Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Шахта імені О.Ф.Засядько» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та моральної шкоди, посилаючись на те, що з 01.10.2008 року по 16.08.2013 року він працював на шахті імені О.Ф. Засядько робочим підземної шахтної професії. Позивач вказує, що відповідач не виплатив в день її звільнення всі суми належні йому , як звільненому працівнику , а саме не виплатив повністю заборгованість по заробітній платі , компенсацію за невикористану відпустку, одноразову допомогу , чим порушив її права. Крім того, позивач вказує, що оскільки роботодавець не виплатив йому всі суми, належні йому , як звільненому працівнику в день звільнення, йому заподіяна моральна шкода, розмір якої він оцінює в сумі 10000 грн., у зв'язку з тим, що йому були спричинені моральні страждання, так як він тривалий час не отримував всі суми, належні йому, які були джерелом доходу для нього та членів його родини, він відчував матеріальний тягар через нестачу грошей, вимушен був здійснювати, вживати додаткові зусилля для утримання родини та організації свого життя. Позивач та його представник у судове засідання не з'явились, були належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, заяв про причини неявки до суду не надходили. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, просила відмовити у його задоволенні та пояснила, що усі належні позивачу розрахунки було зроблено, надала суду письмові заперечення в яких також вказала, що підприємством повністю проведено кінцевий розрахунок по заробітній платі з позивачем у зв'язку з звільненням. Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди , представник відповідача зазначила, що позивачем не надано доказів спричинення моральної шкоди , а також обґрунтування його розміру та в чому саме він полягає та якими саме діями відповідача її спричинено. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що позивач [PERSON] у період з 01.10.2008 року по 16.08.2013 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «Шахта імені О.Ф.Засядько», що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 7). Судом встановлено, що 16.08.2013 року позивача було звільнено з займаної посади на підставі ст.. 38 КЗпП України за власним бажанням, що підтверджується записом у трудовій книжки (а.с.7). Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільнені, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь затримки розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку згідно із заявленими позовними вимогами, проте тільки за робочі дні з моменту звільнення з 16.08.2013 року по остаточного розрахунку з позивачем тобто до 08.10.2013 року за 36 днів, виходячи із даних про середньоденну заробітну плату в розмірі 205 гривень 83 коп. із розрахунку за два останніх повних відпрацьованих місяців згідно довідки, наданої відповідачем, в зв'язку з чим сума, яка підлягає стягненню в порядку ст. 117 КЗпП України, складає 7409 гривень 88 коп. Суд встановив, що в результаті неправомірної невиплати позивачеві заробітної плати йому було спричинено моральні переживання, були порушені нормальні умови життя позивача, пов'язані з невиплатою заробітної плати. Тому суд вважає, що з вини відповідача позивачу було спричинено моральну шкоду, в зв'язку з чим позов [PERSON] про відшкодування моральної шкоди є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню. Приймаючи до уваги тяжкість спричинених страждань, те, що позивачу [PERSON] спричинявся психологічний стрес через порушення його законних прав на отримання винагороди за працю, що свідчить про наявність негативних наслідків, що на деякий час вплинули на спосіб життя позивача, враховуючи тривалість часу, у який позивач не отримує компенсацію за порушення його прав, а також зусилля, що повинні бути витрачені позивачем на поновлення нормального стану, суд виходячи з положень ст. 237-1 КЗпП України, пп. 3,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної шкоди» вважає, що розмір суми, яка може компенсувати позивачу [PERSON] спричинену шкоду, складає 1000 гривень. Зазначену суму суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди. Таким чином, відповідачем були порушені права позивача, передбачені ст. 117 КЗпП України, за захистом яких він звернувся до суду, тому суд вважає необхідним позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача суму середнього заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 7409 гривень 88 коп. моральну шкоду у розмірі 1000,00 гривень. На підставі викладеного, ст. ст. 115 ч. 1, 116 ч. 1,2 КЗпП України,

Outcome: partial