Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку і відшкодування моральної шкоди до відповідача Державного підприємства «Красноармійськвугілля» в обґрунтування якого зазначив, що 18 лютого 2011 року позивач був прийнятий на роботу в ВП «Шахта Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля». Звільнився 9 березня 2016 року з підприємства за ст.40 п.2 КЗпП України, за станом здоровя. на час звільнення з ним повний розрахунок не проведений, остаточно відповідач розрахувався з ним 2 червня 2016 року. Просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за затримку розрахунку по день фактичного розрахунку 2 червня 2016 року за 58 днів у сумі 9923 гривні, а також моральну шкоду в сумі 3000 гривень. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав у повному обсязі, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, викладеними у позові. Просив суд задовольнити його вимоги у повному обсязі. Пояснив, що неотриманням заробітної плати йому спричинена моральна шкода, яка полягала у тому, що він не мав можливості належним чином допомагати своїм дітям та онукам. Йому не вистачало коштів на лікування. Перед звільненням він чотири місяці перебував на лікування, був змушений займати кошти у знайомих. Він отримує з 2007 року пенсію, розмір якої на час його звільнення становив 3700 гривень. Після звільнення йому у зв*язку із професійним захворюванням Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві виплачуються регресні суми у розмірі 1400 гривень. Також Фонд надає допомогу на лікування один раз на пів року. Незважаючи на це він втратив частину доходу, оскільки працюючи отримував заробітну плату у розмірі приблизно 4000-4200 гривень після здійснення всіх необхідних утримань. Представник позивача вимоги позову підтримав, просив суд задовольнити позовну заяву у повному обсязі. Зазначив, що моральна шкода позивачу спричинена несвоєчасною йому виплатою заробітної плати, сума визначена позивачем на власний розсуд. Вона не обраховувалась відповідно до якихось методик, її позивач визначив у такій сумі, як зазначена у позові, оскільки йому здається, що саме така сума якимось чином зможе компенсувати нанесені йому моральні страждання. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позивача визнав частково. Зазначив, що дійсно підприємство належні позивачеві на час звільнення суми не були виплачені своєчасно у повному обсязі, а остаточно виплачені 2 червня 2016 року, у зв*язку з чим вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за несвоєчасну виплату цих сум за 58 робочих днів вони визнають. В частині вимог про стягнення моральної шкоди вимоги не визнають повністю, оскільки, на їх думку, позивачем не надано суду доказів про отримання позивачем таких моральних страждань. Дослідивши надані суду докази, суд вважає встановленими в даному судовому провадженні наступні обставини. Позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем пропрацювавши у Відокремленому підрозділі «Шахта «Стаханова» у якості гірничого робітника підземного з повним робочим днем у шахті, учнем гірничого робітника поверхні з 18 лютого 2011 року до 9 березня 2016 року після чого був звільнений за пунктом 2 статті 40 Кодексу законів про працю України за станом здоров*я (а.с. 3). Позивач [PERSON] має професійне захворювання, яке встановлено актом № 1 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19 січня 2016 року (а.с. 8-9),3 лютого 2016 року обласною профпатологічною медико-соціальною експертною комісією йому встановлено безстроково за сукупністю 30% втрати професійної працездатності, рекомендоване медикаментозне лікування професійного захворювання (а.с. 10). У березні 2016 року позивачу було нараховано до сплати 4032,43 гривні, які остаточно були виплачені 29 квітня 2016 року. За квітень 2016 року позивачу нараховано до сплати 276,18 гривень, які було виплачено 2 червня 2016 року. Тобто остаточний розрахунок з позивачем сум, які були йому нараховані і належали до виплати на час звільнення за березень 2016 року здійснений відповідачем 2 червня 2016 року (а.с. 26). Спору щодо розміру сум, виду сум, нарахованих позивачу і які підлягали позивачу до сплати на час звільнення у сторін не виникає. Середньомісячна заробітна плата позивача складає 3742,20 гривні, середньоденна 170,10 гривень (а.с. 4). За змістом вимог Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата працівника - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. При звільненні працівника, на підставі положень статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи, організації, здійснюється в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У випадку невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені законодавством підприємство, установа, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тому суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за несвоєчасну виплату відповідачем розрахункових сум з часу звільнення позивача з підприємства відповідача до часу фактичного розрахунку 2 червня 2016 року. Діюче трудове законодавство передбачає безальтернативний обов*язок виплати належних працівникові сум при його звільненні, це законодавство встановлює і пов*язує юридичну відповідальність за порушення даних вимог законодавства, з юридичною особою того підприємства, установи, організації, на якому працювала особа до звільнення. Середньоденний заробіток позивача, за розрахунком відповідача, заперечень проти якого позивач не висловлював, становить 170,10 гривень. Кількість робочих днів з дати звільнення позивача 9 березня 2015 року до фактичного розрахунку 2 червня 2016 року становить 58 днів, у тому числі у березні 2016 року 16 днів, у квітні 2016 року 21 день, у травні 2016 року 19 днів, у червні 2016 року 2 дні. Підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток у сумі 9865 гривень 80 копійок з розрахунку: (58дн.х170,10грн.)=9865,80 грн. За змістом положень статей 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справу на підставі доказів, поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно статті 2371 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. За змістом частини першої-третьої статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Суд вважає, що діями відповідача, які виразились у затримці виплати особі належних йому сум протягом декількох місяців, у зв*язку з чим особа була змушена через відсутність основного джерела прибутку заробітної плати додатково організовувати своє життя, здійснювати додаткові зусилля по зверненню до суду для захисту свого порушеного права, позивачу дійсно спричинені моральні страждання, але розмір моральної шкоди, заявлений позивачем суд вважає необґрунтовано завищеним. З урахуванням тривалості невиплати позивачу належних при розрахунку сум, того факту, що відповідачем частково протягом часу затримки заборгованість погашалась, на користь позивача у відшкодування моральної шкоди суд вважає необхідним стягнути 300 гривень, що на думку суду відповідає ступеню спричинених позивачу моральних страждань. Оскільки позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору, на підставі положень статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача в доход держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 гривня. На пiдставi статей 3, 11, 116, 117, 2371 Кодексу законів про працю України, статті 23 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial