Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог вказав, що в період з 17 жовтня 2019 року по 17 лютого 2020 року він працював у Державному підприємстві «Вугільна компанія «Краснолиманська», після чого звільнився на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням. При звільненні відповідач своєчасно не провів з ним повний розрахунок по заробітній платі на які позивач мав право при звільненні. Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 19.06.2020 року з ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь [PERSON] було стягнуто несплачені при звільнені заробітну плату за період з грудня 2019 року по лютий 2020 року та компенсацію за невикористану відпустку та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 18.02.2020 року по 19.06.2020 року. 17.08.2019 року стягувач подав до виконавчої служби заяв та виконавчі листи для примусового виконання рішення суду. Постановою старшого державного виконавця Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було відкрито виконавчі провадження № 62915526 та № 62875743. Заробітна плата в порядку примусового виконання рішення суду була виплачена йому 15.10.2020 року. Вказуючи на те, що остаточний розрахунок із заробітної плати з позивачем відповідач здійснив лише 15.10.2020 року, тому стягненню з відповідача підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.02.2020 по 15.10.2020 року, виходячи з розрахунку (81дн.х510,86 грн.), а всього на суму 42004,17 грн. Враховуючи викладене, у відповідності до ст.ст.116, 117 КЗпП України, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.06.2020 року по 15.10.2020 року в сумі 42004,17 грн., а також судові витрати, що складаються зі сплаченого ним при подачі позову судового збору в розмірі 840,80 грн. Ухвалою судді від 20.10.2020 у справі відкрито провадження та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач та його представник до судового засідання не з`явились, про час та місце слухання справи сповіщені належним чином, надали суду заяву з клопотанням розглянути справу за їх відсутності, на позовних вимогах наполягають у повному обсязі. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про час та місце слухання справи сповіщений належним чином, надав суду відзив в якому із позовними вимогами не погодився повністю, просив суд розглянути справу за його відсутності. Свою позицію у цій справі представник відповідача обґрунтував тим, що позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є необгрунтованими. При цьому відповідачем визнається, що при звільненні з роботи позивачу своєчасно не було виплачено заборгованої йому заробітної плати. Крім цього, згідно рішення Димитровського міського суду Донецької області від 19.02.2020 року з відповідача на користь позивача вже було стягнуто середній заробіток за час розрахунку при звільненні за період з 18.02.2020 року по 19.06.2020 року в сумі 43559,88 грн, що, на думку відповідача, вказує на те, що позивач погодився з проведенням з ним остаточного розрахунку з заборгованості із заробітної плати на розсуд відповідача. Також, що відповідно 04.11.2020 року постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) виконавче провадження № 62915526 було закінчене у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі. Крім того, звертає увагу на складну економічно-фінансову ситуацію, яка спричинила простій на підприємстві, починаючи з грудня 2019 року, та її погіршення через оголошення карантину з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу. Зазначає, що адміністрацією підприємства з грудня 2019 року вживаються всі можливі заходи, направлені на вирішення питання погашення працівникам заборгованості із заробітної плати, вважає вказані обставини форс-мажорними та у зв`язку з цим просить відмовити у задоволенні позову. Встановивши характер спірних правовідносин, дослідивши надані суду докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з такого. Судом встановлено, що позивач [PERSON] в період з 17.10.2019 року по 17.02.2020 року перебував у трудових відносинах з ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська». 17.02.2020 року на підставі ст.38 КЗпП його було звільнено з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком. (а.с. 8-10). Згідно рішення Димитровського міського суду Донецької області від 19.06.2020 з ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь [PERSON] стягнута заборгованість із заробітної плати в сумі 26259,53 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 43559,88 грн. Відповідно до вказаного судового рішення середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні було розраховано по день винесення цього рішення із середньоденного заробітку позивача в сумі 510,86 грн. (а.с.8-10) Згідно довідки № 2031 від 04.01.2020 року, заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] відсутня на теперішній час. 09.10.2020 року [PERSON] було перераховано 69819,41 грн. (а.с. 37-41). За приписами ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. Згідно ст.116 КЗпП України при звільнені робітника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення сум, належних при звільненні, роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. До такого висновку прийшов Верховний Суд України в ухвалах від 16.05.2012 (справа № 6-47110св11), від 18.07.2012 (справа № 6-14417св12), від 29.01.2014 (справа № 6-144ц13). Крім того, невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012. Оскільки в порушення наведених правових норм трудового законодавства відповідач розрахувався у повному обсязі з позивачем лише 09.10.2020 року, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за затримку розрахунку з дати, наступної за днем винесення рішення суду - 20.06.2020 року по 09.10.2020 року, що складає 78 днів. Згідно довідки відповідача розмір середньоденної заробітної плати позивача складає 518,57 грн (а.с.39). Таким чином, сума середнього заробітку позивача за затримку розрахунку при звільненні за період з 20.06.2020 року по 09.10.2020 складає 40448,46 грн (78 роб.дн.х518,57). Згідно з висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16, суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до ст.117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сумм; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом. Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 711/4010/13-ц. Беручи до уваги розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, період затримки виплати такої заборгованості, карантин, запроваджений Кабінетом Міністрів України на всій території України у зв`язку із захворюванням на COVID -19, який безумовно впливає на фінансовий стан підприємства, суд вважає справедливим обмежити розмір відповідальності відповідача за несвоєчасну виплату заробітної плати позивачу подвійним розміром суми заборгованості, яка підлягала позивачеві до сплати при звільненні. Враховуючи суму відшкодування, визначену у рішенні суду від 19.06.2020, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку як різницю від подвійної суми заборгованості, належну позивачеві до виплати при звільненні, і суми середнього заробітку, визначеної у рішенні суду від 19.06.2020, а саме: (26259,53грн х 2) - 43559,88грн = 8959,18грн. Саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України на користь позивача підлягає стягненню з відповідача понесені ним судові витрати пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 186,24 грн.. На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.47, 94, 115, 116, 117 КЗпП України, ст.ст.21, 24 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial