Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про позбавлення її права користування жилим приміщенням. На обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що на підставі договору дарування від 29.05.2003 року він є власником будинку № 24 по вул. Горького в м. Гуляйполе Запорізької області. У вказаному будинку проживала сімя його сина. З дозволу позивача в будинку були зареєстровані відповідачка у справі [PERSON], як дружина сина, та їх старший син, онук позивача, [PERSON], [INFO]. Згодом шлюб між сином та відповідачкою у справі [PERSON] був розірваний. Невістка разом з меншим сином [PERSON], [INFO], 14 серпня 2014 року виїхала з будинку до своїх батьків. З цього часу відповідачка та менший онук [PERSON] проживають в будинку батьків відповідачки за адресою: Запорізька область, м. Гуляйполе, вул. Вільна, 2. Позивач неодноразово звертався до відповідачки з проханням виписатися із його будинку та зареєструватись за місцем фактичного проживання, але всякий раз відповідачка відмовлялась вирішити це питання в добровільному порядку. Позивач вважає, що він, як власник будинку, має законні права розпоряджатися ним на свій розсуд. На ньому лежить обовязок сплачувати вартість комунальних послуг. Оскільки відповідачка продовжує бути зареєстрованою в будинку позивача, вона перешкоджає останньому вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном. Крім того, той факт що відповідачка прописана у вказаному будинку суттєво впливає на можливість отримання субсидій, що суттєво впливає на матеріальний стан позивача та спричиняє йому фінансові збитки. Оскільки відповідачка вже не є членом сімї позивача, у вказаному житловому будинку вже понад рік не проживає, не приймає участі в утриманні будинку, позивач, посилаючись на ст. ст. 71, 72 ЖК України, просить позбавити її права користування житловим будинком, що є власністю позивача, для подальшого зняття її з реєстрації. Відповідачка [PERSON] подала суду заперечення на позов, в якому пояснила, що позовними вимогами позивача щодо втрати нею, матірю малолітньої дитини права користування будинком, зачіпаються законні права та інтереси дітей. З вказаного будинку вона не виселялася, в ньому знаходились і знаходяться її речі та речі дітей. Прохала в позові відмовити. Ухвалою суду від 13 січня 2016 року до участі у справі залучений орган опіки і піклування Гуляйпільської міської ради Запорізької області в якості третьої особи на боці відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] підтримали позов та викладені у ньому обставини. Відповідачка в судове засідання повторно не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення їй судових повісток (а.с. 70, 77), про причини неявки не повідомила, у зв'язку з чим суд, з урахуванням думки учасників процесу, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачки, на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи Гуляйпільського районного сектору управління державної міграційної служби України в Запорізькій області в судове засідання не зявився, суду надали заяву з проханням розглянути справу за відсутності представника. Представник органу опіки і піклування Гуляйпільської міської ради Запорізької області [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала, вважала, що визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: м. Гуляйполе, вул. Горького, 24, не порушуватиме прав малолітнього [PERSON], [INFO], оскільки він не зареєстрований у вказаному будинку, мешкає він разом зі своєю матірю і має всі умови для проживання та повноцінного розвитку. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника органу опіки та піклування, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на підставі договору дарування від 29 травня 2003 року є власником будинку за адресою: Запорізька область, м. Гуляйполе, вул. Горького, 24 (а.с.8-10). Згідно довідки виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради Запорізької області № 3721 (а.с.16), довідки депутата Гуляйпільської міської ради [PERSON] від 17 серпня 2015 року(а.с.17) та копій талонів реєстрації за місцем проживання, наданих за запитом суду Гуляйпільським РС УДМС в Запорізькій області (а.с.45,46) в будинку за адресою: м. Гуляйполе, вул. Горького, 24 зареєстровані та фактично проживають: [PERSON], [INFO] - власник будинку, його дружина [PERSON], [INFO]., син [PERSON], [INFO], онук [PERSON], [INFO], колишня невістка - [PERSON], [INFO], зареєстрована за вищевказаною адресою, але фактично не проживає з 14 серпня 2014 року (а.с. 16,17). Також судом зясовано, що 14.08.2014 року [PERSON] разом з малолітнім [PERSON], [INFO], виїхала з будинку за адресою: м. Гуляйполе, вул. Горького, 24, забравши свої речі, та переїхала проживати до своїх батьків за адресою: м. Гуляйполе, вул. Вільна, 2. Дані обставини підтверджені в судовому засіданні показами свідків та письмовими доказами. Так, допитаний в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] засвідчив, що він є сином позивача, відповідачка є його колишня дружина. 14 серпня 2014 року відповідачка забрала всі свої і дитячі речі та, разом з меншим сином [PERSON], залишила будинок і переїхала до своїх батьків. Перешкод у проживанні їй ніхто не чинив. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є хрещеною матірю [PERSON], дуже жалкує, що батьки [PERSON] розлучились і сімя розпалась. Старший син [PERSON] разом з батьком та дідусем і бабусею проживають в [INFO]. Відповідачка [PERSON] разом з меншим сином [PERSON] в серпні 2014 року забрала всі свої речі та виїхала до своїх батьків на вул. Вільна, 2. Вона (свідок) неодноразово відвідувала свого хресника [PERSON], бувала вдома у відповідачки за адресою: вул. Вільна, 2, де остання проживає разом з батьками та сином. З висновку органу опіки та піклування Гуляйпільської міської ради від 01.02.2016 року та актів обстеження умов проживання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], від 29.01.2016 р. ( а.