Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському та Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області про зняття арешту з майна і просив зняти арешт та зняти заборону із належного [PERSON], [INFO], ІПН: [NUMBER] всього нерухомого майна, який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна про реєстрацію обтяження № 12041446, що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП 30571892, 05.01.2012 відділом державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 01.12.2017 року позивач, його мати з сестрою та братом звернулися до приватного нотаріуса Мацокіної Н. О. Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області для укладення договору купівлі-продажу квартири яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] яка належить мені та моєй матері-[PERSON], брату -[PERSON], сестрі- [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності відповідно до свідоцтва про право власності від 04 січня 1999 року № 7 Житлово ремонтно-експлуатаційного підприємства. Та при оформленні виявилося, що накладено арешт нерухомого майна відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.01.2012 року відділом державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області. Відповідно довідки Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському та Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області виконавчих проваджень відповідно до мене на виконанні у ВДВС не перебуває. На теперішній час позивач та його родина мають намір продати вищезазначену квартиру, але у зв'язку з арештом це неможливо. Як передбачено Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, При підготовці до посвідчення правочинів про відчуження або заставу нерухомого майна нотаріусом перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно(п.2.1 глави 2 розділу ІІ). Як передбачено ч. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на теперішній час , у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно ч. 2 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. У кожній справі, в якій ідеться про порушення права власності, Європейський суд з прав людини перевіряє дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та збереженням фундаментальних прав особи. Насамперед, спираючись на те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Лонрот проти Швеції»). Для оцінки поведінки держави в контексті дотримання вимог ст.1 Першого протоколу Суд має зробити повне дослідження різних інтересів у справі, беручи до уваги, що мета конвенції полягає в захисті прав, які є «очевидними та вагомими». Серед іншого, встановлюється наявність спірної ситуації. При цьому, коли питання суспільної користі дійсно виникає у справі, ЄСПЛ вимагає від державних органів влади «реагувати належним чином, правильно та з великою відповідальністю» (рішення ЄСПЛ у справах «Василеску проти Румунії» та «Бейлер проти Іспанії»). Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. На підставі викладеного вважала, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідач позов визнав повністю. Обидві сторони надали заяви про розгляд справи у їх відсутність за наявними доказами. Вивчивши надані сторонами докази, суд погоджуючись з вимогами позивача, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на теперішній час, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно ч. 2 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Питання щодо судових витрат позивач не ставить в заяві, позивач визнав позов повністю і реквізити відповідача не вказано тому суд залишає це питання відкритим. На підставі ст.ст.16, 317, 386, 391 ЦК України,

Outcome: approved