Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом, в якому просить визнати недійсними електронні торги, проведені 28.02.2017 року Державним підприємством «СЕТАМ» Міністерства юстиції України з продажу квартири [ADDRESS], визнати недійсним протокол № 239236 проведення електронних торгів від 28.02.2017 року та акт про реалізацію нерухомого майна з електронних торгів щодо продажу вищевказаної квартири , визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів реєстр № 539, серії НМА № 077660, що складається з квартири [ADDRESS] видане на ім'я [PERSON] приватним нотаріусом Балтського районного нотаріального округу Одеської області Пантілєєвою І.П. 14.03.2017 року, стягнути з відповідачів на його користь судові витрати стверджуючи, що 28.04.1995 року він з [PERSON] зареєстрували шлюб і проживали разом, а 18.03.2007 року, перебуваючи у шлюбі, вони за спільні кошти, шляхом складання договору купівлі-продажу між дружиною і [PERSON], придбали квартиру [ADDRESS] яку за спільною домовленістю було оформлено на дружину [PERSON], а 28.02.2017 року Балтським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, в рахунок погашення заборгованості в сумі 74380 грн. 93 коп. за виконавчим провадженням № 51474421, боржником за яким є його дружина [PERSON] було реалiзавано з електронних торгiв належну їм вищевказану квартиру. Вiдповiдно до протоколу №239236 проведения електронних торгiв вiд 28.02.2017 року їх переможцем став [PERSON] На пiдставі протоколу проведення електронних торгiв вiд 28.02.2017 року, державним виконавцем Балтського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області було складено акт про реалізацію нерухомого майна з електронних торгiв, відповідно до якого переможцем торгiв [PERSON] було оплачено кошти за придбання квартири. Він вважає, що відповідачі, реалізувавши з публiчних електронних торгiв вищевказану квартиру, 1/2 частина якої належить йому, без його відома та згоди, без виділу частки боржника у виконавчому провадженні, порушили його права та законні інтереси як її співвласника. Про те, що квартира реалізована з електронних торгiв йому стало відомо вiд [PERSON]. на початку грудня 2017 року і ніхто інший його про це не повідомляв. Грошові кошти йому, як співвласнику реалізованої квартири ніхто не сплачував за 1/2 частину квартири після її продажу з торгiв, а також пiд час продажу квартири, було грубо порушено саму процедуру проведения електронних торгiв, у відповідачів не було підстав для продажу з публiчних торгiв всієї квартири, оскільки не було виділено частку боржника [PERSON], яка підлягає реалізації з електронних торгiв, а саме 1/2 частина спірної квартири. Державний виконавець повинен був звернутися до суду з поданням для визначення частки боржника, у зв'язку з чим він просить його вимоги задовольнити в повному обсязі, так його права суттєво були порушені. Представник відповідача Балтського районного вiддiлу державної виконавчої служби Головного територiального управління юстиції в Одеськiй областi Балєв О.Ю. позов не визнав, просить у його задоволенні відмовити у повному обсязі стверджуючи, що у виконавчому провадженні № 51474421 по примусовому виконанню виконавчого листа №493/255/16-ц вiд 13.06.2016 р., виданого Балтським районним судом Одеської областi, щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштгв у розмірі 73644,49 грн було винесено постанову про відкриття винонавчого провадження та копiю постанови направлено сторонам виконавчого провадження за № 1978/03-40/3, а саме [PERSON] і [PERSON], а 21.06.2016 року разом з постановою про відкритгя виконавчого провадження за заявою стягувача винесена постанова про арешт майна боржнина та оголошення заборони на його відчуження за № 1979/03-40/3, якою було накладено арешт на все майно боржника. Виконавча служба діяла у повній відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» від 05.10.2016 року і жодних порушень допущено не було. [PERSON] при виконанні рішення суду ніколи не давала пояснень щодо того, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя і що ? частина її належить її чоловіку [PERSON] Ними був витребуваний витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, з якого було видно, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] і відповідно до довідки міської ради № 4219 від 02.07.2016 року було встановлено, що [PERSON] проживає по [ADDRESS] і її сім'я складається з доньки [PERSON] Відомостей про [PERSON] не було, тому виконавча служба і не могла знати про те, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, тому позивача і не було поставлено до відома про продаж квартири, хоча про арешт її він знав і не оскаржив постанову в судовому порядку. Пояснень у [PERSON] щодо спірної квартири виконавчою службой не відбиралось, а також таких пояснень не відбиралось у [PERSON], виконавчій службі достатньо було вищевказаних витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно і довідки міської ради. Представник відповідача Державного підприємства «СЕТАМ» Міністерства юстиції України Конепуд Д.