Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання іпотеки такою, що припинена, зняття заборони відчуження предмету іпотеки і вилучення відповідного запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Свої вимоги мотивує тим, що 18 травня 2015 року Іршавським районним судом Закарпатської області ухвалено рішення по цивільній справі №301/3114/14-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 27 серпня 2008 року за №К087-08/Ф в сумі 304142,33 доларів США та судових витрат, яким вирішено - «Позов задовольнити частково. Стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №К087-08/Ф від 27.08.2008 року у розмірі 136 152,86 доларів США, що за курсом 12,82 відповідно до службового розпорядження НБУ від 08.09.2014 року становить 1745479,67 грн., в тому числі 641 000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 1032164,74 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 72314,93 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом». 29 травня 2015 року, не погодившись з даним судовим рішенням він оскаржив його до апеляційного суду Закарпатської області. 17 грудня 2015 року апеляційний суд Закарпатської області вирішив:»Апеляційну скаргу [PERSON] задовольнити. Рішення Іршавського районного суду від 18.05.2015 року змінити. Апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»» відхилити. У вимогах ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про солідарне стягнення з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №К087-08/Ф від 27.08.2008 року у розмірі 136152, 86 доларів США, що за курсом 12,82 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 08.09.2014 року становить 1745479,67 грн., в тому числі 641 000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 1032164,74 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 72 314,93 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, та стягнення з нього 1827 грн. судового збору - відмовити». При цьому в мотивувальній частині рішення апеляційний суд Закарпатської області чітко зазначив, що «з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] подав у суді першої інстанції заяву про застосування позовної давності (а.с.56-59). Строк виконання зобов»язань [PERSON] по кредитному договору закінчився 27.08.2011 року (а.с.17-19). Останній платіж по погашенню процентів позичальником здійснено 29.10.2010 року. Останній платіж по комісії здійснено 18.03.2011 року. Взагалі не погашалось тіло кредиту. 30.03.2012 року здійснено платіж по пені. Позов пред»явлений 12.12.2014 року. Таким чином матеріалами справи доведено, що позивачем пропущено строки давності по стягненню пені, процентів та тіла кредиту. З досліджених доказів вбачається, що строк дії кредитного договору від 27.08.2008 року визначено п.7.1 договору - до 27.08.2011 року . Отже, трирічний строк у межах якого позивач міг звернутися до суду з вимогами про захист свого цивільного права або інтересу сплив 27.08.2014 року. 27 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі його філії «Закарпатське регіональне управління» та [PERSON] був укладений кредитний договір №К087-08/Ф, згідно якого кредитор надав позичальнику готівкові гроші в сумі 50 000 доларів США , у вигляді поновлюваної кредитної лінії на строк з 27 серпня 2008 року по 27 серпня 2011 року включно, передбаченим істотними умовами п.7.1 розділу 7, даного правочину, з зобов»язанням сплатити 16,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом за користування цими коштами. Цього ж дня, 27 серпня 2008 року в якості забезпечення основного зобов»язання за даним кредитним договором, позивачем , як майновим поручителем був укладений з цією фінансовою установою договір іпотеки, за яким надав в іпотеку: зерновий склад з навісами для зерна, що розташований за адресою: [ADDRESS], що належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Греблянською сільською радою Іршавського району 08 квітня 2008 року на підставі рішення виконкому №316 від 21 березня 2008 року, зареєстрованого КП «Іршавське бюро технічної інвентаризації» 21.04.2008 року в книзі 1 ф.о., номер запису 9, реєстраційний номер об»єкта в реєстрі прав власності на нерухоме майно - 23004114, Договір іпотеки був посвідчений приватним нотаріусом Іршавського районного нотаріального округу Меренич В.В. за реєстровим №3251, у зв»язку з чим накладено заборону на предмет іпотеки на відчуження, яка була зареєстрована за №3252 в Державному реєстрі іпотек. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просить такі задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки суду не відомі, тому підставі ст. 169 ЦПК України справу розглянуто в його відсутності. Зі згоди представника позивача проведено заочний розгляд справи відповідно до вимог ст. 224,225 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що 18 травня 2015 року Іршавським районним судом Закарпатської області ухвалено рішення по цивільній справі №301/3114/14-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 27 серпня 2008 року за №К087-08/Ф в сумі 304142,33 доларів США та судових витрат, яким вирішено - «Позов задовольнити частково. Стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №К087-08/Ф від 27.08.2008 року у розмірі 136 152,86 доларів США, що за курсом 12,82 відповідно до службового розпорядження НБУ від 08.09.2014 року становить 1745479,67 грн., в тому числі 641 000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 1032164,74 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 72314,93 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом». 