Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON]звернувся до суду з позовом у якому вказав, що квартира [ADDRESS] належить йому та [PERSON], в рівних частках, тобто по 1\\2 частці, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17.04.2018р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] Згідно з п.8 Договору [PERSON] зобовязався зняти з реєстрації місця проживання всіх зареєстрованих осіб до 17.05.2018р., однак узятих на себе зобовязань не виконав. До теперішнього часу у квартирі залишається зареєстрованою дочка [PERSON] [PERSON] - відповідачка по справі. Однак [PERSON] в квартирі не проживає більше пяти років. Реєстрація [PERSON] у квартирі має формальний характер, особисті речі, що належать їй, у квартирі відсутні. У звязку з тим, що відповідачка зареєстрована у квартирі, на неї нараховуються комунальні платежі, нарахування за газ, які змушений сплачувати самостійно, також не може оформити субсидію. Просить суд визнати [PERSON], такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Ухвалою від 09.11.2018 року було відкрито провадження по справі і визначена форма розгляду справи: за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У встановлений ухвалою від 09.11.2018 року строк відповідачці на подання відзиву, від відповідачки відзив не надійшов. Відповідно до ст. 130 ч.9 ЦПК України, у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Відповідно до ст. 130 ч. 10 ЦПК України, якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, відзив на позов не надала, від отримання судової повістки відмовився не зявившись до органів пошти за її отриманням, хоча на офіційному веб-порталі суду було розміщено оголошення про час і місце розгляду справи. Відповідно до ст. 128 ч. 11 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Судом були використані можливі способи сповіщення відповідачки про наявність справи у суді, та виклик до суду, але вони результатів не дали. Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, заперечень проти ухвалення заочного рішення не надав. Відповідно до ст. 280 ч.1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)\~відповідач належним\~чином повідомлений\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У суду є підстави для ухвалення заочного рішення. Третя особа: [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що за позивачу [PERSON] та третій особі [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 17.04.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрованого у реєстрі за №418, належить на праві власності по 1\\2 частині квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO]. Факт не проживання відповідачки у спірній квартирі, крім тверджень позивача, підтверджується актом від 08.10.2018 року ЖБК №12 «Запоріжсталь», письмовими поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], наданими до суду. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] є співвласниками спірної квартири, відповідач [PERSON], не будучи власником вказаної квартири, зареєстрована в ній, у квартирі не проживає. Статтею 156 ЖК УРСР та статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналіз правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим житловим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Що відповідає правовій позиції Верховного Суду України у постанові від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14. Таким чином суд вважає, що вимоги позивача законні обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved