Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно. В своїй заяві позивач зазначив, що [INFO] року помер його батько [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями. На час смерті він проживав з батьком, вважає себе таким, що прийняв спадщину, а тому заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавав. У зв'язку з пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, державний нотаріус Градизької державної нотаріальної контори відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно. Посилаючись на викладене, позивач просив суд: - встановити факт прийняття ним спадщини після померлого батька - [PERSON], [INFO]; - визнати за ним в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] року [PERSON], право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причину неявки, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримував з підстав, зазначених в заяві, просив задовольнити. Представники відповідача та третьої особи - Пронозівської сільської ради Глобинського району, Градизької державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви, в яких просили справу розглядати за їх відсутності та вказали, що проти позовних вимог не заперечують. Вислухавши пояснення представника позивача, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об'єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серія [NUMBER], виданого Пронозівською сільською радою Глобинського району Полтавської області 28 серпня 2003 року (а.с.6). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 10 серпня 1959 року Пронозівською сільською радою Градизького району Полтавської області, [PERSON] народився [INFO] року в с. Кагамлик Градизького району Полтавської області, а його батьком є [PERSON] (а.с. 6). 18.10.2016 року державний нотаріус Градизької державної нотаріальної контори Глобинського району Полтавської області відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [INFO] року батька [PERSON], у зв'язку з пропущенням шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.4). Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], кожен окремо, пояснили суду, що проживають в с. Кагамлик Глобинського району, були сусідами померлого [PERSON] Вказували, що в останні роки життя він тяжко хворів цукровим діабетом, тому його син - [PERSON] проживав з ним, доглядав його до самої смерті та здійснював його поховання. Згідно ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема, про встановлення факту родинних відносин. Згідно пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати документ. Встановлення факту прийняття спадщини необхідне позивачу для можливості оформити свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого батька [PERSON] Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов в частині встановлення факту прийняття позивачем спадщини є законними, оскільки позивач проживав з батьком за однією адресою на момент смерті та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги позивача в частині визнання за ним права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування, суд встановив наступне. Згідно свідоцтва про право власності серії [NUMBER], виданого державним нотаріусом Градизької державної нотаріальної контори 17.09.1997 року, зареєстрованого в Кременчуцькому комунальному міжміському бюро технічної інвентаризації 09.11.1998 року, [PERSON] належала на праві власності ? частка в спільному майні, набутому в шлюбі з [PERSON], яка померла [INFO] року. Майно складається з житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться в [ADDRESS] Як вбачається з дослідженої в судовому засіданні копії свідоцтва про право на спадщину за законом серії НБ №0379724, виданого державним нотаріусом Градизької державної нотаріальної контори 17.09.1997 року, спадкоємцем майна після померлої [INFO] року [PERSON] є її чоловік: [PERSON]. Спадкове майно складається з ? частки жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходяться в [ADDRESS] (а.с.9). Відповідно до технічного паспорту від 24.12.1997 року житловий будинок [ADDRESS] має наступні технічні характеристики, житловий будинок літ. «Аа», сарай літ. «Б», вхідний погріб літ. «В», сарай літ. «Г», гараж літ. «Д». вбиральня літ. «Е» огорожа №1-2 - збудовані в період з 1959 року по 1996 рік (а.с.9-11). Відповідно до Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру №46654026 та №46654027 від 06.02.2017 року, після померлого [INFO] року [PERSON] спадкова справа не заводилася, ним не було укладено спадкових договорів (а.с. 41-44). Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Правовідносини по спадкуванню в конкретному випадку виникли на час дії Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року. Відповідно до ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ч.1 ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ч.1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Як встановлено судом, позивач є єдиним спадкоємцем за законом, який на час смерті спадкодавця проживав з ним, фактично вступив в управління спадковим майном а отже є таким, що прийняв спадщину. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] за життя на передбачених законом підставах набув право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS] позивач є особою, який прийняв спадщину за законом, інші спадкоємці, які прийняли спадщину відсутні, а отже позивач [PERSON] має право на успадкування названого майна. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позов в частині визнання за ним права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування за законом є законним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved