Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог просить постановити рішення, яким зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS], вселити [PERSON] в дану квартиру та стягнути суму сплаченого судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що 23.03.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, предметом якого є квартира [ADDRESS], який посвідчено державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Фещук Н.І. і зареєстрований в реєстрі № 6-751. Як зазначає позивач, [PERSON] протягом тривалого часу чинить їй перешкоду у користуванні квартирою, а саме: не відчиняє двері, поселив разом з собою сторонніх осіб, які також агресивно ведуть себе по відношенню до неї, погрожують їй, у зв'язку з чим звернулась до суду з даним позовом для захисту своїх справ та законних інтересів (том. № 2, а.с. 9-10). Під час судового розгляду справи представником відповідача було подано зустрічну позовну заяву, яка в подальшому неодноразово уточнювалась. В кінцевому варіанті позивач за зустрічним позовом просить визнати [PERSON] людиною яку ввели в оману (обманули), Договір дарування квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], укладений 23.03.2011 року за номером 6-751 та посвідчений державним нотаріусом Дванадцятої Київської нотаріальної контори Фещук Н.І. між [PERSON] та [PERSON] та дублікат договору дарування квартири № 5-738, виданий 15.11.2013 року, виданий [PERSON], а також всі дії вчиненні на основі цих документів визнати недійсними, зобов'язати повернути [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] та відшкодувати матеріальні та моральні збитки у розмірі встановленому законодавством порядку ( том № 2, а.с.151-153). Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що у вересні 2010 року [PERSON], попросила у [PERSON] пожити деякий час, (як він пізніше довідався, її вигнала його покійна дружина, яка хворіла на онкологію і проживала окремо від нього на іншій вулиці, за нею доглядали родичі (а [PERSON] найняли як медсестру, за що вона отримувала оплату), а згодом забрали з Києва у Шепетівку. У [PERSON] та його дружини, спільних дітей не було, а через похилий вік доглядати дружину він не міг. Після пів року проживання у квартирі [PERSON], [PERSON] запропонувала надати свої послуги по догляду, як за одинокою людиною похилого віку. Обіцяла до кінця його днів його доглядати. Обіцяла проводити розрахунки за комунальні платежі , так як його пенсія не велика. [PERSON] повірив їй і погодився щоб вона йому допомагала, а натомість проживала у квартирі безплатно. Як зазначено в позові, перших три місяці, вона дійсно відносилась до нього по людські. Він повірив, та довірився їй. Так як квартири не було в реєстрі, а ще була оформлена за старими правилами, про що йому розповіла [PERSON] то вона, запропонувала свої послуги у поновленні документів на квартиру у зв'язку з чим [PERSON] надав нотаріально засвідчену Довіреність, і як він дізнався згодом, за тією довіреність вона оформила на себе Договір дарування. У нотаріуса він був один раз, коли давав Довіреність на поновлення документів на квартиру та внесення до реєстру. Через місяць після оформлення Довіреності її відносини до нього змінились. Почала грубити, обзивати різними не цензурними словами. Своїми діями довела його до лікаря. В нього стався інфаркт. Після повернення додому, сусіди допомогли адаптуватися до життя. [PERSON], з квітня 2011 року забравши документи на квартиру, зникла та перестала відповідати на телефонні дзвінки, в квартирі не проживала, але деколи заходила і ображала. Як зазначено в позові, [PERSON] чекає смерті [PERSON], щоб стати власником всього нерухомого майна. Сусіди підказали йому щоб він пошукав документи на квартиру і коли він їх не виявив, то звернувся в міліцію, а згодом і в суд, де і дізнався, що буцімто підписав Договір дарування квартири на [PERSON] з того часу, вона в квартирі не проживає, а в липні 2015 року подала заяву до суду на виселення та зняття з реєстрації з квартири [PERSON] Так, [PERSON] своїми діями завдала [PERSON] значні фізичні, моральні та фінансові збитки. На сьогоднішній день борг по комунальних платежах накопичився більше як на 17000 гривень, [PERSON] не може ні отримувати субсидії, ні відремонтувати побутові комунальні прилади, а ні перезаключити договори на комунальне обслуговування, так як власником є [PERSON], а вона абсолютно не цікавиться обслуговуванням та збереження квартири, яка для [PERSON] є родинною цінністю, так як отримав її у спадок від своєї мами [PERSON]. В судовому засіданні позивач та представник позивача за первісним позовом підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просили їх задовольнити. У задоволені зустрічної позовної заяви просили відмовити. Відповідач та представники відповідача за первісним позовом в судовому засіданні просили відмовити у задоволені первісного о позову, а зустрічну позовну заяву просили задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача за первісним позовом - Святошинського районного відділу Головного управління ДМС у м. Києві в судове засідання не з'явився, неодноразово повідомлявся належним чином (том № 1, а.с. 16, 54, 133, 187, 205, 244, том № 2, а.с. 3, 53, 65, 129, 139). Представник подав клопотання в якому просить слухати справу без участі представника (том № 1 а.с. 17, 109. 192, 211). Представник третьої особи за зустрічним позовом в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином (том № 1, а.с. 189, 204, 243, том № 2, а.с. 1, 54, 67, 124, 127, 138). До суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі нотаріуса (том № 1, а.с. 191, 245, 246, том № 2, а.с. 6, 55, 57, 74, 125, 130, 140). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка з 30.12.1949 року проживає в [ADDRESS], зазначила, що їй відома [PERSON] яка дійсно допомагала [PERSON] з 2009-2010 років. В 2013 році померла дружина [PERSON] і він переживав, що [PERSON] його ошукала. Розповідав, що він був у нотаріуса лише один раз. Також повідомила, що, наразі, разом з [PERSON] проживає його представник [PERSON], яка за ним доглядає вже близька двох років. Також зазначила, що з [PERSON] українською мовою вони ніколи не говорили. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка з 30.12.1949 року проживає в [ADDRESS], зазначила, що їй відома [PERSON] яка дійсно допомагала [PERSON] з 2009-2010 років. В 2013 році померла дружина [PERSON] і він переживав, що [PERSON] його ошукала. Розповідав, що він був у нотаріуса лише один раз. Також повідомила, що, наразі, разом з [PERSON] проживає його представник [PERSON], яка за ним доглядає вже близька двох років. Також зазначила, що з [PERSON] українською мовою вони ніколи не говорили. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] яка є сусідкою [PERSON], зазначила, що [PERSON] погано доглядала за [PERSON], тобто, не прасувала, не вбирала. Підтвердила, що його представник [PERSON], добре доглядає за [PERSON] вже близька двох з половиною років, сплачує комунальні борги. Також зазначила, що [PERSON] їй жалівся, що не знає як так сталось, що він підписав договір дарування, та не був впевнений що він цей договір підписував. Також свідок повідомила, що [PERSON] добре говорить українською та спілкується з чоловіком свідка виключно українською мовою. Розглянувши подані докази, заслухавши сторін та свідків, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України) Згідно з ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1 ст.61 ЦПК України) Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України) Судовим розглядом встановлено, що відповідно до витяну з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.03.2014 року [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] (том № 1 а.с. 6). Відповідно до Договору дарування квартири від 23.03.2011 року, посвідчений державним нотаріусом Дванадцятої київської нотаріальної контори Фещук Н.І., [PERSON] подарував [PERSON] квартиру [ADDRESS], яка складається з двох кімнат, житловою площею - 29,40 кв.м., загальною площею - 52,00 кв.м. (том № 1, а.с. 7, том № 2 а.с. 92, том № 2 а.с. 109). 25 січня 2013 року [PERSON] звертався до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON], третя особа: Головне Управління юстиції у м. Києві про визнання договору дарування недійсним (том № 1 а.с. 121-123). При цьому, в даному випадку [PERSON] стверджував, що він підписував договір дарування, проте не знав і не розумів що саме він підписує, вважаючи, що він підписує договір довічного утримання. 08 квітня 2013 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва було відмовлено [PERSON] у задоволені позову по справі № 759/1304/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування квартири недійсним (том № 1, а.с. 31-35, том № 2 а.с. 170-172). 25 січня 2013 року [PERSON] звертався до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON], третя особа: Головне Управління юстиції у м. Києві про визнання договору дарування недійсним (том № 1 а.с. 121-123). 25 червня 2013 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва апеляційну скаргу [PERSON] було відхилено, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 квітня 2013 року залишено без змін (том № 1, а.с. 36-40, том № 2 а.с. 173-175). 02 жовтня 2013 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України касаційну скаргу [PERSON] було відхилено, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 квітня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 25 червня 2013 року залишено без змін (том № 1, а.с.41-43, том № 2 а.с. 176-177). 28 серпня 2016 року старшим державним виконавцем було винесено Постанову про закінчення виконавчого провадження, а саме накладено арешт на квартиру № 7 житловою площею 29,40 кв.м., загальною площею 52,00 кв.м. по вул. Гната Юри, 10 у м. Києві, що належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору дарування квартири, укладеного 23.03.2011 р. між [PERSON] та [PERSON] посвідченого державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Фещук Н.І., зареєстровано в реєстрі за № 6-751 (том № 2, а.с. 61). Відповідно до Висновку дільничного інспектора міліції Святошинського РУ ГУМВС України в м. Києві капітана міліції [PERSON] від 15.04.2015 р. перевірку по матеріалу зареєстровано до ЄО № 12018 від 18.03.2015 року за зверненням [PERSON] про погрози по телефону невідомою особою, закінчено в зв'язку з чим знято його з контролю та списано до справи (том № 2 а.с. 80). Відповідно до Висновку дільничного інспектора міліції Святошинського РУ ГУМВС України в м. Києві капітана міліції [PERSON] перевірку по матеріалу зареєстрованому до ЄО № 20135 від 06.05.2015 р. за повідомленням [PERSON], завершено, а матеріали зняті з обліку та списані до справи Святошинського РУ (том № 2 а.с. 81). Відповідно до Довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна про показники об'єкта нерухомого майна КВ -2011 № 18771 від 17.02.2011 р., квартира за адресою [ADDRESS] має загальну площу 52,0 кв.м., житлову площу 29,4 кв.м. (том № 2 а.с. 90). 03.08.2012 року до Святошинського РУ звернувся з повідомленням [PERSON], про те, що 03.08.1012 року він виявив відсутність документів. 07.08.2012 р. дільничний інспектор Святошинського РУ ГУМВС України в м. Києві старший лейтенант міліції [PERSON] виніс постанову про відмову в порушенні кримінальної справи по ст. 185 КК України за повідомленням [PERSON] (том № 2 а.с. 91, а.с. 119). Відповідно до Витягу з Державного реєстру правочинів № 9703174 від 23.03.2011 року [PERSON] подарував [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] (том № 2 а.с. 93, а.с. 110). Відповідно до [PERSON] підприємства Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна про державну реєстрацію прав № 32581700 від 20.12.2011 р., [PERSON] на підставі договору дарування 6-751 від 23.03.2011, належить на праві приватної власності 1/1 частини квартири [ADDRESS] (том № 2 а.с.108). 14.04.2017 року Публічне акціонерне товариство «Київенерго» відправив претензію [PERSON] про виникнення заборгованості за комунальні послуги, яка станом на 01.03.2017 року становить 16 805,31 грн. (том № 2 а.с. 154). 28.04.2017 р. [PERSON] звернувся до Київської місцевої прокуратури № 8 із заявою (повідомлення) про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України (ч.1 ст. 192 КК України) (том № 2 а.с. 160). Представник [PERSON] - [PERSON] 14.11.2016 року звернулась до Святошинського УП ГУНП у м. Києві з адвокатським зверненням, в якій просила надати у письмовому вигляді інформацію про те, які заходи були вжиті Святошинським УП ГУНП у м. Києві за заявами [PERSON] та її адвоката [PERSON], в тому числі, за заявою [PERSON] щодо вчинення злочину громадянином [PERSON] та просила надати завірені копії документів (висновків) складених за результатами проведених перевірок Святошинського УП ГКНП у м. Києві (том № 2 а.с. 161). У відповідь на запит представника про надання інформації щодо прийнятого рішення за заявою [PERSON] яке було зареєстровано до ЄО № 82850 від 24.11.2015 року, Святошинським управлінням поліції розглянуто та направлено на адресу представника копію висновку від 02.12.2015 року (том № 2 а.с. 162). Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Так, обидві сторони визнають існування складних взаємовідносин між сторонами з приводу даної квартири. Відтак, суд погоджується із доводами позивача, що саме ухваленням судового рішення права позивача можуть бути захищені в частині вселення до вказаної квартири, належної позивачу на праві власності та зобов'язання відповідача не чинити перешкод в користуванні вказаною квартирою позивачу. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Так, у відповідності з вимогами ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, з урахуванням вищенаведеного та зібраними по справі доказами в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач перешкоджає позивачу реалізувати право власності, тому необхідно усунути перешкоди у здійсненні права власності позивачем спірним житлом. Відповідно до ст. 321 ч. 1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його володінням майном. Щодо зустрічного позову, слід зазначити, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, у т.ч. самостійно обирати спосіб захисту свого права. Право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором, належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст.ст. 3,4 ЦПК України). Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, а також сприяти особам, які беруть участь у справі у здійсненні ними їхніх прав. Тобто, процесуальний закон покладає на суд обов'язок сприяти сторонам у здійсненні ними їх прав, а не вчиняти дій, спрямованих на реалізацію ними їх прав, зокрема, в обранні ними способу захисту своїх прав. Згідно з ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Ст.60 ЦПК України на сторони покладено обов'язок по доведенню обставин, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка відповідно передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи викладене, з огляду на відсутність жодних належних та допустимих доказів версії подій, викладеної в зустрічному позові, враховуючи неодноразову зміну підстав позову, посилання на неіснуючі докази, як то посилання позивача за зустрічним позовом на той факт, що договір дарування було оформлено за відповідною довіреністю, враховуючи відсутність жодних даних, підтверджуючих зустрічні позовні вимоги, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову. Згідно ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Разом з ти, якщо сторони звільнені від судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При розподілі судових витрат суд враховує, що відповідач [PERSON] є інвалідом другої групи (том №2, а.с.189). Таким чином, з урахуванням положень ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» відповідач звільнений від сплати судового збору. В п. 35 Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Таким чином, ураховуючи вищенаведені положення процесуального законодавства України та роз'яснення щодо останнього та приймаючи до уваги факт звільнення відповідача від сплати судових витрат у зв'язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності, позивачу, на користь якої ухвалено рішення суду і яка, згідно квитанції, сплатила судовий збір, підлягають до компенсації понесені нею судові витрати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: approved