Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу до [PERSON], у якому зазначив, що з відповідачем він перебуває у зареєстрованому шлюбі з 09 лютого 2013 року. Спільних дітей від даного шлюбу не мають. Під час спільного проживання між ними виникали непорозуміння через різні погляди на сімейне життя, різне сприйняття сімейних цінностей, внаслідок чого їх подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам позивача. З червня 2016 року сторони фактично припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства. З вересня 2016 року позивач став мешкати з іншою жінкою - [PERSON], на теперішній час в них є спільна з дитина. Вважає, що шлюб з відповідачем не відповідає його інтересам та порушує його права. З позиції моралі, його інтересів та позиції його дитини від іншої жінки збереження шлюбу вважає неможливим, однак розірвати його у добровільному порядку відповідач відмовляється. У зв'язку з цим, просив суд їх шлюб з відповідачем розірвати. Позивач до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у порядку передбаченому цивільно-процесуальним законодавством, надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, на позовних вимогах наполягав, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач до судового засідання не з'явилась по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи повідомлена у порядку передбаченому ЦПК України та ст.11 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції», клопотання про відкладення розгляду справи від неї не надходило. Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення сторін, які не з'явилися до суду. Судом встановлено, що 09 лютого 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області, між сторонами зареєстрований шлюб, актовий запис № 23 (а.с. 2). Від даного шлюбу неповнолітніх дітей в сторін немає. [INFO] народилась [PERSON], матір'ю якої у свідоцтві про народження записана [PERSON], батьком - [PERSON] (а.с. 6). Згідно з актом, складеним представниками комітету органів самоорганізації населення м.Мирнограда, за адресою: [ADDRESS], разом з [PERSON], 1978 року народження з вересня 2016 року фактично проживає [PERSON] [INFO] та з моменту народження [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Відповідно до ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 цього кодексу в разі, якщо суд, дослідивши фактичні взаємовідносини сторін визнає, що збереження сім'ї неможливо. Згідно з частиною другою статті 104 Сiмейного кодексу України, шлюб припиняється внаслiдок його розiрвання. Вiдповiдно до частини другої статті 112 Сiмейного кодексу України, суд постановляє рiшення про розiрвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спiльне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б iнтересам одного з них, iнтересам їхнiх дiтей, що має iстотне значення. Таким чином, оцiнивши зiбранi по справi докази, враховуючи той факт, що сторони разом не мешкають принаймні з вересня 2016 року, а також те, що у позивача є дитина від жінки, з якою він не перебуває у зареєстрованому шлюбі, суд вважає, що шлюб мiж сторонами необхідно розiрвати, оскільки сторонам створити сім'ю за час спiльного проживання не вдалося, внаслiдок чого шлюб фактично розпався, подружнi стосунки припинилися, подальше спiльне життя подружжя i збереження шлюбу суперечило б iнтересам одного з них, що має iстотне значення. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З цієї підстави суд вважає, що позивачу необхідно залишити прізвище «[PERSON]», оскільки заяви від неї про відновлення дошлюбного прізвища не надходило. На пiдставi ст.ст.55, 104, 105, 110, 112, 113 Сiмейного кодексу України,

Outcome: approved