Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з цивільним позовом до відповідача [PERSON] сільської ради Пустомитівського району Львівської області, в якому просить визнати за ним право власності на будинковолодіння розташоване за адресою вул. вул. Роксолани, 29а, (колишня вул. Воззєднання, 29) в с. Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області в порядку спадкування після смерті [PERSON]. Свої вимоги мотивує тим, що 26.10.1983 року померла його баба [PERSON]. Згідно заповіту від 11.07.1980 року, посвідченого державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори [PERSON], спадкодавець усе своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося заповіла позивачу. Вказує на те, що до складу спадкової маси входить зокрема домоволодіння за адресою вул. Роксолани, 29а, (колишня вул. Воззєднання, 29) в с. Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області, в якому проживала спадкодавець до дня своєї смерті, що зокрема підтверджено відомостями внесеними до будинкової книги. Документи на право власності на цей будинок оформлено не було, незважаючи на те, що цей процес нею було розпочато. Стверджує, що до кола спадкоємців першої черги спадкування увійшов лише він, онук спадкодавця, у звязку з чим, у шестимісячний строк, встановлений ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР, він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, була заведена спадкова справа, однак позивач не зміг оформити свого права на спадкування через відсутність правовстановлюючих документів у баби. З вищенаведеного вище вважає, що він фактично прийняв спадщину за своєю бабцею [PERSON] та вступив в управління і розпорядження спадковим майном, і за таких умов має право просити суд визнати за ним право власності на спадкове майно. У судове засідання позивач не зявився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача, [PERSON] сільської ради Пустомитівського району Львівської області, у судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, однак подав суду заяву у якій просить позов задовольнити, а судовий розгляд проводити у його відсутності. Відповідно до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 174 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заяви про визнання відповідачами позову не порушує прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.10.1983 року померла баба позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія ІІ-СГ № 310792 виданим 27.10.1983 року Водянською сільською радою Пустомитівського району Львівської області. Згідно заповіту від 11.07.1980 року, посвідченого державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори [PERSON], спадкодавець усе своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося заповіла позивачу у цій справі, [PERSON] Вказаний заповіт не скасовано та не змінено на день смерті спадкодавця. До складу спадкової маси входить зокрема домоволодіння за адресою вул. Роксолани, 29а, (колишня вул. Воззєднання, 29) в с. Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області, до якого входить : А-2 житловий будинок з підвалом, загальною площею 303,0 кв.м., житловою площею 167,5 кв.м., Б гараж, К колодязь, №1 ворота, №2 огорожа, б, б1, б2 балкони, що підтверджено технічним паспортом на будинок від 19.03.2014 року, виготовленим ТзОВ «Технічне бюро «Фаєрмур». Факт належності спадкодавцю вказаного домоволодіння підтверджено зокрема довідкою № 80 від 21.02.2014 року, виданою [PERSON] сільською радою Пустомитівського району Львівської області. У вказаному житловому будинку проживала спадкодавець до дня своєї смерті, що зокрема підтверджено відомостями внесеними до будинкової книги. Документи на право власності на цей будинок оформлено не було. У відповідності до положень п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, котра була чинна на момент смерті спадкодавця та у шестимісячний строк для прийняття спадщини, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящихся в тому числі і на підставі записів у по господарських книгах. Таким чином виникнення права власності на житлові будинки не залежало від державної реєстрації цього права за спадкодавцем. Спадкомцем за заповітом у відповідності до положень ст. 534 Цивільного кодексу Української РСР (що діяв на момент відкриття спадщини після смерті спадкодавця), увійшов лише позивач, онук спадкодавця, у звязку з чим, у шестимісячний строк, встановлений ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини 25.04.1984 року, вказані обставини підтверджені матеріалами спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON]. Окрім цього, матеріалами зазначеної спадкової справи підтверджено ті обставини, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], і осіб, які мають право на обовязкову частку у спадковому майні немає. Згідно приписів ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР, котрий діяв на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або у строк встановлений законо звернувся із заявою про прийняття спадщини. У п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» від 24.06.1983р., вказано про те, що якщо у вказаний в ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР шестимісячний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Таким чином з вищенаведених положень законодавства України, вбачається, що позивач, [PERSON], фактично прийняв спадщину за своєю бабцею [PERSON] та вступив в управління і розпорядження спадковим майном. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відтак, згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. На додаток до наведеного ст. 392 Цивільного кодексу України зазначає, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приписами ч. 2 ст. 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За таких умов суд вважає позовні вимоги обгрунтованими, а тому слід визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно після смерті [PERSON].

Outcome: approved