Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання членом сім`ї померлого квартиронаймача та визнання права користування жилим приміщенням, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS], однак з 2006 року постійно проживає за адресою: [ADDRESS], разом зі своєю сім'єю: мамою [PERSON], вітчимом [PERSON] - відповідачем по справі та молодшим братом [PERSON]. За даною адресою зареєстровані відповідач [PERSON], брат позивача [PERSON], відповідач [PERSON] 10.10.2014 року позивач отримав претензію з вимогою знятись з реєстрації за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з не проживанням за вказаною адресою. Тоді позивач звернувся до відповідача [PERSON] з проханням зареєструвати його за адресою фактичного місця проживання, тобто за адресою: [ADDRESS]. Однак, вирішення даного питання весь час відкладалось, а наразі квартиронаймач [PERSON] [INFO] померла, а відповідач [PERSON] не переоформив договір найму після смерті своєї матері. Позивач стверджує, що квартира за адресою: [ADDRESS], є постійним місцем його проживання. Окрім того, останній регулярно сплачує кошти за житлово-комунальні послуги, послуги за Інтернет та телебачення. Також, позивач займається вихованням молодшого брата [PERSON], який навчається у ЗОШ №5 м. Вінниці. Проте, останнім часом у позивача та відповідача [PERSON] склались негативні стосунки, оскільки останній відмовляється зареєструвати позивача за місцем його постійного проживання, в той час як позивач вважає себе членом сім`ї наймача, а відтак вважає, що набув право користування жилим приміщенням. Таким чином, вищевикладені обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON], представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - виконавчого комітету Вінницької міської радиза довіреністю [PERSON] позов не визнали та просили в задоволенні останнього відмовити у зв'язку з безпідставністю. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилась із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних обставин. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що згідно копії особового рахунку МКП «ЖЕК №15» [NUMBER] від 15.04.2015 року, останній відкритий на ім'я квартиронаймача - [PERSON], [INFO], на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 63,4 кв.м., житловою площею 38,40 кв.м., на 8-му поверсі 9 поверхового будинку, який знаходиться на балансі міського комунального підприємства «ЖЕК №15» (а.с.50). Квартиронаймач [PERSON] вселилась у вищезазначену квартиру на підставі ордера на житлове приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу [NUMBER] від 11.05.1989 року, виданого виконавчим комітетом Замостянської районної Ради народних депутатів (а.с.82). Як вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого В РАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області 12.09.2008 року, [PERSON] померла [INFO] в м. Вінниця Вінницької області, про що 12.09.2008 року складено відповідний актовий запис №2575 (а.с.62). На разі у квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], зареєстровані наступні особи: [PERSON], [INFO], донька; [PERSON], [INFO], онук; [PERSON], [INFO], син; згідно довідки МКП «ЖЕК №15» від 15.04.2015 року №779/р (а.с.49). Відповідно до чч.1, 2 ст.64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом ст.65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 12.04.1985 року, № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Така ж правова позиція зазначена Верховним Судом України у своїй постанові від 11.07.2012 року №6-60цс12. Як вбачається зі змісту позову та пояснень представника позивача в судовому засіданні позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS], однак з 2006 року постійно проживає за адресою: [ADDRESS], разом зі своєю сім'єю: мамою [PERSON], вітчимом [PERSON] - відповідачем по справі та молодшим братом [PERSON]. Позивач стверджує, що квартира за адресою: [ADDRESS], є постійним місцем його проживання, про що ним було надано копію акту від 10.10.2014 року, складеного сусідами та затвердженого начальником МКП «ЖЕК №15» [PERSON] (а.с.8). Окрім того, позивач стверджує, що регулярно сплачує кошти за житлово-комунальні послуги, послуги за Інтернет та телебачення, про що надано договір про надання телекомунікаційних послуг від 25.06.2010 року, укладений між ТОВ «Евеврест» та [PERSON] (а.с.9). Також, позивач зазначав, що займається вихованням молодшого брата [PERSON], який навчається у ЗОШ №5 м. Вінниці, що підтверджується довідкою ЗОШ І-ІІІ ступенів №5 (а.с.8 зворот). Проте, вищезазначені докази у розумінні ст.ст.57-59 ЦПК України не є належними та допустимими, оскільки спростовуються актом №090615/2241 від 09.06.2015 року, складеним комісією МКП «ЖЕК №15» та затвердженого начальником МКП «ЖЕК №15» [PERSON], відповідно до змісту якого на момент обстеження за адресою: [ADDRESS], [PERSON] не зареєстрований та не проживає за даною адресою, особисті речі останнього за даною адресою відсутні (а.с.58). Шлюб, зареєстрований між матір'ю позивача [PERSON] та відповідачем [PERSON] на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.06.2013 року у цивільній справі №127/10014/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу було розірвано (а.с.80). Окрім того, в судовому засіданні достеменно встановлено, що мати позивача [PERSON] з 2011 року знаходиться за кордоном, що сторонами не заперечувалось. До того ж, згідно довідки ЗОШ І-ІІІ ступенів №5 від 02.06.2015 року №63 [PERSON], 11.02.2003 року навчався у закладі «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №5 Вінницької міської ради» з 2 по 6 клас та був відрахований 09.04.2015 року у зв'язку із виїздом на проживання до Іспанії (Наказ №110 від 09.04.2015 року) (а.с.61). Що ж стосується тверджень позивача з приводу оплати житлово-комунальних послуг за адресою, де знаходиться спірна квартира, то суд дійшов переконливого висновку, що такі послуги позивачем не сплачувались ні за життя квартиронаймача, ні після її смерті, оскільки згідно договору про реструктуризацію заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води №15046565 від 05.05.2015 року, укладеного між КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» та відповідачем [PERSON], вбачається, що за адресою: [ADDRESS], утворилась заборгованість у розмірі 30 218,95 грн., яку відповідач [PERSON] зобов'язалась погашати щомісячно рівними платежами до 20.04.2008 року (а.с.59). А згідно договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги [NUMBER] від 02.03.2015 року, укладеного між МКП «ЖЕК №15» та відповідачем [PERSON], за вищезазначеною адресою утворилась заборгованість з квартирної плати у розмірі 1 862,19 грн., яку відповідач [PERSON] зобов'язався погашати щомісячно рівними платежами до 01.03.2017 року (а.с.60). А відтак, вищевикладені обставини виключають міркування та доводи позивача щодо оплати останнім житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS], а плата за послуги Інтернету та телебачення у розумінні положень ЖК УРСР не входять до плати за житло. З урахуванням наведеного, позивачем не надано належних та допустимих доказів його вселення в спірне житло як члена сім`ї наймача [PERSON], фактичного виконання обов'язків квартиронаймача, що включає в себе спільне проживання та ведення спільного господарства з квартиронаймачем, тощо. Окрім того, суд вважає за можливе зазначити, що відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.3 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення (ч.1 ст.61 ЖК України). Натомість, як вбачається з матеріалів справи, квартиронаймач [PERSON] вселилась у вищезазначену квартиру на підставі ордера на житлове приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу [NUMBER] від 11.05.1989 року, виданого виконавчим комітетом Замостянської районної Ради народних депутатів (а.с.82). Житлово-будівельний кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об'єдналися на основі об'єднання їх майнових пайових внесків для участі в будівництві або реконструкції житлового будинку (будинків) і наступної його (їх) експлуатації. Житлово-будівельний кооператив є некомерційною організацією, метою якої є задоволення потреб його членів у житлі. Член житлово-будівельного кооперативу має ті ж права, що і власник - володіє, користується і розпоряджається квартирою і має право щодо неї чинити будь-які дії згідно із законодавством про жит\-лово-будівельні кооперативи, якщо ним повністю сплачено пайові внески. З пояснень відповідача та його представника в судовому засіданні вбачається, що за життя померлою [PERSON] було виплачено пайові внески, проте за життя мати відповідачів не отримала свідоцтво про право власності на вказане житло, таким чином померла [PERSON] фактично являлась власником, а не квартиронаймачем спірного житла, а як наслідок дана обставина взагалі виключає можливість задоволення позовних вимог позивача. Відповідно п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. А тому, спірна квартира входить до складу спадщини після смерті [PERSON], що знайшло своє відображення у постанові державного нотаріуса Першої вінницької державної нотаріальної контори Шарко О.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.04.2015 року (а.с.81). Тому, з урахуванням вищенаведеного, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а відтак не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed