Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позову позивач зазначив, що між ним та відповідачкою 17 січня 2003 року укладений шлюб, який 13 січня 2010 року розірвано, про що відділом реєстрації актів цивільного стану здійснено відповідний актовий запис. Сторони мають спільних дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На даний час позивач та відповідачка проживають окремо, водночас, діти мешкають разом з позивачем та знаходяться на його повному утриманні. [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дітей в добровільному порядку не надає, в звязку з чим [PERSON] змушений звернутись до суду та просить стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01 квітня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття, а у разі навчання дітей у вищому навчальному закладі на денній формі навчання - до досягнення ними\~\~\~23-річного віку. Позивач\~в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Відповідачка в жодне судове засідання не з'явилась, в силу ч. 5 ст. 74 ЦПК України, про день, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання, про що свідчать матеріали справи (а.с. 18-21), причину неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не подавала, у звязку з чим, зі згоди позивача та на підставі ч.\~4\~ст. 169, ст.ст.\~224, 225 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачки та ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів. Перевіривши матеріали справи, суд знаходить\~вимоги позивача законними, обґрунтованими, а позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачкою 13 січня 2010 року розірвано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Юрївського районного управління юстиції Дніпропетровської області 13.01.2010 року (а.с. 3). [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серії І-КИ № 218078 від 20.05.2003 року та серії 1-КИ № 057604 від 16.02.2006 року, виданими відділом реєстрації актів цивільного стану Юрївського районного управління юстиції Дніпропетровської області та виконкомом Чернявщинської сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області. Відповідно до вказаних свідоцтв відповідачка по справі є матірю дітей (а.с. 5,6). Діти проживають разом з позивачем та знаходиться на його повному утриманні. На даний час відповідачка добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Доказів того, що між батьками досягнута угода про утримання дітей, а також доказів добровільного виконання відповідачкою своїх обовязків по утриманню дітей матеріали справи не містять. Згідно зі ст.ст. 180,181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідачка зі своєї сторони доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти на своїх неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, не надала. Тому суд вважає, що остання має можливість надавати утримання дітям. Право дитини на такий рівень життя, що необхідний для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку, закріплено в ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства». В силу положень ч. 3 ст. 183 Сімейного кодексу України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Водночас, щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки аліментів на дітей у разі їх навчання у вищому навчальному закладі до досягнення 23-річного віку, суд зазначає таке. Відповідно до ст.ст. 198, 199 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Отже, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на дітей, які досягли повноліття, виникає в того з батьків, який утримує дитину, виключно у разі настання обставин, визначених законом. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення аліментів на дітей до досягнення ними 23-річного віку задоволенню не підлягають. При цьому, позивач не позбавлений права звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідачки коштів на утримання дітей до досягнення ними 23-річного віку у разі їх навчання в навчальному закладі або з інших підстав, визначених законом. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей та сторін. Також суд враховує, що відповідачка не надала суду доказів про наявність у неї інших дітей, непрацездатних чоловіка, батьків, дітей та про проведення з неї стягнень на утримання зазначених осіб. [PERSON] не надала суду відомостей щодо свого майнового стану, стану здоров'я чи інших відомостей, які впливають на визначення розміру аліментів. За таких обставин, на підставі ст.ст. 182, 183, 191 Сімейного кодексу України суд встановлює аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідачки, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Вказаний розмір аліментів суд вважає достатнім для задоволення розумних потреб дітей. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Також суд розяснює, що за положеннями ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану , погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Крім того, згідно з ч. 4 ст. 183 Сімейного кодексу України, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що згідно з п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~\~позивача звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду, тому відповідно до ч. 3\~ст. 88 ЦПК України\~судовий збір підлягає стягненню з відповідачки в дохід держави у розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial