Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до підприємства ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат», в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 60\~000,00\~гривень в якості відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок отриманого професійного каліцтва. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він перебував з відповідачем у трудових відносинах з 28.11.1994 року по 30.03.2015 року, а саме працював водієм автотранспортних засобів. 11.04.2011 року о 17\~год. 35\~хв. при виконанні своїх трудових обов'язків на території профілакторію ДП\~»ЗТМК» з ним стався нещасний випадок, в результаті чого позивач отримав відкриту проникаючу черепно-мозкову травму, забій головного мозку, перелом обох стінок лобової пазухи, кісток носу, перелом основи черепу, забій м'яких тканин голови, назальна ліворрея. В результаті отриманої травми позивачу встановлено 60% втрати працездатності та присвоєно 3 групу інвалідності безстроково. У зв'язку з отриманням трудового каліцтва позивач зазнає значних моральних страждань, порушився його нормальний образ життя, через неможливість у зв'язку каліцтвом повної реалізації як повноцінної людини, оскільки не може влаштуватися на повноцінну роботу із-за інвалідності, змушений отримувати менші заробітки ніж ті, які б отримував на повноцінній роботі. Порушився звичний для позивач спосіб життя, йому у зв'язку каліцтвом необхідна постійна допомога близьких, із-за чого постійно виникають переживання, він втратив сон, став дратівливим, постійно страждає, перебуваючи в розпачі та тривозі, порушена його душевна рівновага. Все це негативно відобразилось на житті позивача, його відносинах з оточуючими. Просить суд стягнути з відповідача спричинену йому моральну шкоду у розмірі 60\~000,00\~грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснення суду в обґрунтування позовних вимог надала аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Представники відповідача позовні вимоги не визнали та в обґрунтування заперечень проти позову надано пояснення аналогічні тим, що викладені в письмових запереченнях. Зокрема зазначено, що позивач 11.04.2011\~року отримав ушкодження здоров'я через нещасний випадок на виробництві. У акті складеному за формою Н-1, а також у акті розслідування нещасного випадку від 14.04.2011\~року - комісією не встановлено осіб, дія чи бездіяльність, яких призвели до нещасного випадку. Крім того, відповідно до характеристики робочого місця позивача, час роботи водія триває з 05\~год. 30\~хв. до 19\~год. 00\~хв., із перервами з 07\~год. 00\~хв. до 07\~год. 30\~хв., з 09\~год. 00\~хв. до 14\~год. 30\~хв., з 17\~год. 18\~хв. до 18\~год. 18\~хв. Нещасний випадок стався з позивачем 11.04.2011\~року о 17\~год. 35\~хв., тобто під час перерви, яку [PERSON] повинен використовувати задля відпочинку. Також зазначено, що у відповідності до ст.\~237-1 КЗпП\~України, у подіях які стались підставою нещасного випадку відсутня вина відповідача. На підставі зазначеного просить відмовити у задоволенні позову повністю. Ухвалою суду від 31 травня 2016 року здійснено заміну первісного відповідача ДП\~»ЗТМК» на його правонаступника товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» (далі - ТОВ\~»ЗТМК»). Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з наступних підстав. Відповідно до ст.\~ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК\~України) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК\~України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.\~2 ст.\~16 ЦК\~України (далі - ЦК\~України) способами захисту цивільних прав та інтересів є зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Судом встановлено, що [PERSON] [INFO], з 28.11.1994 року по 30.03.2015 року, а саме працював водієм автотранспортних засобів. 11.04.2011\~року з позивачем стався нещасний випадок при наступних обставинах, які висвітлені у акті розслідування нещасного випадку від 14.04.2011 (форми Н-5). Водій [PERSON] 11.04.2011\~року приступив до роботи о 05\~год.\~30\~хв. після проходження перед рейсового медогляду та отримання шляхового листка з відміткою механіка про технічну справність автобусу. О 17\~год. 00\~хв. автобусом ЛАЗ\~699Р доставив працівників комбінату в профілакторій (який розміщений на острові Хортиця). Оглянув колеса автобусу встановив, що внутрішнє заднє колесо з правого боку спустило. Заміривши тиск в камері ручним манометром, встановив, що тиск складає 4,4 кг/см2 і вирішив підкачати його. Підключивши шланг одним кінцем до пневмосистеми автобусу, другим до подовжувальної трубки з ніпелем камери. Із-за конструктивних особливостей заднього здвоєного колеса це зробити було неможливо, тому він вирішив зняти зовнішнє колесо для усунення джерела виділення повітря. Встановивши під колеса упори, [PERSON] підняв домкратом праву частину заднього моста, відгвинтив гайки, що утримують зовнішнє колесо і монтуванням почав підчіплювати утримуючі клини. Стався хлопок, викликана розривом камери внутрішнього колеса, через що зовнішнє колесо зірвалося з осі і вдарило потерпілого по голові. [PERSON] знепритомнів, на звук з корпусу вибіг працівник комбінату [PERSON] В цей час масажист [PERSON], побачивши з вікна лежачого на землі водія автобуса, покликала лікаря [PERSON] і разом з нею вибігла на вулицю. Спільними зусиллями потерпілого перенесли на лавку, лікарка почала надавати невідкладну допомогу, чергова медсестра викликала машину швидкої допомоги. Машиною швидкої допомоги потерпілий був доставлений в КУ\~»Міська клінічна лікарня екстреної і швидкої медичної допомоги м.\~Запоріжжя». У висновку акта розслідування нещасного випадку від 14.04.2011 зазначено, що комісія вважає, що даний випадок вважається пов'язаним з виробництвом, підлягає обліку і на нього повинен складатися акт формою Н-1. Нещасний випадок стався в результаті викиду зовнішнього колеса стопорним кільцем внутрішнього колеса із-за конструктивного недоліку здвоєного заднього колеса автобуса ЛАЗ 699Р, що привів до неможливості проконтролювати стан стопорного кільця внутрішнього колеса при накачуванні шин. Комісія не угледіла осіб, дії або бездіяльність яких привели до нещасного випадку. 14.04.2011 року складено акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (форма Н-1). Додаток 3 до Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві НПАОП 0.00-6.02-04, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2004 року №\~1112 (у редакції постанови №\~739 від 17.07.2009) - далі Порядок розслідування нещасних випадків. Пунктом 7 акту визначено Причини нещасного випадку: конструктивна особливість здвоєного заднього колеса автобуса ЛАЗ 699Р, що не дозволяє проконтролювати стан стопорного кільця внутрішнього колеса при накачуванні шин. Код\~31 (у відповідності до примітки заповнення акту «8. У пункті 7 зазначаються і кодуються основна та супутні причини нещасного випадку відповідно до розділу 2 класифікатора, зазначеного в цьому додатку. Основна причина нещасного випадку зазначається і кодується першою.»). Згідно з класифікатором, причини настання нещасного випадку, організаційні:психофізіологічні:код 31 розшифровується як травмування (смерть) внаслідок протиправних дій інших осіб. У пункті 10 акту зазначено, що особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці комісією не встановлені. У відповідності до п.\~14 Порядку розслідування нещасних випадків, визнаються пов'язаними з виробництвом нещасні випадки, що сталися з працівниками під час виконання трудових обов'язків, у тому числі у відрядженні, а також ті, що сталися у період, зокрема: перебування на робочому місці, на території підприємства або в іншому місці, пов'язаному з виконанням роботи, починаючи з моменту прибуття працівника на підприємство до його відбуття, який повинен фіксуватися відповідно до вимог правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства, у тому числі протягом робочого та надурочного часу, або виконання завдань роботодавця в неробочий час, під час відпустки, у вихідні, святкові та неробочі дні; виконання дій в інтересах підприємства, на якому працює потерпілий, тобто дій, які не належать до трудових обов'язків працівника (подання необхідної допомоги іншому працівникові, дій щодо запобігання аваріям або рятування людей та майна підприємства, інших дій за розпорядженням або дорученням роботодавця); подання необхідної допомоги або рятування людей, виконання дій, пов'язаних із запобіганням нещасним випадкам з іншими особами у процесі виконання трудових обов'язків; перебування у транспортному засобі або на його стоянці, на території вахтового селища, у тому числі під час змінного відпочинку, якщо настання нещасного випадку пов'язане з виконанням потерпілим трудових обов'язків або з впливом на нього небезпечних чи шкідливих виробничих факторів або середовища. Крім того, пунктом 18 Порядку розслідування нещасних випадків міститься перелік нещасних випадків, що сталися з працівниками, які не визнаються пов'язаними з виробництвом. Необхідно зазначити, що нещасний випадок, який розглядається у даній справі не підпадає під жодний критерій переліку. У відповідності до п. 27 Порядку розслідування нещасних випадків, нещасний випадок, що стався з працівником на території підприємства або в іншому місці роботи під час перерви, що надається згідно з правилами внутрішнього трудового розпорядку підприємства, а також під час перебування працівника на території підприємства у зв'язку з проведенням виробничої наради, одержанням заробітної плати, проходженням обов'язкового медичного огляду або проведенням з дозволу чи з ініціативи роботодавця професійних та кваліфікаційних конкурсів і тренувальних занять, розслідується та береться на облік згідно з вимогами цього Порядку. Отже, твердження відповідача щодо відсутності вини підприємства при настанні нещасного випадку та наявності вини позивача про огляд транспортного засобу у період його перерви, спростовані вище переліченими нормами, оскільки складено акт нещасного випадку (форми Н-1), тобто саме пов'язаним з виробництвом. Згідно з випискою КУ\~»Міська клінічна лікарня екстреної і швидкої медичної допомоги м.\~Запоріжжя» №\~5778 від 07.05.2011 діагноз [PERSON]: відкрита проникаюча черепний мозкова травма, удар головного мозку ср.ст., перелом обох стінок лобової пазухи, кісток носа, перелом підстави черепа, скуластих кісток, удар м'яких тканин голови. Назальна лікворея. 03.08.2011 [PERSON] первинно встановлено третю групу інвалідності із ступенем втрати професійної працездатності 60\~%, що підтверджується довідкою обласної МСЕК серії АВ\~№\~004499. Дата переогляду 01.08.2012. 25.07.2012 [PERSON] повторно встановлено третю групу інвалідності із ступенем втрати професійної працездатності 60\~%, що підтверджується довідкою обласної МСЕК серії АВ\~№\~008097. Дата переогляду: безстроково. Діагноз ураження центральної нервової системи. Необхідно зазначити, щокод ліквореї згідно з Міжнародною класифікацією хвороб та споріднених проблем (МКХ-10) - Хвороби нервової системи: G96 Інші ураження центральної нервової системи: G\~96.0 [PERSON] цереброспінальної рідини [лікворея]. Таким чином, на переконання суду, захворювання отримання після нещасного випадку на виробництві, на яке страждає [PERSON], безумовно спричиняє йому фізичні та моральні страждання, потребують від нього додаткових зусиль для організації свого побуту, перешкоджають йому вести повноцінний спосіб життя та працювати. Все це постійно і негативно позначається на його душевному стані. Він знаходиться в пригніченому стані через те, що можливості повного відновлення здоров'я немає. Згідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ст. 2 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП\~України) працівники мають право на здорові та безпечні умови праці. Згідно зі ст. 153 КЗпП України та Закону України «Про охорону праці» на всіх підприємствах, установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Відповідно до ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується в установленому законом порядку. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником чи уповноваженим ним органом моральної шкоди робітнику, що здійснюється у випадку, якщо порушення законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих стосунків і потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В даному випадку встановлено судом та не оспорюється сторонами по справі той факт, що позивач [PERSON] має захворювання, встановлене повторно відповідним медичним висновком, яке виникло внаслідок нещасного випадку, що стався на території профілакторію ДП\~»ЗТМК». Враховуючи наведене суд не бере до уваги доводи представника відповідача про те, що позивач не має права вимагати відшкодування моральної шкоди за ушкодження його здоров'я внаслідок відсутності вини підприємства. Відповідно до вимог ст.1167 ЦК України та ст.247-1 КЗпП України працівникам надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральні страждання, як правило, виявляються у відчуттях страху, сорому, приниження, переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також в інших, несприятливих для людини випадках психологічного дискомфорту. Отже, під поняттям «моральна шкода» охоплюються негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов'язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів. Фізичні страждання - це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров'я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина. Суд наголошує, що моральна, і фізична шкода після нанесення, по суті є непоправними і не завжди можуть бути відшкодовані. Неможливо відшкодувати (визначити еквівалент) втрати здоров'я, неможливо відшкодувати почуття страху, відчуття болю. При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів. Глибина переживань, викликаних ушкодженням здоров'я, ставиться в залежність від самої особи, тому призначення компенсації моральної шкоди полягає і в тому, аби певною мірою відновити втрату щастя особи і можливості насолоджуватися життям тепер і в майбутньому. У п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004р. №1-рп/2004 про офіційне тлумачення положення частини 3 ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в разі стійкої втрати професійної працездатності право на отримання потерпілим страхових виплат, в тому числі і виплати за моральну (немайнову) шкоду, настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Згідно п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст. 237- 1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Крім того, суд звертає увагу на той факт, що осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці комісією, яка розслідувала нещасний випадок, не встановлені. Проте, комісією встановлена та обставина, що позивач перед початком роботи пройшов медичний огляд та отримав відмітку механіка про повну справність транспортного засобу. Таким чином, моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Оцінивши обставини справи та надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач в період виконання трудових обов'язків на підприємстві відповідача, через настання нещасного випадку, в результаті йому встановлена третя група інвалідності з втратою професійної працездатності ступенем 60%, що на думку суду свідчить про наявність у позивача моральних страждань у зв'язку з порушенням життєвих зв'язків, постійного фізичного болю від захворювань, незручності та дискомфорту, що стали наслідком захворювання, наявні хвороби викликають моральні страждання із-за неможливості виконувати певний фізичний труд, він позбавлений в повній мірі реалізації свого права на труд, заробляти достатні гроші для утримання родини, і вимагає докладання певних зусиль для організації свого життя, що є підставами для відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 237-1 КЗпП України. Відповідно до роз'яснень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31 березня 1995 року №4, розмір моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Визначаючи розмір моральної шкоди, судом враховано тяжкість завданих ушкоджень здоров'ю позивача, ступень втрати його професійної працездатності та відсутність поліпшення його здоров'я, оскільки при повторному встановленні позивачу інвалідності встановлено ступінь втрати професійної працездатності знов 60\~%, проте вже безстроково. Враховуючи особливості та характер захворювання [PERSON], його симптомів, які безперечно спричиняють позивачеві фізичні та моральні страждання та значно обмежують його у можливості працевлаштування та ведення повноцінного життя, неможливість повного відновлення здоров'я позивача, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог частково і стягнути на користь позивача 40\~000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Частина 3 статті 88 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позов заявлено на суму 60\~000,00\~грн., а судом задоволено його частково на суму 40\~000,00\~грн., що становить 66,66% задоволених позовних вимог. Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI зі змінами визначено, що за подання до суду позовної заяви про відшкодування моральної шкоди сплачується 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. Відповідно дост.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» №928-VIІІ від 25 грудня 2015 року з 01 січня 2016 року мінімальна заробітна плата складає 1\~378,00\~грн. З огляду на зазначене, розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, становить 918,57\~грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial