Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до суду та просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь борг у сумі 8000 гривень, 5000 гривень у відшкодування моральної шкоди та судові витрати. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що він є приватним підприємцем і в червні 2010 року, він, в якості продавця автомобільних шин прийняв на роботу [PERSON] з іспитовим терміном п'ять днів. Товар, реалізацію якого мав здійснювати відповідач, знаходився на стенді біля старого посту ГАІ на виїзді з міста Корсунь-Шевченківський, а зберігався в складі даного приміщення, який був належно для цього обладнаний. Після п'яти днів роботи [PERSON], він вирішив провести ревізію, оскільки ніяких коштів від продажу товару йому не надходило. В результаті проведеної ревізії, він виявив недостачу товару на загальну суму 8000 гривень. Ніяких пояснень з цього приводу, [PERSON] йому не надав. При цьому ключі від складу знаходились тільки у [PERSON], замки були цілі, ніяких заяв про викрадення товару від останнього до нього не надходило. Через декілька днів, він знову провів ревізію в результаті якої було виявлено зникнення ще чотирьох шин. І на це, [PERSON], ніяких пояснень надати не зміг, проте визнав свою причетність до зникнення шин та за взаємною згодою пообіцяв повернути їх вартість на протязі декількох місяців. В наступному, відповідач уникав зустрічей та на його телефонні дзвінки не відповідав. 09.04.2012 року, він зустрівся з [PERSON] і той пообіцяв повернути гроші за шини на протязі трьох місяців в підтвердження чого написав боргову розписку. Однак до цього часу боргу не повернув. Посилаючись на вищезазначене та на приписи ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, які регулюють правовідносини при укладенні договорів позики та на приписи ст.ст.525, 526 ЦК України, які регулюють правовідносини при виконанні учасниками правовідносин взятих на себе зобов'язань, просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь борг у сумі 8000 гривень, 5000 гривень у відшкодування моральної шкоди та судові витрати. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до позивача [PERSON] про визнання договору позики недійсним. Обґрунтовуючи свої зустрічні позовні вимоги [PERSON], аналізуючи первісну позовну заяву посилається на те, що договір позики грошей між ним та [PERSON] не укладався, насправді грошей від [PERSON] він не отримував, а вказана розписка написана ним у зв'язку із іншими правовідносинами, які виникли між ним, як найманим працівником, з однієї сторони, та фізичною особою-підприємцем [PERSON], з іншої сторони. Ці обставини сам позивач за первісним позовом [PERSON] підтверджує та детально викладає у адресованій суду позовній заяві. Зокрема, в абзаці 1 другої сторінки позовної заяви позивач зазначає, що зробивши ревізію, він недорахувався товару на суму 8000 гривень. Продавець не заперечував. В абзаці 4 цієї ж позовної заяви, позивач стверджує, що борг виник ще до дати укладання та підписання розписки, тобто, до 09.04.2012 року. Тобто, позивач за первісним позовом [PERSON] визнає, що під час трудових правовідносин мала місце нестача товару на суму 8000 гривень, в якій, на його думку, винен він. Саме внаслідок цих обставин, під тиском з боку роботодавця [PERSON], ним 09.04.2012 року і була складена боргова розписка. Близько двох років він категорично відмовлявся складати розписку на неодноразовий тиск з боку [PERSON], так як не визнавав себе винним у нестачі і, більше того, ніяких коштів у [PERSON], ніколи не брав. Посилаючись на вищезазначене, просив суд визнати недійсним договір позики від 09.04.2012 року та стягнути з [PERSON] на його користь судові витрати. В судовому засіданні, позивач за первісним позовом, [PERSON], шляхом подання письмової заяви, зменшив позовні вимоги та змінив підставу позову. Посилаючись на ті ж фактичні обставини, що і в первісній позовній заяві, просив суд стягнути з відповідача 8000 гривень у відшкодування шкоди, спричиненої найманим працівником [PERSON] під час виконання трудових обов'язків. Від стягнення моральної шкоди, відмовився. Представник позивача повністю підтримав вимоги останнього. Представник відповідача змінені вимоги за первісним позовом не визнала посилаючись на те, що ані трудовий договір, ані договір про матеріальну відповідальність, як того вимагає чинне трудове законодавство, позивачем із [PERSON] не укладався, а акт інвентаризації не відповідає установленій формі. Просила задоволити зустрічну позовну заяву [PERSON] Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте в справі мається кілька заяв згідно з якими, він просив справу розглядати у його відсутність, змінені позовні вимоги не визнав та в своїх запереченнях, наданих суду в письмовій формі, зазначив, що між ним та позивачем ніколи не укладався письмовий трудовий договір як того вимагає чинне законодавство, а тому він і не брав на себе ніяких зобов'язань по реалізації товару у позивача. Суд, вислухавши позивача [PERSON] та його представника, представника відповідача, свідків, дослідивши письмові докази, вважає, що ані вимоги позивача за первісною позовною заявою, ані вимоги відповідача за зустрічною позовною заявою до задоволення не підлягають з наступних підстав. Позивач, згідно змінених позовних вимог, звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача шкоди, спричиненої найманим працівником під час виконання трудових обов'язків. Шкода полягала в нестачі автомобільних шин, які позивач передав відповідачу для реалізації. Як доказ нестачі шин, позивач надав суду накладну без номера, від 02.07.2010 року, згідно якої, відповідно до пояснень останнього, він передав відповідачу на реалізацію автомобільні шини на загальну суму 16010 гривень. Згідно іншої накладної, без номера, від 07-08.07.2010 року, наданої позивачем, останнім було прийнято від відповідача автомобільні шини на загальну суму 7950 гривень. Згідно акта інвентаризації від 07.07.2010 року, складеного позивачем та двома його товаришами, один із яких на той час працював у нього в автомайстерні, а інший, так як і він, був фізичною особою-підприємцем та вів окремо свою діяльність, було виявлено нестачу шин на загальну суму 8060 гривень. На жодному з цих документів немає підпису відповідача [PERSON] Як доказ визнання відповідачем спричиненої шкоди, позивач надав суду розписку відповідача, складену 09.04.2012 року, згідно якої останній позичив у нього 8000 гривень та зобов'язався їх віддати на протязі трьох місяців. В своїй зустрічній позовній заяві про визнання договору позики недійсним, відповідач [PERSON], заперечуючи факт укладення з позивачем договору позики, зазначив, що грошей за розпискою, він від [PERSON] не отримував, а вказана розписка підписана ним у зв'язку із іншими правовідносинами, які виникли між ним, як найманим працівником, з однієї сторони, та фізичною особою-підприємцем [PERSON], з іншої сторони. Згідно письмових заперечень відповідача, поданих пізніше на змінені позовні вимоги позивача, та пояснень його представника в судовому засіданні, трудових відносин у позивача та відповідача не було, останній не брав на себе ніяких зобов'язань щодо реалізації шин, а розписка написана під тиском позивача. Ствердження відповідача та пояснення його представника про те, що письмовий трудовий договір між сторонами не укладався, також підтвердили позивач та його представник. Відповідно до п.6 ст.24 КЗпПУ, додержання письмової форми трудового договору є обов'язковим, зокрема, при укладенні трудового договору з фізичною особою. Згідно з вимогами ст. 24-1 КЗпПУ, у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа або за нотаріальним дорученням уповноважена нею особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання. Беручи до уваги фактичні обставини справи, а саме: відсутність письмового трудового договору, укладеного між позивачем та відповідачем, відсутність належних доказів, які б підтверджували факт передачі позивачем відповідачу певної кількості товару, засвідчених підписом відповідача, відсутність акта інвентаризації товарно-матеріальних цінностей установленої форми, відсутність актів про відмову позивача від підпису двох останніх документів, та враховуючи вищезазначені норми трудового законодавства, суд вважає, що стягувати з відповідача на користь позивача шкоду, спричинену найманим працівником під час виконання трудових обов'язків, правових підстав немає. Тобто, в позові слід відмовити. При вирішенні даного спору, суд не бере до уваги пояснення свідків [PERSON] та [PERSON], які підписали акт інвентаризації, оскільки вони не є фахівцями в області бухгалтерії, а про нестачу товару дізнались від позивача. Окрім того, є близькими друзями позивача. Щодо позовних вимог відповідача за зустрічною позовною заявою про визнання договору позики недійсним, то вони, також не підлягають до задоволення. Позивач [PERSON], в судовому засіданні категорично заперечив факт укладення з відповідачем [PERSON] на підставі розписки від 09.04.2012 року договору позики та пояснив суду, що вона була написана відповідачем як доказ спричиненої шкоди, а не як доказ надання грошових коштів у позику. Зазначене, також підтверджується і в первісній позовній заяві, з якою позивач [PERSON] звернувся до суду та свідком [PERSON]. Тобто, при написанні зазначеної розписки, між сторонами не було правовідносин, які регулюються ст.1046 ЦК України, вони не мали наміру укладати договір позики, а тому і визнавати недійсним договір, який не укладався, правових підстав немає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати сторін відшкодуванню не підлягають. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed