Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ФГ «Мілона», в якому просить суд на підставі ст. 32 ЗУ «Про оренду землі» розірвати договір оренди землі, що укладений між ним та відповідачем 01 січня 2011 року, а також стягнути з відповідача на його користь заборгованість по орендній платі у розмірі 8 130,89 грн. В поданому до суду позові позивач посилається на те, що відповідно до державного акту він є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 5,76 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Главанської сільської ради Арцизького району Одеської області. 01 січня 2011 року він уклав з відповідачем строком на десять років договір оренди належної йому земельної ділянки, який був зареєстрований у встановленому законом порядку 23 жовтня 2012 року. Згідно умов договору орендна плата з урахуванням прибуткового податку вноситься орендарем у формі та розмірі 3% від вартості земельного паю. Однак, відповідач в порушення умов укладеного договору та чинного законодавства орендну плату з дня укладення договору жодного разу не сплатив, що зумовило звернення позивача до суду. У судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позов підтримали у повному обсязі, просили задовольнити його повністю з підстав, зазначених у позовній заяві. У судовому засіданні представник відповідача Михайлюк Д.С. позовну заяву не визнав, просив в її задоволенні відмовити, оскільки на його думку на підставі ст. 18 ЗУ «Про оренду землі» та ст. 125 Земельного кодексу України офіційні договірні зобов'язання між сторонами виникли з моменту державної реєстрації договору оренди, тобто з 23 жовтня 2012 року, тому правових підстав для сплати [PERSON] орендної плати за період з 2011 - 2012 роки не було, а існуюча заборгованість по орендній платі за 2013 рік не є систематичним порушенням умов договору оренди землі, тому не є підставою для його розірвання, а також для стягнення цієї заборгованості, тому що заборгованість буде виплачена [PERSON] у будь-який зручний для нього час. Суд, заслухав пояснення учасників процесу, перевірив матеріали справи, дослідивши та оцінивши в сукупності надані сторонами докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 5,76 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Главанської сільської ради Арцизького району Одеської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 919285, виданого Арцизькою районною державною адміністрацією Одеської області (а.с. 4). Як вбачається з договору оренди землі № 2 від 01 січня 2011 року (далі - договір оренди) [PERSON] (орендодавець) надав ФГ «Мілона» (орендар), яке прийняло у строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Главанської сільської ради Арцизького району Одеської області площею 5,76 га, нормативна грошова оцінка якої становить 155472,02 гривень. Договір укладено строком на 10 років. Сторони також домовились про те, що орендна плата з урахуванням прибуткового податку вноситься орендарем у формі та розмірі 3% від вартості земельного паю - 2120,28 грн. щорічно до 30 грудня того року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі (п. 9 договору оренди). Пунктом 38 договору оренди передбачено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. Умовами розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку є несплата орендної плати (а.с. 5 - 6). Частиною 1 статті 2 ЗУ «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. За ст. 21 ЗУ «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Відповідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України (ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про оренду землі»). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 24 ЗУ «Про оренду землі» серед іншого передбачено право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати, а тому, за переконанням суду своєчасне внесення орендної плати є обов'язком орендаря. В разі ж невиконання обов'язків передбачених договором та Законом для орендаря неминуче мають настати негативні наслідки. Судом встановлено, що з моменту укладення договору оренди і до моменту вирішення спору судом позивач [PERSON], який є орендодавцем належної йому земельної ділянки, жодного разу не отримав орендної плати за користування відповідачем його майном, з чого слідує, що відповідач порушив умови укладеного договору. Згідно ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відповідачем, на виконання вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів наявності незалежних від нього обставин, які перешкоджали належному виконанню умов договору оренди землі. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 5,76 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Главанської сільської ради Арцизького району Одеської області, укладеного між [PERSON] та ФГ «Мілона» 01 січня 2011 року та зареєстрованого 23 жовтня 2012 року у відділі держземагенства в Арцизькому районі Одеської області, є законним та обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по орендній платі. В обґрунтування заявленої позовної вимоги позивач надав суду розрахунок, згідно якого заборгованість ФГ «Мілона» по орендній платі за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року складає 8 130,89 грн. (а.с. 8). Результати вказаного розрахунку відповідачем в судовому засіданні спростовані не були, оспорювання суми заборгованості ґрунтувалися лише на усних та письмових запереченнях представника відповідача. Частиною 4 статті 22 ЗУ «Про оренду землі» визначено обов'язкове письмове оформлення внесення орендної плати. Винятком цієї умови є лише перерахування коштів через фінансові установи. Заперечуючи проти заявленого позову представник відповідача стверджував, що правових підстав для сплати [PERSON] орендної плати за період з 2011 - 2012 роки не було, а існуюча заборгованість по орендній платі за 2013 рік не є систематичним порушенням умов договору оренди землі, тому не є підставою для його розірвання, а також для стягнення цієї заборгованості, тому що заборгованість буде виплачена [PERSON] у будь-який зручний для нього час. Однак, жодного дієвого засобу по сплаті визнаної заборгованості за 2013 рік відповідачем не застосовано, заборгованість по оренді позивачу виплачена не була і суду не було надано відповідних доказів спати орендної плати позивачу. Також хибними є висновки представника відповідача про відсутність правових підстав для сплати орендної плати за користування земельною ділянкою позивача, оскільки ст. 18 ЗУ «Про оренду землі», на яку посилався представник відповідача виключена згідно із Законом України від 11.02.2010 року №1878-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України», і договірні відносини між сторонами виникли після набрання чинності згаданим законом. Крім того, судом встановлено, що договір оренди землі між сторонами було укладено 01.01.2011 року, і сторонами у суді було визнано використання земельною ділянкою саме з моменту укладення договору оренди, у зв'язку з чим сторони договору мали виконувати свої зобов'язання саме з моменту укладення спірного договору. Таким чином встановленими судом обставинами справи, які підтверджені належними доказами були спростовані доводи представника відповідача про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON], вони залишились безпідставними, нічим не підтверджені та не заслуговують на увагу. Отже, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на те, що несплата відповідачем орендної плати за користування земельною ділянкою позивача порушує право позивача на отримання плати за користування належним йому майном. Представник відповідача надані позивачем докази не спростував і жодних дієвих заходів для усунення порушень з боку відповідача застосовано не було. А тому, оскільки протиправна бездіяльність відповідача порушує права позивача, його право підлягає захисту у вказаний ним та передбачений законом спосіб, що свідчить про безумовну наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача. Тому, аналізуючи в цілому доводи позивача та його представника, а також всі досліджені в судовому засіданні докази по справі, суд приходить до однозначного висновку про задоволення заявленого позову.

Outcome: approved