Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю до Мирноградської міської ради, в обґрунтування якого вказав, що [INFO] померла [PERSON]. [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS]. З 2000 року по день смерті [PERSON] позивач проживав однією сім'єю у квартирі за адресою: [ADDRESS], яка належала їй на підставі договору дарування. У зазначеній квартирі він мешкав фактично без реєстрації, оскільки був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. З часу смерті [PERSON] та до теперішнього часу позивач мешкає у спірній квартирі. З 2000 року позивач добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується спірною квартирою, протягом 18 років одноосібно доглядає та утримує квартиру, сплачує комунальні послуги, робить в ній поточний ремонт. Вважає, що має всі законні підстави бути визнаним законним власником квартири, тому просив суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS]. Позивач до суду не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, наполягав на задоволенні позовних вимог. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала вимоги позивача, наполягала на їх задоволені. Представник відповідача до судового засідання не з'явився по невідомій суду причині, відповідач про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з'явилися до суду. Враховуючи позицію позивача, який не заперечував проти розгляду справи заочно, те, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, але до судового засідання не з'явився та відзиву не надав, суд дану справу розглядає у порядку заочного провадження. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві власності, на підставі договору дарування від 21.12.1994 року належить [PERSON], яка померла [INFO] (а.с. 10, 11, 45, 46). Згідно з довідкою виконавчого комітету Мирноградської міської ради, за адресою: [ADDRESS] з 30.11.1994 року до дня смерті - [INFO] була зареєстрована та мешкала [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Згідно з актом фактичних обставин проживання особи без реєстрації від 20.08.2018 року, позивач [PERSON], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але фактично з травня 2000 року мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Позивач сплачує комунальні послуги за квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], про що свідчать рахунки про сплату комунальних послуг (а.с. 17, 18, 19). Згідно з інформацією державного нотаріуса Мирноградської державної нотаріальної контори від 10 жовтня 2018 року, на майно, яке залишилось після смерті [PERSON], померлої [INFO] спадкова справа не відкривалась, заповіти від її імені не посвідчувались (а.с. 48, 49, 50). Факт постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем за місцем відкриття спадщини, підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] пояснила суду, що позивач - це її сусід, мешкають в одному під'їзді. Позивач мешкає у [NUMBER] квартирі з 2002р. Він співмешкав з [PERSON], яка померла приблизно у 2002р. З того часу він постійно мешкає у цій квартирі. Він доглядав співмешканку та після її смерті платив за квартиру, боргів немає. Їй невідомо нічого про те, щоб хтось пред'являв претензії позивачу з приводу мешкання у цій квартирі. Свідок [PERSON] пояснив суду, що позивач - це його сусід, мешкають у сусідніх під'їздах, той мешкає у [NUMBER] квартирі давно. Зараз живе позивач сам. Раніше у нього була дружина, яка померла. Після смерті дружини позивач так і проживав постійно у цій квартирі. Ніхто претензії позивачу не пред'являв з приводу того, що він живе у цій квартирі. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси осіб, які звернулися до суду у спосіб, визначений законами. Згідно з положеннями ч.2 ст.41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно з вимогами ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання права власності в разі, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою. У зазначеній нормі передбачено, що особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов'язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов'язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов'язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років або рухомим майном - протягом 5 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Виходячи зі змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Згідно з ч. 4 ст. 344 Цивільного кодексу України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. За змістом п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за 3 роки до набрання чинності цим Кодексом. Беручи до уваги той факт, що нерухоме майно належало померлій [PERSON] на праві приватної власності, спадщина після її смерті ніким не прийнята, а також те, що позивач після її смерті дійсно безперервно, відкрито та добросовісно володів спірним майном і продовжує відкрито, безперервно ним володіти до теперішнього часу, суд вважає, що вимоги позивача необхідно задовольнити, визнавши за ним право власності на спірну квартиру. Відповідно до вимог частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. На пiдставi ст.41 Конституції України, ст.ст. 328, 344, 392 ЦК України,

Outcome: approved