позивачем суму 4000,00 грн. не авансом, а саме завдатком, який не повертається позивачу, так як договір купівлі-продажу не був укладений саме з вини позивача. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. [PERSON] (відповідача) отримав від [PERSON] (позивача) 2400,00 грн. та 1600,00 грн., а всього 4000,00 грн., про що свідчить розписка написана відповідачем без дати її написання. У позовній заяві позивач зазначає про передачу цих коштів відповідачу в серпні - вересні 2011 року. Відповідач у письмовому запереченні визнає факт отримання ним коштів у позивача в сумі 4000,00 грн. Відповідно до ч.1 статті 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно розписки іменованої «Завдатком», відповідач отримав у позивача кошти двома частинами 2400,00 грн. і 1600,00 грн., а всього 4000,00 грн. в якості завдатку від загальної вартості будинку в сумі 6500,00 умовних одиниць, що в еквіваленті становить 52000,00 грн. Також в розписці зазначено, що ці кошти передані в якості гарантії усної домовленості, тобто будинок за адресою с. Коханівка Збаразького р-ну, після виготовлення деяких документів, буде переоформлений згідно договору купівлі-продажу з розстрочкою. Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про необхідність задовольнити позов. При цьому, суд виходив із наступного. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог статті 570 ЦК України, завдатком є сума або рухоме майно, що видається кредитору боржником в рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, яке б мало випливати із договору, укладеного сторонами. Правила статті 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в тих випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Враховуючи вищевикладене та те, що договору купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону між сторонами не укладено, тому суд дійшов висновку про те, що сплачені в рахунок виконання договору позивачем кошти в сумі 4000,00 грн. є авансом, а не завдатком, і повинні бути повернуті в тому розмірі, в якому вони передавались. Щодо заперечень відповідача стосовно того, що дані кошти були передані не лише в рахунок сплати вартості будинку, а й на виготовлення певних документів, які відповідачем були виготовлені, суд не бере їх до уваги. В матеріалах справи відсутні будь-які докази виготовлення відповідачем документів, пов'язаних із продажем будинку, а також докази відмови позивача купувати будинок. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 4000,00 грн. авансу отриманого в рахунок вартості будинку за адресою с. Коханівка Збаразького р-ну Тернопільської області. Згідно статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також слід стягнути 243,60 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved