Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про стягнення боргу з відповідача [PERSON] в розмірі 21\~840 грн., яка складається з: 20 000 грн. сума боргу, 1840 грн. індексація 3% річних, а також сплаченого судового збору. Свої позовні вимоги мотивує тим, що між ним та відповідачем [PERSON] 24.01.2017 року було укладено договір позики, згідно якого відповідач позичив у позивача грошові кошти в сумі 20\~000 грн. Вказані кошти без нарахування процентів відповідач зобовязувся повернути щомісячно в сумі 5\~000грн. до 25 числа кожного місяці, з кінцевим терміном договору до 24.05.2017 р. Однак, порушив умови договору. Відтак, позивач звернувся до суду та просить стягнути суму боргу, що виникла, із врахуванням інфляції та 3% річних за прострочення виконання зобовязання в період з 24.05.2017 р. по 22.06.2017 року. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, та просив стягнути на його користь грошові кошти в сумі 20\~000 грн. згідно боргової розписки, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві. Щодо стягнення коштів (інфляції) в сумі 1840 грн. просив таку вимогу залишити без розгляду Відповідач в судове засідання не зявився, хоча неодноразово належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Суд, заслухавши думку позивача, дослідив письмові матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 2\~ст.11 ЦК України\~передбачає, що підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є у тому числі договори та інші правочини. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ч.2 ст.1046 ЦК України\~договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~ч.1,\~ч.2\~ст.207\~ЦК України,\~правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований\~в одному\~або кількох\~документах (у\~тому числі\~електронних),\~у листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України № 6-1967цс15 від 11.11.2015 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були переданої йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] 24.01.2017 року позичив відповідачу [PERSON], грошові кошти в розмірі 20\~000 грн. Відповідач [PERSON] зобовязався повернути вказані кошти до 24 травня 2017 року, шляхом щомісячного повернення боргу в сумі 5 000 грн. Щомісячний платіж в сумі 5\~000 грн. зобовязався сплачувати на користь [PERSON] до 25 числа кожного місяця. Проте, як ствердив позивач у позовній заяві, на даний час, відповідач не повернув жодних коштів на виконання вимог вказаної розписки, що не спростовано відповідачем, а тому відповідач не виконав своїх зобовязань перед позивачем. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст.625 ЦК України). Згідно\~ст.612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язань або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до вимог ЦК України\~розписка є одночасно документом, який підтверджує й передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики. Згідно даної розписки, відповідач взяв на себе зобовязання повернути позивачу позичені у нього грошові кошти на певних умовах та у вказаний строк. Розписка підписана відповідачем, і є фактом виникнення зобовязання відповідача [PERSON] перед позивачем [PERSON] Наявність у позивача розписки відповідача свідчить про неповернення ним боргу. Зі змісту\~ст.12 ЦПК України\~вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. За правилами\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце, позовні вимоги є доведеними. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, оскільки відповідачем порушено умови підписаної ним розписки. \~ \~ \~ \~Позивач в судовому засіданні просив залишити без розгляду позовну вимогу, щодо стягнення грошових коштів в сумі 1840 грн. з урахуванням інфляції 3% річних, а тому суд ухвалив залишити без розгляду дану вимогу. З відповідача підлягає стягненню на користь позивача відповідно до ст.141 ЦПК України документально підтверджені судові витрати, що складаються зі сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved