Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про визнання договору позики недійсним в обґрунтування якого вказав, що 12.04.2003р. він уклав шлюб з [PERSON], який рішенням суду від 02.11.2012р. був розірваний. 02.11.2013р. ним було отримано повістку Краматорського міського суду Донецької області про призначення слухання справи за позовом [PERSON] до нього та [PERSON], позовна заява з додатками йому не направлялася. 04.11.2013р., приїхавши особисто до Краматорського міського суду Донецької області, він отримав копію позовної заяви [PERSON] до нього та [PERSON] з вимогами про стягнення суми неповернутої позики загалом у розмірі 80000грн., яку нібито [PERSON] отримала від [PERSON], в підтвердження чого вона написала розписку від 05.07.2008 року. З урахуванням того, що він й гадки не мав відносно того, що [PERSON] давав в борг гроші його колишній дружині, а остання брала в борг ці кошти без його згоди та не попередивши його, вважає цю угоду не дійсною. До того ж [PERSON] ні яких грошей фактично не отримувала та не витрачала їх на потреби сім'ї, з урахуванням наведеного гроші, які нібито надавав [PERSON] не передавались як позика [PERSON], а розписку від 05.07.2013р., написано в результаті зловмисної домовленості [PERSON] та [PERSON] Зазначені шахрайські дії чиниться [PERSON] відносне нього вже вдруге. Перший раз, саме після розірвання шлюбних стосунків, [PERSON], з метою позбавлення його права на спільне майно, яке було придбано у період шлюбу та позивачем - [PERSON], яка доводиться рідною бабусею [PERSON] та його дружиною, була сфабрикована справа про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним. Зазначена справа була розглянута за одне судове засідання, без надання жодного доказу в підтвердження викладених в позовній заяві доводів. Димитровський міський суд, ухвалюючи рішення від 25.12.2012р., не залучив мене до участі у справі в якості відповідача, так як будинок придбаний у [PERSON] придбано за час шлюбу з [PERSON], є об'єктом спільної сумісної власності, чим порушені його права. Коли йому стало відомо про наявність рішення Димитровського міського суду від 25.12.2012р., ним 11.03.2013р. подано апеляційну скаргу. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 16.04.2013р., рішення Димитровського міського суду від 25.12.2012р. скасовано, а в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання не дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, який розташовано за адресою: [ADDRESS], посвідченого 01.12.2007 року [PERSON], нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області, реєстровий №7608, відмовлено в повному обсязі. Рішення апеляційного суду набрало законної сили. До того ж, в підтвердження вище сказаного, просить звернути увагу, що посильну шахрайську допомогу [PERSON] надає одне й те саме коло «Краматорських представників», які знаходяться за однією адресою: [ADDRESS], що вбачається з позовної заяви [PERSON] про стягнення суми боргу та позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про визнання не дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, в якій представником [PERSON] по довіреності виступав [PERSON], а представником [PERSON] був [PERSON] Тому невідомо, скільки ще «боргових розписок написаних у період шлюбних відносин з [PERSON]» буде пред'явлено до стягнення, з підсудністю, відповідно п.8 ст.110 ЦПК України за місцем виконання в м.Краматорську. Враховуючи те, що він не давав свою письмову згоду для укладення зазначеного вище договору позики, що цей договір укладався не в інтересах нашої сім'ї, що кошти, одержані за цим договором, на потреби їх сім'ї не використовувалися, договір позики укладений між [PERSON] та [PERSON] на підставі розписки від 05.07.2008р. на суму 80000 гривень повинен бути визнаний судом недійсним, оскільки відповідно до ст.ст.215, 216 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги. Представник позивача - [PERSON] підтримав позовні вимоги позивача. Відповідач [PERSON] надала суду заяву де вказала, що проти позову заперечує та просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив суду, що саме [PERSON] писала розписку про отримання грошей, при яких обставинах це відбувалося - не пам'ятає. Він зокрема, займається й тим, що дає людям гроші під відсотки. Коли [PERSON] звернулася до нього по гроші, вона сказала, що перебуває у шлюбі з позивачем, казала щось про ремонт у будинку чи придбавання будинку. Оскільки [PERSON] була шлюбі, тому він звернувся до суду про стягнення суми позики як з [PERSON] так і з позивача. Отримання позики 80000 грн., на його думку, виходить за межі побутового правочину. [PERSON] сказала, що її чоловік в курсі того, що вона займає гроші. Письмова згода позивача на займання цих грошей, йому не надавалася. Судом встановлено, що згідно розписки від 05.07.2008р., [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS], взяла у борг у [PERSON], який мешкає за адресою: [ADDRESS], 80 тис. грн. Зобов'язується дану суму повернути до 20.11.2011р. Суму боргу зобов'язується повернути за місцем мешкання [PERSON] (а.с.12). Позивач та [PERSON] уклали шлюб 12.04.2003р., який зареєстрований відділом РАГС Димитровського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 79, який рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 02.11.2012р., був розірваний (а.с.9-11). Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і не має необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, що не з'явилися до суду. Вислухавши пояснення позивача, його представника, відповідача [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.2 ст.65 СК України, при укладанні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Відповідно до абз.2 п.1 ч.1 ст.31 ЦК України, правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмету, який має невисоку вартість. Як вбачається з матеріалів справи, між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики від 05.07.2008р. на суму 80000 грн. Суд вважає, що вказаний договір виходить за межі дрібного побутового, оскільки сума договору більш ніж у 150 разів перевищує мінімальну заробітну плату (525 грн.), встановлену на час укладання угоди, а тому позивач мав право на звернення до суду про визнання вказаного договору недійсним. За змістом ч.3 ст.65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально посвідчена. Згідно ч.2 ст.13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Суд вважає договір позики від 05.07.2008р. на суму 80000 грн., договором стосовно цінного майна, а тому на нього розповсюджується ч.3 ст.65 СК України. З пояснень відповідача [PERSON], при укладенні вказаного договору, письмової згоди позивача не було. Таким чином, при укладанні цієї угоди була порушена ч.3 ст.65 СК України, оскільки це було зроблено без письмової згоди іншого подружжя, тобто позивача. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За змістом ч.1 ст.203 ЦК України в редакції, яка діяла на час укладання договору позики, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Також, відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України, суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постанові ВСУ від 20.02.2013р. У зв'язку з вищенаведеним, суд вважає, що договір позики, укладений між [PERSON] та [PERSON] на суму 80000 грн. на підставі розписки від 05.07.2008р., є недійсним. На підставі ст.65 СК України, 13, 16, 203, 215 ЦК України,

Outcome: approved