Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що з 09.01.2007 року по 22 жовтня 2012 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Від шлюбу мають двоє малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. З моменту розлучення у нього з відповідачкою почалися непорозуміння щодо прийняття ним участі у вихованні дітей, їх відвідуванні. Відповідачка почала створювати перешкоди щодо його спілкування з дітьми. Всі його намагання налагодити нормальний зв'язок з дітьми, приймати участь у їх вихованні, не дали позитивного результату, його права, як батька, є порушеними. У зв'язку з цим він звернувся з заявою до служби у справах дітей Великоберезнянської райдержадміністрації про визначення його участі у вихованні дітей та порядку побачень з дітьми. Розпорядженням №248 від 26.09.2012 року встановлено порядок побачень батька з дітьми у святкові дні з 09 год. 15 год. та щоденно з 9 год. до 15 год. протягом одного місяця кожного року в присутності матері. Але відповідачка ігнорувала вищевказані розпорядження, не повідомивши його, змінила місце проживання. Тому він змушений був розшукувати відповідачку з дітьми. І лише у березні 2015 року він встановив місце проживання дітей: [ADDRESS]. Відповідачка співмешкає з [PERSON], продовжує чинити йому перешкоди у спілкуванні з дітьми, хоча він регулярно сплачує на дітей аліменти. 27.05.2015 року голова Дарницької РДА в м. Києві виніс розпорядження, яким встановив порядок його спілкування з дітьми, які відповідачка не виконує. Судові витрати з відповідачки просив не стягувати. Представник позивача адвокат [PERSON] позов [PERSON] підтримав і просив його задоволити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Хомінський В.Л. позовні вимоги визнав частково, суду пояснив, що [PERSON] не заперечує щодо участі позивача у вихованні дітей та його спілкуванні з ними, але у спосіб, визначений розпорядженнями Дарницької райдержадміністрації у м. Києві, також вважає, що батько має право на побачення з дітьми з 9 до 15 год. і у вихідні дні, заперечує щодо проживання дітей з батьком на час літньої відпустки, оскільки діти хворіють. Відповідач до суду не з'явилась, про день і час розгляду справи в суді була повідомлена судом належним чином. Представник служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві Державної адміністрації, як представник органу опіки та піклування до суду не з'явився, надіслав суду заяву про розгляд справи без участі представника та просив винести рішення з максимальним врахуванням інтересів дітей. Представник служби у справах дітей Роменської міської ради позов [PERSON] визнала повністю, просила його задоволити. Заслухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши докази, суд дійшов до такого висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 9 січня 2007 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.18). З копій свідоцтв про народження дітей вбачається, що від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] (а.с.22, 23). Рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 22 травня 2012 року шлюб між позивачем та відповідачкою був розірваний, також з позивача стягнуті аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) [PERSON], але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.19,21). З копії паспорта позивача та довідки про склад сім'ї вбачається, що останній зареєстрований та проживає в [ADDRESS] (а.с.12-13,16). Відповідачка разом з малолітніми дітьми також зареєстрована в [ADDRESS] (а.с.16,17). Розпорядженням голови Великоберезнянської райдержадміністрації Закарпатської області №248 від 26.09.2012 року «Про участь одного з батьків у вихованні дітей»встановлено гр.. [PERSON] порядок його побачень з малолітніми дітьми: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у святкові дні з 09 год. до 15 год. та щоденно з 09 год. до 15 год. протягом одного місяця кожного року в присутності матері дітей [PERSON] (а.с.24). З відповіді служби у справах дітей Великоберезнянської райдержадміністрації та Стужицької сільської ради Великоберезнянського району від 15.10.2013 року вбачається, що забезпечити виконання розпорядження №248 від 26.10.2012 року щодо побачень [PERSON] з дітьми є неможливим, оскільки [PERSON] з дітьми в с. Стужиця Великоберезнянського району не проживає (а.с.25). З листа управління міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області від 22.04.2014 року вбачається, що позивач [PERSON] звертався в управління з заявою про встановлення місця проживання колишньої дружини та їх малолітніх дітей. В ході перевірки встановлено, що остання з дітьми проживає в м. Києві, але точної адреси не встановлено (а.с.26). Згідно відповіді Великоберезнянської райдержадміністрації від 13.05.2015 року на заяву [PERSON] від 10.04.2015 року [PERSON] з двома малолітніми синами виїхала в м. Київ приблизно у 2013 році. Для вирішення питання щодо участі батька у спілкуванні з дітьми рекомендовано звернутись до служби у справах дітей Дарницького району в м. Києві державної адміністрації (а.с.27). Розпорядженнями голови Великоберезнянської райдержадміністрації Закарпатської області №82 від 07.05.2015 року було визнано таким, що втратило чинність розпорядження голови райдержадміністрації від 26.09.2012 року №248 «Про участь одного з батьків у вихованні дітей» (а.с.27 зворот). З листа Дарницького районного в м. Києві управління освіти на заяву [PERSON] від 02.12.2014 року вбачається, що син [PERSON] відвідує дошкільний заклад №189 Дарницького району (а.с.28). З висновку Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві від 05.02.2015 року за результатами звернення громадянина вбачається, що 28.01.2015 року [PERSON] звертався з письмовою заявою до Дарницького РУ ГУМВС України у м. Києві про те, що 28.01.2015 року о 16 год. по [ADDRESS] гр.. [PERSON], [INFO], наніс тілесні ушкодження. Також, 28.01.2015 року до Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві надійшла письмова заява від гр.. [PERSON] про те, що в той же час на тому ж місці гр.. [PERSON] наніс тілесні ушкодження та погрожував побиттям (а.с.29). Розпорядженням Дарницької районної в м. Києві Державної адміністрації від 27.05.2015 року №315 про визначення участі батька у вихованні дітей встановлено [PERSON] наступний час спілкування з дітьми у присутності матері: у святкові дні з 09.00 години до 15 години; щодня з 09.00 години до 15.00 години протягом одного місяця кожного року. Зобов'язано матір дітей [PERSON] не перешкоджати батькові брати участь у вихованні дітей та спілкуванні з ними (а.с.30). Орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві Державної адміністрації від 11.12.2015 року вважає за доцільне визначити батьку [PERSON] участь у вихованні дітей [PERSON] та [PERSON], встановивши йому наступний час спілкування з дітьми у присутності матері : у святкові дні з 09 год. до 15 год., щодня з 09 год. до 15 год. протягом одного місяця кожного року (а.с. 108 - 110). Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Ст. 153 СК України передбачає, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання, тощо) місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Згідно принципів 4, 6, 7 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування; дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю; дитина має право на отримання освіти, яка має бути безкоштовною і обов'язковою, по крайній мірі, на початкових стадіях; найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на її батьках; дитині повинна бути забезпечена повна можливість ігор і розваг, які б були направлені на цілі, що переслідуються освітою. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У преамбулі Конвенції про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Зазначене положення також закріплено у ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», якою сім'я визнається природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і яка несе відповідальність за створення належних умов для цього. Відповідно до ч. ч. 2 і 3 ст. 11, ч. ч. 1 і 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Аналіз зібраних у справі доказів дає підстави суду зробити висновок, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. Даного висновку суд дійшов з огляду на таке. Суд вважає, що позивач [PERSON] відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України, надав достатньо доказів тому, що він бажає реально брати участь у вихованні дітей, спілкуватись з ними, в тому числі і без присутності матері, в належному обсязі виконувати батьківські обов'язки по вихованню синів. Відповідачка [PERSON] не дозволяє в належному обсязі позивачу спілкуватися з синами та приймати участь у їх вихованні, з липня 2013 року і до березня 2015 року позивачу не була відома адреса місця проживання дітей, не дивлячись на розпорядження голови Великоберезнянської РДА №248 від 26.09.2012 року та розпорядження Дарницької районної у м. Києві Державної адміністрації від 27.05.2015 року № 315, якими було встановлено позивачу порядок побачення з дітьми, ігнорує указані розпорядження і продовжує створювати перешкоди спілкуванню [PERSON] з дітьми. За таких обставин суд дійшов до висновку про те, що для налагоджень спілкування дітей з батьком слід надати можливість їм спілкуватись, в тому числі і за місцем проживання батька у період літньої відпустки позивача. При цьому, суд бере до уваги акт обстеження умов проживання [PERSON] від 09 грудня 2015 року, з якого вбачається. що позивач проживає [ADDRESS]. Житло розміщене на 1 поверсі 5 поверхового будинку і складається з двох кімнат. В кімнатах зроблений ремонт, повністю умебльовано сучасними меблями, побутовою технікою, є місце для відпочинку і проведення дозвілля. Створені всі необхідні умови для перебування в квартирі дітей (а.с.95). З характеристики за місцем проживання позивача №7 від 23.11.2015 року вбачається, що за час проживання за вказаною адресою скарг від сусідів на [PERSON] не надходило (а.с.96). Характеристика з місця роботи (ТОВ «Таланпром») №1151 від 25.11.2015 року на позивача також позитивна (а.с.97). Крім того, [PERSON] працює, має постійний дохід, регулярно і в повному обсязі сплачує аліменти, що підтверджується довідкою про заробітну плату від 26.11.2015 року (а.с.98). Згідно із ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При встановленні порядку участі позивача у вихованні дітей суд частково бере до уваги висновок органу опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві Державної адміністрації від 11 грудня 2015 року, оскільки в даному випадку порівняно з інтересами матері, інтереси батька, який має рівне право на участь у вихованні дітей, будуть порушені. Висновок органу опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві Державної адміністрації від 11 грудня 2015 року є недостатньо обґрунтованим, що підтверджується витягом з протоколу №22 засідання комісії з питань захисту прав дитини Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 10 грудня 2015 року (а.с.148-149) Але при цьому, суд враховує малолітній вік дітей, стан їх здоров'я, те, що батько проживає в іншому місті і для використання можливості побачень з дітьми з 09 год. до 15 год.протягом одного місяця кожного року, останньому необхідно винаймати житло, оскільки свого житла в м. Києві він не має . З урахуванням вищевикладеного, з метою дотримання рівності прав і обов'язків обох батьків, суд вважає за необхідне встановити наступний порядок участі [PERSON] у вихованні синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] , встановивши час спілкування з дітьми: у святкові та вихідні дні з 09 години до 15 години за місцем проживання дітей у присутності матері, без участі інших осіб; спільний відпочинок на час літньої відпустки батька [PERSON] - 15 календарних днів діти проводять з батьком за місцем його проживання . Суд вважає, що саме такий порядок участі батька у вихованні дітей на сьогодні буде найбільш відповідати інтересам дітей. Що стосується позовних вимог [PERSON] в частині необмеженого спілкування з дітьми особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та синами та в частині зобов'язання матір дітей за два дні до його зустрічі з синами надати йому точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дітей, а у разі настання таких змін, повідомити про це його особисто на наступний день з дня настання таких обставин, то вони не підлягають задоволенню. Як було встановлено судом позивач не знає номеру телефону відповідачки і про те, що він намагався спілкуватися з дітьми у такий спосіб раніше, а відповідачка йому забороняла, належних та допустимих доказів суду не надав.

Outcome: dismissed