Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, посилаючись на те, що він з\~ червня 2006 року по вересень 2015 року\~ проживав однією сімєю з відповідачкою, у них народилась дитина [PERSON], [INFO]. На даний час дитина знаходиться на його утриманні, відповідачка матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча в змозі її надавати, але ухиляється від утримання дитини, не займається вихованням дитини.\~\~ Тому просить суд, з урахування уточнень до позову, стягувати аліменти з [PERSON], [INFO], на його користь на утримання дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до її повноліття та судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилався на обставини зазначені в позові, як зазначив в судовому засіданні дитина постійно проживає разом з ним, він утримує дитину, а тому дитина потребує матеріальної допомоги від матері. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилалась на обставини в позові, просить суд стягувати аліменти з [PERSON], [INFO], на користь позивача на утримання дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до її повноліття та судові витрати. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнає, надала відзив на позов, в якому зазначає, що позивач не дає можливості спілкуватись з дитиною, позивач постійно погрожує фізичною розправою. Вона була змушена звернутись до позивача з проханням, щоб він допоміг по догляду за дитиною, так як її донька потрапила в дорожньо транспортну пригоду та їй постійно потрібний був догляд, цим позивач скористався, щоб настроїти сина проти неї. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнає та просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову. Суд, вислухавши сторони, їх представників, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні, встановлено, що батьком дитини - [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], [INFO], що вбачається зі свідоцтвом про народження дитини (а.с.5) та не заперечувалось відповідачем. Як вбачається з висновку від 23.09.2016 р. наданого Адміністрацією Заводського району Камянської міської ради, вважати доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON] за місцем їх постійного проживання за адресою: [INFO], а також рішенням Заводського районного суду\~ м. Дніпродзержинська від 05 травня 2017 року визначено місце мешкання дитини - [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.7-8, 9), що не заперечувалось відповідачем. Як вбачається з матеріалів справи, постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2017 року місце проживання дитини - [PERSON], [INFO] визначено з матірю [PERSON], [INFO], за місцем її проживання, але в судовому засіданні відповідачем [PERSON] не заперечувався той факт, що дитина на даний час проживає разом з батьком [PERSON] Як передбачено ст. 11 Закону України «Про охорону дитинство», батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Ст. 190 СК України, передбачено, що той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Як вбачається з матеріалів справи, дитина [PERSON] проживає разом з позивачем батьком [PERSON] та знаходиться на його утриманні, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 07.09.2016 р. (а.с.6). Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Законодавство України встановлює пріоритет інтересів дітей при вирішенні сімейних спорів (ч.8 ст.7 СК України), а також зобов'язує дотримуватись засад рівності їх прав щодо батьків (ст.142 цього ж Кодексу) та справедливості у врегулюванні сімейних відносин. В пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України, «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, роз'яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Враховуючи те, що на даний час дитина знаходиться на утриманні позивача батька [PERSON], що не заперечувалось в судовому засіданні відповідачем та те, що відповідач на даний час матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Оскільки, при подачі позовної заяви позивача було звільнено від сплати судових витрат у вигляді судового збору, тому суд вважає, що ці кошти необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved