Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом і просить стягнути із відповідача заборгованість за договором позики від 30 вересня 2017 року в розмірі 37590 грн. 00 коп. та сплачений судовий збір. Посилається на те, що 30 вересня 2017 року надав відповідачу в борг грошові кошти в розмірі 37590 грн. 00 коп. на строк до 30 вересня 2018 року. У визначений строк кошти відповідач не повернув. На неодноразові телефонні повідомлення не реагує, кошти не повертає. Письмова вимога, направлена поштою відповідачеві за місцем його проживання, повернулася з відмоткою «за закінченням терміну зберігання». Дані обставини змусили звернутися до суду. 09 березня 2021 року було відкрито провадження по даній справі та ухвалено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та проведення судового засідання. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов. Однак поштове повідомлення на ім`я відповідача повернулося до суду із двома відмітками: «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою». Тому для можливості належного повідомлення відповідача про наявність судового розгляду даної справи ухвалою від 13 квітня 2021 року сторони викликано в судове засідання на 09 год. 30 хв. 06 травня 2021 року. Відповідача повідомлено шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність. Позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Не заперечує проти заочного розгляду справи. До заяви додав оригінал розписки від 30 вересня 2017 року. Відповідач [PERSON] не з`явився, повідомлений належним чином у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відзиву на позов не надіслав. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи та вирішити її на підставі наявних доказів. Судом встановлено наступне. Із оригіналу розписки вбачається, що 30 вересня 2017 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] кошти в розмірі 37590 гривень, які зобов`язувався повернути до 30 вересня 2018 року. 13 березня 2019 року позивачем на адресу відповідача направлена письмова вимога про повернення коштів. Поштове повідомлення повернулося з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені дані обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами глав 48, 51, 71 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей. Згідно з вимогами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. В силу ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оригінал розписки про отримання [PERSON] коштів в борг знаходився у позивача та наданий ним до матеріалів справи. Розписка є дійсною, в судовому порядку не оспорювалася (доказів іншого суду не надано). Таким чином, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення із відповідача боргу за договором позики від 30 вересня 2017 року в розмірі 37590 грн. 00 коп. підлягають задоволенню, оскільки розмір боргу підтверджується виданою позивачем розпискою, встановлений строк для повернення боргу закінчився, а наявність в позивача оригіналу боргової розписки свідчить про невиконання відповідачем своїх зобов`язань, що в свою чергу свідчить про порушення прав та законних інтересів позивача. В силу ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 526, 545, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved