Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про припинення права користування часткою жилого будинку. В позовній заяві позивач вказує, що по договору дарування майнових прав від 27.05.1994 р. він співвласник частини жилого будинку по [ADDRESS] , а поруч по договору дарування майнових прав від 29.08.2017 р. [PERSON] теж співвласник цього жилого будинку і відповідно до майнових прав вони суб`єкти права власності і їм спільно належать права володіння, користування і розпорядження, які виконуються відповідно до закону (ст.317-319 ЦК). Але [PERSON] порушує закон, не визнає його права користування, порушує їх порядок, захоплює приміщення, встановлює обмеження, розтрощила його старі і нові речі, демонструє злочинну поведінку за що відкрито декілька кримінальних проваджень 12019250250000428, 12019250250001184, 12020250250000616. Йде 4 рік агресії і загроза від кримінального співвласника тільки зростає, а квартира стала зоною лиха. Просить припинити права користування 1/6 часткою жилого будинку по [ADDRESS] відповідно до договору дарування від 29.08.2017 р. [PERSON] . Судові витрати стягнути з відповідача. Ухвалою судді справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні, відповідно до ст. 274 ЦПК України, без повідомлення сторін. Про проведення розгляду справи у спрощеному позовному провадженні позивач та відповідач повідомлені належним чином. Заперечення проти такого розгляду справи від відповідача судом у встановлений строк не отримано. Відзиву на позовну заяву суду не подано. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Вивчивши позовну заяву та матеріали справи, з`ясувавши усі обставини справи, суддя вважає позовну заяву не обґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 27 травня 1994 року [PERSON] подарувала [PERSON] та [PERSON] 1/3 частину житлового будинку в рівних долях з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться на присадибній земельній ділянці розміром 2035 кв.м., що підтверджується договором дарування від 27.05.1994 року, посвідчений державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори Очеретяною В.В. (а.с.3). Інших документів позивачем на підтвердження своїх вимог суду не надано. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин. За змістом вказаних процесуальних норм, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо порушення його прав, свобод чи законних інтересів відповідачем щодо майнових прав спільної часткової власності. Зі змісту позовної заяви вбачається, що [PERSON] по договору дарування є власником частини будинку по [ADDRESS] та своїми діями чинить [PERSON] перешкоди у користуванні його майном, однак жодних доказів на підтвердження своїх доводів позивач суду не надає. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини першої ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На позивача покладений обов`язок довести в суді ті обставини, що позивач уповноважений звертатися до суду з відповідним позовом і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень цивільного законодавства України. Тобто, позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 76-83 ЦПК України, зазначені ним обставини. Однак таких доказів він не надав. Таким чином, при викладених обставинах, у зв`язку з тим, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві - позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed