Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. 20 листопада 2017 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, за актовим записом № 3613 між нею та відповідачем зареєструвано шлюб. Від даного шлюбу сторони спільних дітей не мають. Шлюб з відповідачем не склався. Позивачка прагнула створити сім`ю, яка грунтується на почуттях любові та взаємної поваги подружжя один до одного , мати спільних дітей, які будуть виховуватись у любові та турботі батьків. Позивач намагалася оточити відповідача турботою, бути його гідною дружиною, поділяти його захоплення та разом подорожувати, спільно займатися примноженням сімейних статків. Як з`ясувалось під час сумісного проживання відповідач легко психо-емоційно збуджується, переходячи від спокійного стану до агресивного. З часом словесна агресія стала переходити до фізичного насилля. Остаточне рішення про розірвання шлюбу було прийнято позивачкою після того, як перебуваючи на четвертому місяці вагітності, відповідач в черговий раз влаштував сварку, що призвело до смерті ненародженої дитини. З 12 березня 2020 року сторони по справі припинили спільне проживання, ведення спільного господарства, спільного бюджету, також підтримання шлюбно-сімейних відносин. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.04.2020 року відкрито провадження по даній справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Вказаною ухвалою сторонам встановлено строки подання відповідних заяв по суті. Відповідач скориставшись своїм правом 09.06.2020 р. подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач повністю визнає прохальну частину позову, однак заперечує проти наведених позивачем обставин, щодо фактів фізичного насильства та проявів агресії по відношенню до неї та дати, коли сторони припинили проживати однією сім`єю, а саме зазначає, що відсутність ведення спільного господарства, припинення шлюбних відносин та постійне окреме проживання розпочалось саме з 08 лютого 2020 року. Відповідач просив шлюб між ним та позивачем розірвати, не застосовувати заходів щодо примирення подружжя, не вважати як одну з підстав розірвання шлюбу застосування ним фізичного насильства та прийняти той факт, що сторони припинили проживати однією сім`єю з 08.02.2020 року. Позивач 17.06.2020 р. надала відповідь на відзив, відповідно до якої остання категорично не погоджується з тим, що фактичні шлюбні відносини між сторонами були припинені 08.02.2020 року. Свідченням цього є спільна подорож до Лондона, з якої повернулись 12.03.2020 року та просила задовольнити позов у повному обсязі з урахуванням всіх обставин, зазначених у позовній заяві. Судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом положень частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 20 листопада 2017 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, за актовим записом № 3613 між [PERSON] та [PERSON] зареєструвано шлюб (а.с. 6). Від даного шлюбу сторони спільних дітей не мають. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Сторони не виявили бажання примиритись. Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Враховуючи наведене та

Outcome: approved