В. в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, однак направив суду відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що з позовними вимогами [PERSON] підприємство не погоджується і вважає, що позов задоволенню не підлягає, оскільки дані торги відбулися у чіткій відповідності з приписами Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 28831/5, перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства організатором не здійснюється, за відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заяві, відповідають посадові особи відповідного органу державної виконавчої служби, що саме виконавча служба несе відповідальність за повноту та достовірність інформації, що розміщена в системі, оскільки організатор торгів вносить тільки ту інформацію про лот, яка зазначена в заявці органу державної виконавчої служби, у зв'язку з чим він просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] позов не визнав і повідомив, що позивач в якості підстави для задоволення позову зазначає, що спірна квартира, начебто, належить подружжю [PERSON] на праві спільної сумісної власностi, але це не відповідає дійсності, оскільки в численних документах, які додані до позовної заяви немає таких доказів, а підтвердженням того, що зазначена квартира належить [PERSON] на праві особистої власності є рішення Балтського районного суду Одеської області від 26.04.2007 року, в якому немає будь-якого згадування про те, що зазначена квартира приидбана подружжям [PERSON], а також це підтверджується витягом про реестрацію права власностi на нерухоме майно, згідно з яким [PERSON] являється единим власником спірної квартири. Крiм того, докази належності спірної квартири особисто [PERSON] мiстяться в таких справах, що перебували на розгляді в Балтському районному суді № 493/580/15-и (провадження № 2/493/327/15) за заявото [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловою квартирою. В цiй справі містяться: позовна заява [PERSON]., в якiй вона зазначає. що квартира належить їй особисто, на праві приватної власностi; про її реалізацію з [PERSON] вона домовлялась самостійно, що фактично правочин з реалізації квартири [PERSON] здійснювала самостійно, без отримання будь-якої згоди позивача по даній справі, що з копій розписок [PERSON] встановлено, що вона особисто продавала належну iй на праві приватном власностi квартиру( справа № 493/603/17, провадження № 4-с/493/1/17) за скаргою [PERSON], заінтересована особа Балтський райвідділ ДВС ГТУЮ в Одеській областi про визнання незаконними дії Балтського райвідділу ДВС ГТУЮ в Одеськiй областi та інші документи, що вказані вище справи та документи, якi в них містяться, були оглянуті судом під час розгляду даної справи, тому, сам по собі факт придбаiння спірного майна в період шлюбу не є безумовною пгдставою для віднесення такого майна до об'ектів права спільною сумісною власністю подружжя, що позивачу було відомо про продаж квартири [PERSON] відразу після реалізації квартири, або навіть в той час, коли саме відбувались торги. Намагання позивача ввести в оману суд свідчать про те. що вiн намагається незаконним та нечесним шляхом позбавити [PERSON] отриманого ним у відповідності до закону майна, тому просить у задоволенні цих вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі. Третя особа [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнала і повідомила, що з 1995 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] і вони разом за сумісні кошти придбали квартиру [ADDRESS] що до теперішнього часу вони зареєстровані і проживають разом в квартирі [ADDRESS] В 2009 році вона подавала позовну заяву до суду про розірвання шюбу, так як посварилася з чоловіком, рішенням Балтського районного суду від 15.09.2009 року їх шлюб було розірвано, але ні вона, а ні чоловік рішення суду про розвання шлюбу не отримували і в органи ЗАГСУ не представляли, видачі свідоцтва про розірвання шлюбу не вимагали і не отримували, шлюб не припиняли, продовжуючи проживати разом. До виконавчої служби вона приходила сама, про те, чи спірна квартира є сумісною власністю подружжя її ніхто не питав і вона не казала про це, так як є юридично не освідченою і вважала, що оскільки квартира зареєстрована на неї, то вона і є власником її. Про те, що квартира була продана з електронних торгів, вона призналася чоловіку лише тоді, коли прийшов про це лист виконавчої служби в грудні 2017 року, до цього вона йому нічого не повідомляла, так як не хотіла скандалів з чоловіком. Вказана спірна квартира є сумісною власністю подружжя і [PERSON] має право на ? її частину, тому вона вважає за необхідне вимоги чоловіка задовольнити у повному обсязі. Заслухавши вимоги позивача, його представника, відповідача Балєва О.Ю., представника відповідача [PERSON] - адвоката [PERSON], третю особу [PERSON], дослідивши матеріали справи, письмові докази, представлені сторонами, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню у зв'язку з наступним. Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. Згідно свідоцтва про шлюб [NUMBER], позивач [PERSON] зареєстрував шлюб 28.04.1995 року з [PERSON] і після реєстрації шлюбу дружині було присвоєно прізвище [PERSON]. Відповідно до рішення Балтського районного суду Одеської області від 26.04.2007 року [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] шляхом укладання угоди купівлі-продажу між [PERSON] і [PERSON] і ця угода судом була визнана дійсною і право на неї [PERSON] зареєструвала в Балтському БТІ 22.05.2007 року, реєстраційний номер 18558221, тобто вказана квартира була придбана в період шлюбу з [PERSON], і як вказав [PERSON] і підтвердила [PERSON], квартиру було придбано за сумісні кошти подружжя і що ця квартира є спілною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ч.1,2 ст. 60 СК Украiни майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спiльної сумісної власностi незалежно вiд того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за детьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'ектом права спiльної сумісної власностi подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Суду не представлено доказів того, що спірна квартира є особистою приватною власністю [PERSON], тому законом презумуеться, що дана квартира належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумiсноi власності подружжя, а відповідно ч.1 ст. 70 СК України частки подружжя є рівними. Суд констатує, що рішенням Балтського районного суду Одеської області від 15.09.2009 року, шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано. Відповідно до ст. 115 СК України(в ред.2003 р.) розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, має бути зареєстроване в державному органі реєстрації актів цивільного стану, за заявою колишньої дружини або чоловіка. Розірвання шлюбу засвідчується свідоцтвом про розірвання шлюбу, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України. Згідно Закону України від 01.07.2010 року ст. 115 СК України була змінена і відповідно до цього Закону , а саме ч.2 Прикінцевих і перехідних положень, розірвання шлюбу, здійснене судом до набрання чинності цим Законом, підлягає державній реєстрації в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Виходячи з норм цих законодавчих актів, розірвання шлюбу між [PERSON] і [PERSON] не відбулося, оскільки рішення суду сторонами не було зареєстроване в державному органі реєстрації актів цивільного стану, свідоцтво про розірвання шлюбу не видавалося і ні [PERSON], і ні [PERSON]за заявою в органи державної реєстрації актів цивільного стану не зверталися, а продовжували шлюбні відносини і продовжують їх до теперішнього часу. Судом встановлено, що 28.02.2017 року Балтським районним вiддiлом державної виконавчої служби Головного територіального управлiння юстиції в Одеськiй областi, в ракунок погашення заборгованостi в сумі 74380,93 грн., за виконавчим провадженням № 51474421, боржником з яким є [PERSON], було реалiзавано з електронних торгiв належну подружжю [PERSON] квартиру [ADDRESS] Вiдповiдно до протоколу №239236 проведения електронних торгiв вiд 28.02.2017 року iх переможцем став [PERSON]. На пiдставі протоколу проведення електронних торгiв вiд 28.02.2017 року, державним виконавцем Балтського районного відділу державної виконавчої служби Головного територгального управління юстиції в Одеській області було складено акт про реалізацію нерухомого майна з електронних торгiв, відповідно до якого переможцем торгiв [PERSON] було оплачено кошти за придбання квартири. Державним виконавцем Балтського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, реалізувавши з публiчних електронних торгiв вищевказану квартиру, 1/2 частина якої належить [PERSON], без його відома та згоди, без виділу частки боржника у виконавчому провадженні, були порушені права [PERSON] та його законні інтереси як співвласника. Про те, що квартира реалізована з електронних торгiв [PERSON] стало відомо вiд [PERSON]. на початку грудня 2017 року. Інших доказів суду не представлено, грошові кошти [PERSON], як співласнику реалізованої квартири ніхто не сплачував за 1/2 частину квартири після її продажу з торгiв. Суд вважає, що пiд час продажу квартири, було порушено саму процедуру проведения електронних торгiв, у відповідачів не було підстав для продажу з публiчних торгiв всієї квартири, оскільки не було виділено частку боржника [PERSON], яка підлягае реалізації з електронних торгiв, а саме 1/2 частина спірної квартири. Відповідно до ч.6 ст. 48 Закону Украiни «Про виконавче провадження» перед зверненням стягнення на всю квартиру, яка є об'ектом права спiльно сумісної власності, державний виконавець повинен був звернутися до суду з поданням для визначення частки боржника і можливість звернення стягнення на частку майна боржника у випадках, коли вiн володiє майном спiльно з iншими особами, стягнення на майно боржника звертається у розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника пiд час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі, якщо боржник володiє майном разом з iншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця, тобто вирішення такого процесуального питания необхідне для примусового виконання рiшення у разі звернення стягнення на майно. Про необхідність вчинення дій щодо визначення частки боржника у майнi, яким вiн володiє спiльно з iншими особами, зазначено також у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду Украiни № 14 вiд 26 грудня 2003року «Про практику розгляду судами скарг на рiшення, дii або бездіяльність органів i посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження». Порядок визначення частки майна боржника у майнi, яким вiн володiє спiльно з iншими особами, встановлено ст. 379 ЦПК України (в редакцiї 1963 року). Вiдповiдно до ч. 1 ст. 379 ЦПК Украмни (в редакцiї 1963 року) питания про визначення частки майна боржника у майнi, яким вiн володiє спiльно з iншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця. Згiдно ст. 379 ЦПК Украiни (в редакцгi 1963 року) право на звернення до суду з поданням про визначення частки майна боржника у майнi, яким вiн володiє спiльно з iншими особами, мае лише державний виконавець. При цьому суд за правилами ст. 379 ЦПК (в редакції 1963 року) України не просто визначає, а саме виділяє частину майна з метою подальшого звернення стягнення на неї. Крім того, пункт 2 частини першої ст. 37 Закону Украiни «Про виконавче провадження зобов'язує державного виконавця перед передачею нерухомого майна на реалiзацiю встановлювати коло oci6, які мають право на користування даним майном, чого державным виконавцем належним чином зроблено не було, хоча відповідно до паспорту на ім'я [PERSON] [NUMBER] є данні про реєстрацію шлюбу з [PERSON], що зобов'язувало б державного виконавця з'ясувати сiмейний стан боржника а також чи не є спірна квартира у сумісній власності подружжя і чи є співвласники даної квартири, тим більше, що у виконавчої служби перебувала ксерокопія паспорту [PERSON] Дане питання держаним виконавцем в повній мipi з'ясовано не було, так як державний виконавець тiльки пересвідчився в тому, що квартира зареєстрована на ім'я боржника i при цьому не з'ясував її сiмейний стан та не встановив чи не придбана квартира в перiод шлюбу, чи мае боржник неповнолітніх дітей та чи мають вони право на користування нерухомим майном. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа мае право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п.3 ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, встановлених чч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, зокрема, у зв'язку з невіповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. Суд вважає, що підставою для визнання торгiв недійсними відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України є недодержання державним виконавцем i ДП «СЕТАМ» Міністерства юстиції України пiд час проведення електронних торгiв норм закону та Порядку щодо визначення об'екта цих торгiв, у результаті яких відбулось відчуження всієї спірної квартири, у тому числi i частки, яка належить [PERSON], чим порушені були його права. Умови та порядок виконання рішень судів i iнших органів (посадових осіб), що пгдлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку на час вчинення виконавчих дiй, визначено Законом та Iнструкцією про проведения виконавчих дiй, затвердженою наказом Міністерства юстиції України № 512/5 вiд 02.04.2012року. Цим Законом визначено загальні правові основи органiзацiї та діяльності державної виконавчої служби, її завдання і компетенцію, а також учасників виконавчого провадження, закріплено їх права та обов'язки, у тому числi право стягувачів i боржників та iнших учасників виконавчого провадження на оскарження дiй (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження. Аналіз положень Закону і вищевказаної Iнструкції свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведения електронних торгiв, а лише закріплюють, як i ст. 650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна, як його продаж на електронних торгах i відсилають до iнших нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та Мінiстерства юстиції України, якими повинен визначатися порядок проведения електронних торгiв з реалізації арештованого майна. Відповідно до положень указаних правових норм державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведения електронних торгiв, а самі електроннi торги з реалізації нерухомого майна організовують i проводять спеціалізовані органгзації, з якими державною виконавчого службою укладається відповідний договір. Правила проведення електронних торгiв в даному випадку визначені порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгiв, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2710/5 вiд 22.12.2015 року. Цим Порядком визначено, що електроннi торги - це продаж майна, за яким його власником стає покупець, який пiд час торгiв запропонував за нього найвищу ціну, та передбачено певні правила проведення цих торгiв, а саме: правила, якi визначають процедуру підготовки, проведення торгiв; правила, якi регулюють сам порядок проведення торгiв; правила, якi стосуються оформления кінцевих результатів торгiв. Таким чином, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на електронних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власностi на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника електронних торгiв, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення електронних торгiв, складання за результатами їх проведення акту про проведення електронних торгiв є оформленям договірних відносин купівлі-продажу майна на електронних торгах, тому є правочином. Такий висновок узгоджується і з нормами ст. ст. 650, 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України, якi відносять до договорів купівлі-продажу процедуру електронних торгiв, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з електронних торгiв на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акту державного виконавця про проведені торги. Враховуючи те, що відчуження майна з електронних торгiв відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, якi встановлені чч. 1-3 ст. 203 ЦК Украiни ( ч. 1 ст. 215 ЦК України). Разом із тим слід зазначити, що оскільки виходячи зі змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених в даному випадку Тимчасовим порядком. Що стосується порушень, допущених державним виконавцем під час здійснення своїх повноважень, передбачених Законом, до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (ст. ст. 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону), то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» (зокрема, ч. 7 ст. 24, ч. 4 ст. 26, ч. 3 ст. 32, ч. 3 ст. 36, ч. 2 ст. 57, ст. ст. 55, 85 Закону). Аналізуючи зміст норм права: ст. ст. 177, 179, 181, 182, 183, 186, 188, 190, 191 ЦК України, які визначають поняття речі як об'єкта цивільних прав, нерухомої речі, належність речі до подільної й неподільної залежно від можливості поділу або виділу частки з об'єкта нерухомого майна; ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» щодо підготовки і проведення прилюдних торгів; ст.1 Тимчасового порядку, яка визначає поняття лота як одиниці майна, що виставляється для продажу на електронних торгах, слід дійти висновку про те, що об'єктом реалізації з електронних торгів (лотом) могло бути нерухоме майно, яке є об'єктом цивільних прав (будівля, споруда, інші приміщення, земельна ділянка, підприємство як цілісний майновий комплекс або його частина, виділена у встановленому законом порядку в окремий самостійний об'єкт власності. Як убачається з матеріалів справи, реалізації на електронних торгах підлягала частка боржника [PERSON] в спірній квартирі, а не вся спірна квартира, яка належить боржнику [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Однак частка боржника [PERSON] в спірній квартирі не була виділена в натурі, тобто не набула статусу самостійного об'єкта нерухомості в передбаченому законом порядку, тому не могла бути реалізована з електроороних торгів, а реалізація всієї квартири, в якій знаходиться і частка позивача не відповідає вимогам закону. Крім того, слiд зазначити, що оскільки виходячи зі змiсту ч. 1 ст. 215 ЦК Украiни пiдставами недійсності укладеного за результатами електронних торгiв правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами електронних торгiв, то пiдставами для визнання електронних торгiв недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгiв, визначених в даному випадку Порядком. За таких обставин висновок відповідачаДержавного підприємства «СЕТАМ» Міністерства юстиції України про правомірність здійснення продажу з електронних (прилюдних) торгів всієї квартири без вирішення питання щодо технічної можливості виділу в натурі частки боржника [PERSON] з об'єкта нерухомого майна й набуття нею статусу самостійного об'єкта цивільних прав не можна визнати такими, що відповідають вимогам закону. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові № 6-148цс13 від 15.01.2014 р., та в ухвалі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.11.2017 року. В матеріалах справи відсутні докази того, що спірна квартира не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, отже суд вважає, що вона є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] і [PERSON], оскільки придбана на підставі договору купівлі-продажу між [PERSON] і [PERSON] в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а посилання представника відповідача [PERSON] адвоката [PERSON] на те, що [PERSON] не повідомила про це а ні первісні суди, а ні державну виконавчу службу Головного територіального управління юстиції в Одеській області, не дають підстав до порушення законних прав позивача. Згідно ст. 73 СК Украiни за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно i на частку у праві спiльної сумісної власностi подружжя, яка виділена йому в натурі, що було порушено відповідачами. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідачів на його користь судових витрат в сумі 3348 грн.61 коп., які складаються з оплати судового збору, то відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються саме з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, тому суд вважає за необхідне ці вимоги майна, свідоцтва про право власності на майно недійсними, - задовольнити у повному обсязі. Визнати недійсними елетронні торги, проведенi 28.02.2017 року Державним пгдприемством «СЕТАМ» Мiнiстерства юстицiї України з продажу квартири [ADDRESS] Визнати недiйсним протокол № 239236 проведення електранних торгiв вiд 28.02.2017 року та акт про реалiзацiю нерухомого майна з електронних торгiв щодо задовольнити, оскільки відповідно до квитанції № 237-117-14/1 позивач сплатив судовий збір в сумі 2820 грн., а по квитанції № 237-117-14/1 він же сплатив ще 528 грн. 61 коп., а всього 3348 грн. 61 коп., так як саме відповідачі повинні в тому, що його права на власність були порушені і він з їх вини вимушений був звертатися до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved