Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеною позовною заявою та просить визнати договір купівлі - продажу нерухомості: квартири [ADDRESS] , яка складається з двох кімнат житловою площею 29,6 кв.м., загальною площею 48,6 кв.м, розташованої на 1-ому поверсі 9-ти поверхового будинку, укладений 03 червня 2000 року між [PERSON] , [PERSON] , які діяли від свого імені та від імені неповнолітнього сина [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований на Криворізькій філії ТБ «Українська», реєстраційний номер 78560 - дійсним. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вищевказану квартиру вона придбала у відповідачів 03 червня 2000 року, на підставі договору купівлі - продажу, зареєстрованому у Криворізькій філії Товарної біржі «Українська», сплатила за неї кошти, зареєструвала в БТІ право власності на цю квартиру. Продавці звільнили житло, а вона переїхала до неї жити зі своєю сім`єю. На теперішній час у неї виникла необхідність відчуження належного їй майна, однак їй було роз`яснено, що правовстановлюючий документ на житло не був нотаріально посвідчений. Зазначила, що на час придбання квартири нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомості, укладених на товарній біржі, не вимагалося, в угоді про це нічого вказано не було, і тому вона не знала, що договір укладений з порушеннями чинного законодавства. Тепер, оскільки їй невідомо місце проживання продавців квартири, зв`язок з якими вона не підтримує, то позбавлена можливості нотаріально посвідчити договір, що порушує її права як власника житла. Тому позивач вважає, що наявні всі підстави для визнання договору купівлі-продажу дійсним і звертається до суду з даним позовом. Ухвалою від 31.05.2021 відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 14.06.2021 та надалі продовжено. 13.07.2021 судом витребувано докази у справі щодо належності спірного майна на час звернення позивача з позовом до суду. Ухвалою суду від 10.08.2021 закрито підготовче провадження і справа призначена до розгляду по суті. В судове засідання належним чином повідомлена позивач не з`явилася, надіслала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі та третя особа викликалися до суду, але в судове засідання та не з`явилися, відзив на позов відповідачі не подали, будь-яких пояснень або клопотань від них та третьої особи не надходило. Оскільки порядок виклику учасників справи до суду, передбачений нормами ст.ст.128-130 ЦПК України, дотримано, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, в тому числі - відповідачів, на підставі наявних у справі доказів, та ухвалив про заочний розгляд справи відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши надані позивачем та витребувані докази, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що 03.06.2000 [PERSON] (покупець) та [PERSON] , [PERSON] , які діяли від свого імені та від імені неповнолітнього сина [PERSON] , 1986 року народження, (продавці) на Криворізькій філії ТБ «Українська» уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири за адресою: [ADDRESS] , згідно з яким [PERSON] придбала у власність вказану квартиру та 08.06.2000 року зареєструвала її в КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» в книзі 17ПВШ 185, запис № 9631, на праві приватної власності /а.с.6/. Відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦК УРСР (1963 року), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.227 цього Кодексу, договір купівлі-продажу жилого будинку /квартири/ підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Про те, що договір підлягає реєстрації у Бюро технічної інвентаризації за місцем розташування об`єкта нерухомості зазначено і в п.11 спірного Договору. Встановлено, що сторони свої зобов`язання за договором виконали. Із договору купівлі-продажу нерухомості від 03 червня 2000 року видно, що продавці отримали обумовлену сторонами суму за продаж квартири. Покупець зареєструвала право власності на квартиру в БТІ. В подальшому позивача заселилася у квартиру та зареєструвала в ній своє місце проживання, що підтверджується матеріалами справи, відповідачі відповідно звільнили її, знялися з реєстрації місяця проживання у вказаній квартирі, що видно із довідок відділу реєстрації місця проживання громадян, і таким чином передали квартиру покупцеві. Біржове оформлення договорів купівлі-продажу нерухомості не суперечило діючому на час укладання спірного договору законодавству. Таким чином, суд приходить до висновку, що при укладанні договору між сторонами досягнуто згоди по всім істотним його умовам, які сторони повністю виконали, а саме, продавці отримали грошові кошти, а покупцеві передано нерухоме майно і до неї перейшло право власності на квартиру. Згідно з архівною довідкою КП ДОР «Криворізьке БТІ» від 12.03.2021 квартира за адресою: [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності на ім`я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого 03.06.2000 на Криворізькій філії ТБ «Українська», реєстраційний номер 78560 /а.с.25/. Встановленим в судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини щодо належного оформлення та форми договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири), передбачені ст.227 ЦК України 1963 року, норми якої діяли на момент укладення договору. Оскільки спірні правовідносини щодо набуття нерухомості у власність позивачем виникли у 2000 році, відповідно до п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, до них належить застосувати положення ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення. Вирішуючи питання щодо строків звернення позивача до суду з цим позовом, суд враховує, що про порушення свого права стосовно оформлення спірної квартири позивач дізналася тільки у 2021 році, коли звернулася до нотаріуса з метою відчуження житла, та отримала усне роз`яснення щодо відсутності у неї належних правовстановлюючих документів. Згідно зі ст.71 ЦК УРСР зальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін (ст.75 ЦК УРСР). Відповідно до ст.76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Статтею 80 ЦК УРСР визначено, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Встановлено, що позивачем не дотримано строк позовної давності з урахування часу виникнення спірних правовідносин, оскільки вона звернулася до суду у березні 2021 року, тобто з пропуском встановленого статтею 71 ЦК УРСР (1963 року) строку позовної давності. Однак, оскільки вищевказаним договором передбачалось, що він підлягає реєстрації у БТІ, а інформації про його нотаріальне посвідчення, спірний договір не містить, суд вважає, що позивач не знала про порушення свого права, і визнає причини пропуску нею строку для звернення до суду поважними, і вважає за можливе поновити позивачу строк для звернення до суду за захистом невизнаного права. Згідно з нормами ст.153 ЦК України 1963 року, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Приписами ч.2 ст.47 ЦК України 1963 року, яка діяла на момент укладання угоди, визначено, що якщо відбулося повне або часткове виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати таку угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення угоди не вимагається. Згідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», норми ч.2 ст.220 ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. Згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. На цей час правочини щодо купівлі-продажу нерухомості підлягають державній реєстрації. Не зважаючи на це застереження, суд вважає, що позовні вимоги стосовно визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним підлягають задоволенню, оскільки норми про державну реєстрацію правочинів щодо відчуження нерухомості, були введені тільки з набранням чинності ЦК України 2003 року, тобто з 01.09.2004 року. До цього часу, в тому числі і на час укладення спірної угоди (03.06.2000 року), норми щодо реєстрації правочинів не були чинними. На той час діяли норми, які передбачали тільки реєстрацію нерухомого майна. Як вбачається з матеріалів справи, вимоги щодо реєстрації нерухомого майна покупцем (позивачем) на момент укладання спірної угоди виконано, право власності на придбану на підставі цього договору квартиру зареєстрована покупцем в БТІ. За приписами ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи. В судовому засіданні встановлено, що позивач на теперішній час не має можливості відчужити належну їй квартиру, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна не був нотаріально посвідчений. Вважаючи на те, що угода купівлі-продажу фактично відбулася, сторони всі свої зобов`язання за договором виконали, нерухоме майно на час укладання угоди було належним чином зареєстроване, нотаріальне посвідчення спірної угоди неможливо в зв`язку з ухиленням сторони продавців від нотаріального посвідчення договору, суд вважає за можливе визнати вищезазначену угоду дійсною. При цьому суд враховує, що відповідачі заперечень по суті заявлених вимог не подавали. На підставі вищезазначеного суд вважає, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати розподіляються пропорційно задоволеним вимогам. Водночас, оскільки судовий збір сплачено позивачем відповідно до заявлених вимог, та враховуючи характер позову, суд вважає, що судові витрати, зокрема щодо сплати судового збору, не розподіляються та покладаються на позивача.

Outcome: approved