Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся із позовом до суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, посилаючись на те, що він проживає у належному йому та його матері на праві приватної власності житловому будинку, що знаходиться в [ADDRESS]. Також в даному житловому будинку зареєстрований, але фактично не проживає [PERSON], який з 2007 року у вищевказаному житловому будинку не проживає, добровільно пішов з дому, не намагається вселитися, не приходить та не користується ним і залишаючись зареєстрованим у їх домоволодінні, перешкоджає у здійсненні законних прав, зокрема в оформленні пільг щодо сплати комунальних послуг, отримання субсидії. Тому просить суд визнати [PERSON], [INFO], такими, що втратив право користування житловим будинком, що в [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засіданні не з'явився, попередньо подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Третя особа, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: [PERSON] в судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду звернулася із письмовою заяву про підтримання позовних вимог [PERSON] та слухання справи у їй відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився про дату, час і місце слухання справи був повідомлений за місцем реєстрації та шляхом повідомлення про виклик у судове засідання розміщеного на офіційній веб-сторінці суду відповідно до ст.128 ЦПК України. За нормою ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Перевіривши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачу [PERSON] та [PERSON] належить житловий будинок, що розташований в [ADDRESS], згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.05.2009 року, Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.05.2009 року, та рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 11.06.2009 року, Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.09.2009 року.(а.с. 6-9). Згідно довідки №1109 виданою Личковецькою сільською радою Гусятинського району Тернопільської області від 16.11.2018 року та актів обстеження на факт проживання №238 від 14.06.2018 року, №434 від 29.08.2018 року, №535 від 26.10.2018 року відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрований в с.Личківці, Гусятинського району Тернопільської області, з 2007 року не проживає та за вказаною адресою не появляється, місце його перебування не відоме.(а.с.10-13). Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO] не проживає у житловому будинку за адресою: [ADDRESS], з 2007 року. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Суб'єктами права приватної власності, згідно ст.325 ЦК України, є фізичні та юридичні особи. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно з п.3 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Згідно п.34 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON], [INFO], відсутній за місцем своєї реєстрації, з 2007 року, не проживає понад встановлені строки в домоволодінні, яке належить позивачу та третій особі, судом не встановлено домовленості між ним і власниками житла щодо порядку користування будинком і залишаючись зареєстрованому у спірному домоволодінні, перешкоджає позивачу у здійсненні її законних прав, а тому [PERSON], [INFO], слід визнати таким, що втратив право користування житловим будинком, що за адресою: [ADDRESS] . Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі наведеного та

Outcome: approved