29 травня 2015 року, не погодившись з даним судовим рішенням позивач [PERSON] оскаржив його до апеляційного суду Закарпатської області. 17 грудня 2015 року апеляційний суд Закарпатської області вирішив:»Апеляційну скаргу [PERSON] задовольнити. Рішення Іршавського районного суду від 18.05.2015 року змінити. Апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»» відхилити. У вимогах ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про солідарне стягнення з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №К087-08/Ф від 27.08.2008 року у розмірі 136152, 86 доларів США, що за курсом 12,82 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 08.09.2014 року становить 1745479,67 грн., в тому числі 641 000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 1032164,74 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 72 314,93 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, та стягнення з нього 1827 грн. судового збору - відмовити». При цьому в мотивувальній частині рішення апеляційний суд Закарпатської області зазначив, що «з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] подав у суді першої інстанції заяву про застосування позовної давності (а.с.56-59). Строк виконання зобов»язань [PERSON] по кредитному договору закінчився 27.08.2011 року (а.с.17-19). Останній платіж по погашенню процентів позичальником здійснено 29.10.2010 року. Останній платіж по комісії здійснено 18.03.2011 року. Взагалі не погашалось тіло кредиту. 30.03.2012 року здійснено платіж по пені. Позов пред»явлений 12.12.2014 року. Таким чином матеріалами справи доведено, що позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» пропущено строки давності по стягненню пені, процентів та тіла кредиту. З досліджених доказів вбачається, що строк дії кредитного договору від 27.08.2008 року визначено п.7.1 договору - до 27.08.2011 року. Отже, трирічний строк у межах якого позивач міг звернутися до суду з вимогами про захист свого цивільного права або інтересу сплив 27.08.2014 року. 27 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі його філії «Закарпатське регіональне управління» та [PERSON] був укладений кредитний договір №К087-08/Ф, згідно якого кредитор надав позичальнику готівкові гроші в сумі 50 000 доларів США , у вигляді поновлюваної кредитної лінії на строк з 27 серпня 2008 року по 27 серпня 2011 року включно, передбаченим істотними умовами п.7.1 розділу 7, даного правочину, з зобов»язанням сплатити 16,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом за користування цими коштами. Цього ж дня, 27 серпня 2008 року в якості забезпечення основного зобов»язання за даним кредитним договором, позивачем, як майновим поручителем був укладений з цією фінансовою установою договір іпотеки, за яким надав в іпотеку: зерновий склад з навісами для зерна, що розташований за адресою: [ADDRESS], що належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Греблянською сільською радою Іршавського району 08 квітня 2008 року на підставі рішення виконкому №316 від 21 березня 2008 року, зареєстрованого КП «Іршавське бюро технічної інвентаризації» 21.04.2008 року в книзі 1 ф.о., номер запису 9, реєстраційний номер об»єкта в реєстрі прав власності на нерухоме майно - 23004114, Договір іпотеки був посвідчений приватним нотаріусом Іршавського районного нотаріального округу Меренич В.В. за реєстровим №3251, у зв»язку з чим накладено заборону на предмет іпотеки на відчуження, яка була зареєстрована за №3252 в Державному реєстрі іпотек. Відповідно до ст..509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Пунктом першим ч.2 ст.11 ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов»язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про іпотеки», іпотека - вид забезпечення виконання зобов»язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов»язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. На підставі ч.1 ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов»язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). На підставі ч.ч.1,3 ст.17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі припинення основного зобов»язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається , що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі і який є підставою для відмови у позові відповідно до норм ч.4 ст.267 ЦК України, означає, що вже жодна вимога не підлягає примусовому здійсненню за будь-якого розгляду суперечки, порушеної після цього моменту. Боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов»язані з позовною давністю. Будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду загальної юрисдикції за захистом свого порушеного права, алей про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду. Пропущення строку позовної давності при стягненні основного зобов»язання одночасно є підставою для припинення похідного зобов»язання. В даному випадку факт пропуску строку позовної давності був встановлений рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 17 грудня 2015 року. Аналогічна правова позиція висвітлена Вищим Господарським Судом України у постанові від 09 грудня 2014 року у справі №910 /14754/14 про припинення іпотеки у зв»язку із пропуском відповідачем строку давності за вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки …. (а.с.______________)

Outcome: partial