Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до ФОП [PERSON] про стягнення орендної плати, в якій прохала стягнути з відповідача заборгованість за договором нежитлового приміщення №1 від 08.02.2018 року за період з 08.08.2018 року по 08.05.2019 року в сумі 90 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 08.02.2018 року між позивачем та ФОП [PERSON] було укладено договір оренди нежитлового приміщення № 1, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , розмір орендної плати за місяць становить 10 000 грн. Вказане нежитлове приміщення є власністю позивача. Відповідно до акту прийому-передачі дане нежитлове приміщення разом з іншим рухомим майном було надано ФОП [PERSON] 08.02.2018 року. Відповідно до п. 4.1 договір діє з 08.02.2018 по 08.08.2018 року. Згідно з п. 4.2 договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про відмову від договору оренди після закінчення строку користування оренди протягом одного місяця, строк оренди і договір оренди вважаються продовженими на той самий термін і на тих самих умовах. Проте відповідач не повідомила про припинення договірних відносин, а також сторони не укладали акт повернення нежитлового приміщення. Таким чином з 08.08.2018 року по 08.05.2019 року наявний борг у сумі 90 000 грн. У зв`язку з цим позивач звернулася до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 17.07.2019 року позовна заява [PERSON] направлена до Октябрського районного суду м. Полтави. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 19.09.2019 року відкрито провадження у справі та ухвалено про розгляд справи в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін, призначено судове засідання на 05.11.2019 року. Ухвалою суду від 05.11.2019 року поновлено строк відповідачу на подання заяви про заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, задоволено заяву відповідача про заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, ухвалено перейти від розгляду в спрощеному порядку до розгляду справи у загальному позовному провадженні, призначивши підготовче судове засідання на 05.12.2019 року. 05.12.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просила поновити строк на подання відзиву та відмовити у задоволенні позовних вимог. У відзиві, не заперечуючи про укладення договору з [PERSON] , відповідач вказала, що розмір орендної плати на місяць становить 14,7 грн. за 1 кв.м., загальна сума - 900,00 грн. По закінченню строку оренди, який закінчувався 08.08.2018 року, відповідач повідомила орендодавцю [PERSON] про те, що не планує працювати у даному салоні та за взаємною домовленістю договір вважали припиненим, а акт приймання-передачі вирішили підписати після того, як орендар підготує приміщення та звільнить від особистих речей. За усною домовленістю на перехідний період - до звільнення приміщення досягли згоди, що відповідач буде винаймати лише одне перукарське крісло, за яке буде сплачувати по 100 грн. за кожен день роботи. Планували передати приміщення 30.11.2018 року, але позивачка не прийшла в обумовлений час. Пізніше, лише 08.12.2018 року [PERSON] були передані ключі від приміщення. Ухвалою суду від 05.03.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про поновлення строку для подачі відзиву на позов, про приєднання доказів, про витребування доказів, про виклик свідків. Цією ж ухвалою закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача адвокат Грущанський В.О. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві, а також просив суд врахувати, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог, а саме, зокрема не надано оригіналу договору оренди. Водночас відмітив, що не має підстав не довіряти дослідженому у суді оригіналу договору, наданого позивачем. Звернув увагу суду на те, що предметом оренди було не просто оренда приміщення, а салону краси, яке було обладнане необхідним для надання послуг та меблями, тому вважає, що орендна плата не могла становити 900 грн., що є абсолютно неспівмірним. У судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила, що дійсно між нею та відповідачем було укладено договір оренди строком на 6 місяців зі сплатою орендної плати 10 000 грн на місяць. По закінченні договору відповідач не заявляла про припинення договору оренди. А продовжувала ним користуватися, але не сплачуючи орендної плати, тому вважала договір оренди продовженим відповідно до договору. У березні 2019 року вона направила лист про сплату орендної плати, оскільки відповідач не сплатила орендну плату, а тому вона звернулася до суду. Просила позовні вимоги задовольнити. Суд, заслухавши представника позивача, позивача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до такого висновку. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частина 1 ст. 13 ЦПК України вказує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що у власності [PERSON] перебуває нежитлове приміщення (салон краси) за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності (а.с. 9, 10). [PERSON] у зв`язку з реєстрацією шлюбу 22.06.2012 року змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с. 8). На даний час змінено прізвище на дошлюбне - [PERSON] . [PERSON] та Фізична особа-підприємець [PERSON] 08.02.2018 року уклали договір оренди № 1 нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.11-13). Відповідно до акту прийому-передачі приміщення та матеріальних цінностей до договору оренди № 1 від 08.02.2018 р. дане нежитлове приміщення разом з іншим рухомим майном було надано ФОП [PERSON] 08.02.2018 року (а.с.14-15). Відповідно до п. 5.1 Договору розмір орендної плати за місяць встановлюється у розмірі 158,48 грн. за 1 кв.м., загальна сума - 10 000 грн. Відповідно до п. 4.1 договір діє з 08.02.2018 і діє по 08.08.2018 року. Згідно з п. 4.2 Договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про відмову від договору оренди після закінчення строку користування оренди протягом одного місяця, строк договору оренди і договір оренди вважаються продовженими на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором з урахуванням змін на дату продовження договору, без укладення додаткових угод. Відповідно до ч. 1 ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач не дотрималася вимог п. 4.2 вищевказаного Договору, не надала доказів того, що після закінчення строку, на який укладався договір, вона зверталася із заявою про відмову від договору оренди після закінчення строку користування оренди протягом одного місяця. Отже, суд приходить до висновку, що договір між сторонами був продовжений на той же строк, на який він укладався, тобто продовжено на 6 місяців, а саме до 08.02.2019 року. Водночас позивачем не надано доказів того, що після 08.02.2019 року договір був продовжений до 08.05.2019 року. Позивачем не оспорюється, що подруга відповідача у грудні 2019 року передала один комплект ключів від приміщення. Водночас акту прийому-передачі приміщення не було проведено. Суд вважає, що вказані дії з боку іншої сторони свідчили про відсутність волі до пролонгації договору оренди на інший строк. Тому позивачем у березні ставилося питання про стягнення орендної плати за 6 місяців. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача та ухвалення рішення про стягнення орендної плати за період з 08.08.2018 по 08.02.2019 р.р.

Outcome: partial