Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Мирноградвугілля» про зміну формулювання причин звільнення, стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог вказав, що в період з 19.02.2007 року по 27.11.2018 року він працював у Відокремленому підрозділі «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля». За час роботи у відповідача заробітна плата виплачувалась з грубим порушенням строків передбачених ст.115 КЗпП України, також несвоєчасно підвищувалися тарифні ставки. У звязку з порушенням законодавства про працю та умов трудового договору з боку відповідача (несвоєчасна виплата заробітної плати та несвоєчасне підвищення тарифних ставок) 21.11.2018 року він написав заяву про звільнення за власним бажанням з 27.11.2018 року відповідно до вимог ч.3 ст.38 КЗпП України. На підставі наказу № 397к від 27.11.2018 року його було звільнено за ст.38 КЗпП України за власним бажанням з 27.11.2018 року та видано трудову книжку. 29.11.2018 року він звернувся до відповідача з заявою про погашення заборгованості по заробітній платі, виплату вихідної допомоги та надання довідок. Відповідачем йому було надано копію його заяви про звільнення від 21.11.2018 року, копію наказу про звільнення № 397к від 27.11.2018 року та довідки № 1072 від 10.12.2018, № 1073 від 10.12.2018, № 1074 від 10.12.2018. Відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Доказами порушення законодавства про працю та умов трудового договору зі сторони відповідача є довідка про заборгованість по заробітній платі № 1072 від 10.12.2018 року, яку надано відповідачем. За зазначених обставин, видання наказу Відокремленого підрозділу «Шахта «Капітальна» Державного підприємства «Мирноградвугілля» № 397к від 27.11.2018 року та внесення запису № 27 «Звільнений згідно ст.38 УЗПП України за власним бажанням» у трудову книжку про звільнення з роботи було вчинено із порушенням діючого законодавства. Відповідно до ст.44 КЗпП України передбачено, що при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим органом законодавства про працю, трудового чи колективного договору, працівникові виплачується вихідна допомогу у розмірі передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Тому при звільненні відповідач був зобовязаний виплатити йому вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку. Оскільки згідно довідки відповідача його середньомісячна заробітна плата становить 9698,64 грн., а середньоденна заробітна плата становить 461,84 грн., вважає що вихідна допомога повинна бути виплачена у розмірі 29095,92 грн. (9698,64грн.х3). Крім того, при звільненні відповідач своєчасно не провів з ним повний розрахунок, чим порушив вимоги ст.ст.47, 116 КЗпП України щодо повного розрахунку в день звільнення. Відповідач здійснив з ним повний розрахунок тільки 19.12.2018 року. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, відповідач повинен виплатити йому його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином відповідач повинен йому сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку по 18.12.2018 року включно у розмірі 7851,28 грн. із розрахунку: 461,84 грн. х 17 робочих днів за час затримки розрахунку з часу звільнення до повного розрахунку. Просить суд: визнати недійсним наказ Відокремленого підрозділу «Шахта «Капітальна» Державного підприємства «Мирноградвугілля» № 397к від 27.11.2018 року та зобовязати відповідача видати наказ про зміну формулювання причин його звільнення, вказавши: «…звільнити з 27.11.2018 року за власним бажанням у звязку з порушенням законодавства про працю, відповідно ч.3 ст.38 КЗпП України»; стягнути з відповідача на його користь вихідну допомогу, передбачену ст.44 КЗпП України, у розмірі тримісячного середнього заробітку у сумі 29095,92 грн.; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 7851,28 грн.; стягнути з відповідач на його користь судові витрати. Позивач до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, наполягає на задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що не заперечує проти позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 19.02.2007 року по 27.11.2018 року знаходився у трудових відносинах з відповідачем, працював електрослюсарем підземним 5 розряду з повним робочим днем у шахті, був звільнений на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с. 6-10). Позивач 21.11.2018 року звернувся до відповідача з письмовою заявою про звільнення з 27.11.2018 згідно ч.3 ст.38 КЗпП України у звязку з порушенням законодавства про працю і умов трудового договору, а саме несвоєчасною виплатою заробітної плати та несвоєчасним підвищенням тарифних ставок (а.с.11).\~ Наказом Відокремленого підрозділу «Шахта «Капітальна» Державного підприємства «Мирноградвугілля» № 397к від 27.11.2018 року позивача було звільнено з роботи за ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.12).\~ Згідно довідок відповідача, заборгованість по заробітній платі перед позивачем станом на 10.12.2018 становила 33455,28 грн. Середньоденна заробітна плата позивача становить 461,84 грн., середньомісячна заробітна плата - 9698,64 грн. Повністю заборгованість по заробітній платі перед позивачем була погашена 19.12.2018 (а.с.14,15, 31). Відповідно до п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами для припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39 Кодексу). Відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідно до ст.44 КЗпП України, зокрема, при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Згідно з ч.1 ст.115 КЗпП України, ст.24 ч.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів. Судом встановлено, що відповідач не виконував вимоги законодавства про працю, а саме не виплачував позивачу своєчасно регулярно в повному обсязі заробітну плату, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість з заробітної плати перед позивачем, а тому відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України та згідно поданої позивачем заяви відповідач мав звільнити позивача саме за ч.3\~ст.38\~КЗпП України,\~тобто за власним бажанням у звязку з порушенням законодавства про працю. Відповідно до вимог ч.3 ст.235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. Як роз'яснив Верховний Суд України в п.18 своєї постанови №6 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», суд не вправі визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю. При цьому, згідно з п.2.26 ст.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства Юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 року, записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону. При розірванні трудового договору з ініціативи працівника з причин, за яких законодавство пов'язує надання певних пільг і переваг, запис про звільнення вноситься до трудової книжки із зазначенням цих причин. Отже, враховуючи те, що звільнення позивача за ч.1 ст.38\~КЗпП України не відповідає дійсній причині звільнення, вказаній позивачем у відповідній заяві, та було проведено відповідачем з порушенням вимог трудового законодавства, суд вважає за необхідне визнати наказ Відокремленого підрозділу «Шахта «Капітальна» Державного підприємства «Мирноградвугілля» № 397к від 27.11.2018 року недійсним в частині формулювання причини звільнення позивача та зобовязати відповідача змінити формулювання причини звільнення позивача, зазначивши в ньому причиною звільнення звільнення за власним бажанням у звязку з порушенням законодавства про працю, відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП. У звязку з припиненням трудового договору внаслідок порушення відповідачем законодавства про працю, відповідно до ст.44 КЗпП України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вихідна допомога в розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 29095,92 грн. з розрахунку 9698,64 грн. х 3 міс. Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, враховуючи що відповідачем розрахунок з позивачем було проведено 19.12.2018 року, тому за період з 28.11.2018 по 19.12.2018 позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 7389,44 грн., виходячи із розрахунку: 461,84 грн. х 16 робочих днів за період з 28.11.2018 р. по 19.12.2018 р. \~ \~ \~ \~ В силу ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1409 грн. 60 коп. На підставі ст.ст.36, 38, 43, 44, 47, 115, 116, 117, 235, 255 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», постанови Верховного Суду України № 6 «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року,

Outcome: partial