Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулась 26.04.2018 р. до суду із позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Обґрунтовує тим, що перебувала з відповідачем з 22.07.2010 р. до 21.06.2012 р. у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилась дочка [PERSON], [INFO]. За рішенням суду від 21.06.2012 р. з відповідача на її користь було присуджено аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. На даний час матеріальне становище відповідача значно покращилося і він має змогу платити більше коштів на утримання дочки. Просила змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на підставі рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 21.06.2012 р. на її користь, на утримання дочки [PERSON], [INFO] з 500 грн. щомісячно на 1/4 частину всіх видів його заробітку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Під час судового засідання 16.07.2018 р. позивач змінила позовні вимоги шляхом визначення суми стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. Відповідач у судовому засіданні подав письмову заяву, в якій зазначив, що змінені позовні вимоги визнає повністю, просить суд їх задовольнити та ухвалити відповідне рішення. Так, згідно положень ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення\~судового рішення\~у звязку\~з визнанням\~позову відповідачем\~суд розяснює\~сторонам наслідки\~відповідних процесуальних\~дій… У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає можливим прийняти його заяву про визнання позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд встановив наступні фактичні обставини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 21.06.2012 року (а.с.5). Від вказаного шлюбу у них народилася дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.7). Відповідно до рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 21.06.2018 р., з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] стягуються аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно з 12.06.2012 до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Статтями 18, 27 «Конвенції про права дитини» (ратифікована Постановою ВР України №789-XII від 27.02.91) встановлено, що батьки несуть загальну та однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ст.51 Конституції України, ст.180 СК України передбачено обовязок батьків утримувати дітей до їх повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі ( ст. 181 СК України) . Відповідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно положень ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому, частиною 2 цієї статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а їх мінімальний розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно положень ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч.1 ст. 82 ЦПК УКраїни). Судом встановлено, що визначений за рішенням суду розмір аліментів в твердій сумі значно менший, ніж визначений законодавством мінімум, крім того відповідач тимчасово не працює, проте за станом здоровя протипоказань щодо працевлаштування не має, інші утриманці в нього відсутні, а тому спроможний сплачувати аліменти в більшому розмірі.. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006: «За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно… Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК ( 2947-14 ). При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Ураховуючи встановлені обставини, та визнання позову відповідачем, суд вважає доцільним присудити аліменти у твердій грошовій сумі розмірі 1000 грн., щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. З урахуванням вимог ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору компенсувати за рахунок держави, оскільки сторони від сплати судового збору звільнені. На підставі наведеного, ст.ст. 7, 79, 182, 192 СК України,

Outcome: approved