Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] суму боргу за договором позики від 05.12.2016р. в розмірі 4250,00 доларів США та 70559,00грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 05.12.2016 року він позичив подружжю [PERSON] та [PERSON] грошові кошти в сумі 4250 доларів США та 70559,00 гривень. Суму 4250 доларів США відповідач зобов`язався повернути до 31.12.2018 року, а суму 70 559 гривень - до 30.09.2017 року (п. 2.3.1. та п. 2.3.2. Договору позики). На підтвердження отримання позичених коштів 05.12.2016 року відповідач надав йому письмову розписку, у відповідності до п. 2.2. Договору позики. В даній розписці зазначена згода [PERSON] на укладення даного договору позики від 05.12.2016 року. У зазначений в договорі позики від 05.12.2016р. термін відповідач борг не повернув. Отже, відповідач свої зобов`язання щодо повернення коштів не виконав, на його звернення про повернення коштів ніяким чином не відреагував. У зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду і просить стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , суму боргу за договором позики від 05.12.2016р. в розмірі 4250,00 доларів США та 70559,00грн. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] до суду надали заяви, якими просили справу розглянути за їх відсутності, задовольнити позовні вимоги. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] повідомлялися про розгляд справи у спрощеному провадженні з викликом сторін, а також про необхідність у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують їх відзив, своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, до суду не з`явилися, не використали наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилами статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (статті 251,252 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). За змістом статті 545 ЦК України наявність боргового документу у кредитора є підтвердженням факту невиконання зобов`язань боржником. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику (постанова Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, справа № 6-63цс13). Відповідно до статті 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначенні родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Укладення, а тому і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству, оскільки відповідно до статей 1046, 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 16 січня 2019 року (справа № 373/2054/16-ц). Матеріалами справи встановлено, що між [PERSON] та позивачем був укладений договір позики від 05.12.2016р., відповідно до п. 2.2. якого, на підтвердження отримання позичених коштів, 05.12.2016 року відповідач [PERSON] надав позивачу письмову розписку, в якій відповідачка [PERSON] надала свою згоду на укладення її чоловіком [PERSON] договору позики від 05.12.2016р. та зазначила про свою обізнаність з його умовами, за даною розпискою позивач передав відповідачу [PERSON] у якості позики 4250,00 доларів США та 70 559 гривень. Згідно з п. 2.3.1. та п. 2.3.2. Договору позики від 05.12.2016р., 4250 доларів США відповідач зобов`язався повернути до 31.12.2018 року, а суму 70 559 гривень - до 30.09.2017р. (а.с. 5-8). Сторони уклали угоду у письмовій формі. Ці обставини підтверджуються договором позики та розпискою, підписаною відповідачами, за яким відповідач [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 4250,00 доларів США та 70 559 гривень. Оскільки оригінал боргової розписки знаходився і переданий суду позивачем, це свідчить про невиконання умов договору позики (постанова ВСУ від 25 квітня 2012 р. № 6-24цс12). Що стосується вимог до відповідача [PERSON] , суд зазначає, що відповідно до ч.4 ст.65, ч.2 ст.73 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. Як зазначено в Постанові ВС від 3 травня 2018 Справа № 639/7335/15-ц той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Оскільки позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його присутності, суд розглянув справу за наявними в ній доказами, а саме позивачем не надано об`єктивного доказу, який міг вказати на те, що договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї і отримані за борговою розпискою гроші використані в інтересах сім`ї. Оскільки розписка містить лише надання згоди дружиною на отримання чоловіком грошових коштів. Так само договір позики не містить цільових умов витрачання зазначених коштів. За таких підстав вимоги про солідарне стягнення з відповідача [PERSON] суми боргу не підлягають задоволенню. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими тільки в частині стягнень з відповідача [PERSON] заборгованості за договором позики від 05.12.2016р. в розмірі 4250,00 доларів США та 70 559 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд також стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача судовий збір в розмірі 1745,22 грн., про буд 'які інші витрати позивачем доказів не надано. На підставі вищевказаного,

Outcome: partial