Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] помер його батько - [PERSON], після смерті якого залишилась спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS], та садової ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Оскільки [PERSON] заповіту не складав, спадкоємцями за законом є він (позивач), його мати [PERSON] - дружина спадкодавця, та сестра [PERSON] Його мати та сестра тривалий час проживають на території Автономної Республіки Крим, які входять до складу територій, що знаходяться під тимчасовою окупацією Російської Федерації, а тому відмовляються вчиняти будь-які дії щодо прийняття спадщини на території України. Як зазначає позивач, його батько постійно проживав у квартирі [ADDRESS]. У 2014 році батько разом з дружиною перебували в гостях у [PERSON] в АР Крим за адресою: [ADDRESS]. Перебуваючи в гостях, батько важко захворів,і, зважаючи на похилий вік, був змушений залишитись там на довготривале лікування. Після смерті батька в м.Севастопіль, він (позивач) не мав фізичної можливості отримати будь-які документи щодо його смерті, а його мати та сестра надати свідоцтво про смерть батька чи інші документи відмовлялись. У грудні 2015 року він (позивач) зміг отримати повторне свідоцтво про смерть батька і 25.12.2015 року звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Забавської Н.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. У відповідь листом від 25.12.2015 року № 01-16/168 приватний нотаріус повідомила, що отримане повторне свідоцтво про смерть [PERSON], видане органами реєстрації актів громадянського стану Російської Федерації, не може бути прийнято нею як належний доказ факту смерті, оскільки суперечить чинному законодавству України. Крім того, у відповідь на його заяву до Відділу РАЦСУ Деснянського РУЮ в м.Києві щодо видачі свідоцтва про смерть, йому було повідомлено про можливість державної реєстрації смерті на підставі лікарського свідоцтва про смерть або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. В зв»язку з цим, у січні 2016 року він був змушений звернутись до Подільського районного суду м.Києва з заявою про встановлення судом факту смерті його батька [PERSON], яка настала [INFO] в м.Севастопіль, на тимчасово окупованій території, для проведення державної реєстрації смерті у відповідних органах реєстрації актів цивільного стану. 03.03.2016 року рішенням Подільського районного суду м.Києва даний факт було встановлено. 18.03.2016 року на підставі вказаного рішення Відділ РАЦСу Подільського РУЮ в м.Києві видав йому, як сину, свідоцтво про смерть [PERSON] встановленого зразка. Позивач вказує і на те, що 25.03.2016 року він повторно звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Забавської Н.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, на що отримав відмову і пораду щодо звернення до суду за встановленням додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. 31.05.2016 року він звернувся до Подільського районного суду м.Києва з відповідною заявою, однак позовну заяву було повернуто для подання її до належного суду. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що строк для подання заяви ним було пропущено з поважних причин, позивач просить визначити додатковий строк тривалістю 3 місяці з дня набрання чинності рішенням суду для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті його батька [PERSON], яка настала [INFO] у м.Севастопіль. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, підтримали та просили про їх задоволення. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду судом повідомлений належним чином. За даних обставин суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі матеріалів, згідно вимог ч.4 ст.169 ЦПК України, проти чого не заперечували позивач та представник позивача. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, [INFO] у м.Севастопіль, АР Крим, помер [PERSON], який є батьком позивача [PERSON], і після смерті якого відкрилась спадщина (а.с.5, 9, 13-15). Позивач та його представник [PERSON] просили про задоволення позову, вказуючи на те, що вказаний строк пропущений позивачем з поважних причин, а саме в зв»язку з неможливістю вчасно отримати свідоцтво про смерть батька встановленого зразка відповідно до чинного законодавства України. Суд вважає, що доводи позивача та його представника знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частина 1 ст.1268 ЦК України визначає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1272 ЦК України встановлено, що у разі, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно Правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-85цс12, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються. Листом Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз»яснено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. Зі змісту п. 207 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вбачається, що письмову заяву про прийняття спадщини та відмову від неї може бути надіслано поштою (втратила чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року). Надіслання заяви про прийняття спадщини поштою передбачено п. 3.5 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Норми ст. 1272 ЦК щодо права на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини застосовуються до спадкоємців, право на спадкування яких виникло із набранням чинності ЦК. Відповідно до ст. 1272 ЦК визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до змісту ст. 1272 ЦК позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов'язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Так, як вбачається з матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] помер [INFO] у м.Севастопіль, АР Крим, про що відділом записів актів цивільного стану Балаклавського району м.Севастополя Управління запису актів цивільного стану м.Севастополя видано відповідне свідоцтво (а.с.9). Місто Севастопіль входить до складу територій, що знаходяться під тимчасовою окупацією Російської Федерації, а тому суд приймає до уваги пояснення позивача про складнощі в отриманні ним свідоцтва про смерть батька (а.с.6-8). Крім того, як вбачається з листа приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Забавської Н.В. від 25.12.2015 року, позивач 25.12.2015 року звертався до нотаріуса з заявою про відкриття спадщини після смерті батька [PERSON], на що йому було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у встановлений строк позивач з заявою про прийняття спадщини не звертався і доказів спільного проживання зі спадкодавцем на момент смерті не надав. Також, даним листом позивача повідомлено про те, що свідоцтво про смерть [PERSON] прийняти як належний доказ факту смерті неможливо, оскільки воно суперечить чинному законодавству України (а.с.10). Також, листом від 30.12.2015 року Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві позивача повідомлено про те, що з огляду на відсутність документу, визначеного чинними нормативно-правовими актами, який може бути підставою для державної реєстрації смерті, а також відсутність факту її проведення відповідно до вимог чинного законодавства України, правові підстави для видачі Відділом свідоцтва про смерть [PERSON] не вбачаються (а.с.11-12). Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 03.03.2016 року встановлено факт смерті [PERSON], [INFO], уродженця с.Попружна, Ставищенського району, Київської області, громадянина України, яка настала [INFO] в м.Севастопіль Автономної Республіки Крим (а.с.13-15). 18.03.2016 року Відділом РАЦСу Подільського РУЮ в м.Києві видано свідоцтво про смерть [PERSON] встановленого зразка (а.с.16). 25.03.2016 року позивач звернувся з заявою до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Забавської Н.В. про видачу свідоцтва про право на спадщину, на що отримав листа № 01-16/36 від 25.03.2016 року про неможливість видачі свідоцтва, оскільки у встановлений законом строк позивач з заявою про прийняття спадщини у нотаріальну контору не звертався і доказів спільного проживання зі спадкодавцем на момент смерті не надав (а.с.17). З матеріалів справи також вбачається, що позивач звернувся з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини до Подільського районного суду м.Києва. Ухвалою судді Подільського районного суду м.Києва від 02.06.2016 року позовну заяву було повернуто позивачу для подання до належного суду (а.с.19). Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд вважає, що позивачем пропущено встановлений строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин та з незалежних від нього обставин, а тому даний позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: approved