Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, відповідно до якого просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісяця, почиваючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову зазначено, що 29.12.2017 позивач зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось, сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть з жовтня 2020 року, син проживає разом з позивачем. Відповідач у справах сім`ї участі не приймає. Позивач неодноразово зверталась до відповідача про надання допомоги на утримання сина, але він ніяк не реагує, тому вона змушена була звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 травня 2021 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, згідно якої просить справу розглядати без його участі, проти задоволення позову не заперечує. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалось. Згідно ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач визнав позов і таке визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, то суд підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову не вбачає та вважає за необхідне ухвалити рішення про задоволення позову, оскільки для того наявні законні підстави. Враховуючи думку сторін викладену в заявах, розглянувши справу, безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов таких висновків. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 29 грудня 2017 року у Кременчуцькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №1736, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 29 грудня 2017 року. Від вказаного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 31 березня 2021 Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно - східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми). Як достовірно встановлено в судовому засіданні та зокрема підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання позивача [PERSON] №21727 від 27.08.2020, довідкою про реєстрацію місця проживання малолітнього [PERSON] №7548 від 01.04.2021, малолітня дитина сторін проживає з матір`ю - позивачкою по справі. Позивач на даний час не працює та знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трьох років. Відповідач [PERSON] участі у виховані дитини не приймає, матеріально не забезпечує. Як вбачається з трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 07.05.2021, розпорядження №64 від 06.05.2021, [PERSON] з 07.05.2021 працює на посаді адміністратора ФО-П [PERSON] та посадовий оклад останнього складає 6 150 грн 00 коп. Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Частина 1 ст. 18 Конвенції про права дитини визначає принцип загальної та однакової відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини та декларує, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як встановлено судом, відповідач, в порядку ст. 188 СК України, від обов`язку утримувати сина [PERSON] не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст. 189 СК України між сторонами не укладено. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що ненадання регулярної та належної матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина є порушенням обов`язку [PERSON] піклуватися про свою дитину, а тому суд вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, стан здоров`я та матеріальне становище позивача та дитини, стан здоров`я відповідача, який є працездатним, його матеріальне становище, встановлений законом прожитковий мінімум для дітей та встановлений законом прожитковий мінімум для працездатних осіб, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання малолітньої дитини є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір.

Outcome: approved