с. 82-85), вбачається, що 18 вересня 2014 року шлюб між батьками дітей розірвано, але уже з 12.08.2014 року [PERSON] разом з меншим сином [PERSON] добровільно покинула будинок по вул. Горького, 24, де вони спільно проживали. Старший син [PERSON], за його власним бажаннями залишився проживати разом з батьком. Будинок по вул. Горького, 24, де мешкає неповнолітній [PERSON], в доброму технічному стані, з усіма господарськими спорудами. У [PERSON] окрема кімната, в якій є спальне місце та всі необхідні предмети побуту та першого вжитку. [PERSON] хворіє та потребує лікування. З мамою не спілкується. [PERSON] [PERSON] проживає з матірю [PERSON] за адресою: вул. Вільна, 2 без реєстрації. Будинок житловою площею 47,0 кв.м. належить чоловіку бабусі малолітнього [PERSON] В помешканні за вказаною адресою вул. Вільна, 2, де проживає малолітній, чисто, затишно, охайно. Дитина має необхідний одяг, взуття, предмети гігієни, є дитячі іграшки, що відповідають його віку. Матеріально забезпечує малолітнього [PERSON] його мати, яка отримує соціальну допомогу на дитину до 3-х років 1000 грн., аліменти. Таким чином, орган опіки та піклування дійшов висновку, що соціально-побутові умови проживання обох дітей рівноцінні, право дітей на проживання та користування житлом забезпечено, вони мають всі умови для повноцінного розвитку та забезпечення їх потреб. (а.с. 86-88). Крім того, адреса, за якою проживає відповідачка, зазначена нею самою в запереченні проти позову, яке подане до суду 22.10.2015 року (а.с.47-48). Частиною 1 ст.3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Позивач звернувся до суду за захистом своїх прав, як власник житла, з вимогою позбавити відповідачку права користування житловим приміщенням, з посиланням на норми ст.ст. 71, 72, 156, 163 ЖК України. Однак посилання позивача на норми статей ЖК України є безпідставними, оскільки згідно роз'яснень, викладених у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, ч.1 ст.405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сімї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення ст.405 ЦК. У цьому випадку положення ст.ст.71,72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Відповідно до ст.60 ЦПК України, сторони зобовязані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Суду доведено, що відповідачка не проживає на спірній жилій площі з серпня 2014 року. Перешкод у користуванні житлом позивач [PERSON] не чинив, остання залишила місце реєстрації добровільно, особисті речі і документи забрала. Будь-яких доказів на спростування даних обставин відповідач суду не надала. Домовленості між відповідачем та власником будинку про збереження за ним житла понад визначений ст. 405 ч.2 ЦК України строк, як і передбачених законом підстав для цього, судом не встановлено. Оскільки відповідач [PERSON] не проживає в будинку за адресою: м. Гуляйполе, вул. Горького, 24 більше 1 року без поважних на те причин, за відсутності будь-яких домовленостей із власником та законних підстав на збереження за нею житла, ніяких обовязків щодо утримання будинку не несе, вона втратила право користування жилою площею в даному будинку, та, в порядку ст. 405 ч.2 ЦК України, підлягає до визнання її такою, що втратила право користування житлом в судовому порядку. Стосовно забезпечення законних прав та інтересів неповнолітніх дітей, суд зазначає, що як задекларовано у ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумову розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Статтею 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років вільно обирає собі місце проживання, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Судом встановлено, що шлюб між батьками неповнолітнього [PERSON] та малолітнього [PERSON], якими є [PERSON] та [PERSON], розірвано 18.09.2014 року, про що свідчить копія рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 18.09.2014 року (а.с.13). Старший син [PERSON], зареєстрований та проживає разом з батьком [PERSON] у спірному будинку № 24 по вул. Горького в м. Гуляйполе, який належить на праві власності його дідусю - позивачу [PERSON] ( а.с.9). [PERSON] та його матір відповідачка [PERSON] фактично проживають з батьками останньої за адресою: вул. Вільна, 2 м. Гуляйполе, Запорізька область. Фактично всі сторони по справі проживають не за місцем своєї власності, проте це не суперечить нормам ст. 29 ЦК України, оскільки в цій статті немає прямої вказівки на те, що місце проживання фізичної особи повинно перебувати у неї на праві власності. Право малолітнього [PERSON] на проживання в спірному будинку є беззаперечним, проте, слід звернути увагу, що малолітня особа відповідно до ст. 31 ЦК України має часткову дієздатність, тому увесь спектр дієздатності за неї реалізують своїми діями законні представники, до яких відносяться батьки. В силу свого віку та дії приписів ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання малолітнього [PERSON] є місце проживання того з батьків з ким він проживає, оскільки батьки проживають окремо. В судовому засіданні не було встановлено жодних перешкод з боку інших осіб у можливості користування малолітнім [PERSON] будинком по вул. Горького, 24, спір між батьками щодо місця його проживання відсутній, з серпня 2014 року по даний час малолітній [PERSON] у спірному будинку не проживає, особистих речей його там не має, вибув з матірю [PERSON] на постійне місце проживання за адресою: [INFO], де за місцем мешкання дитини матірю створені належні умови для проживання та виховання хлопчика. Таким чином місцем проживання [PERSON], 11.06.2013 року є місце проживання його матері, а саме: м. Гуляйполе, вул. Вільна, 2, Запорізька область. Враховуючи зазначене, позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved