Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з даним позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме, квартирою [ADDRESS] В обґрунтування остаточно уточнених позовних вимог зазначає, що вона є наймачем спірної квартири на підставі особистого рахунку. Крім неї в квартирі зареєстровані також її син [PERSON] та її сестра [PERSON]. Остання в 1984 році зареєструвала шлюб та покинула спірне житлове приміщення, до 2005 року не проживала в спірній квартирі. В травні 2005 року вона приїхала, зареєструвалась у спірній квартирі та у вересні 2005 року виїхала до міста Севастополь. Навесні 2012 року відповідач повернулась до міста Маріуполь та стала мешкати в спірній квартирі, займаючи разом з матір'ю кімнату площею 10,5 кв.м., з якою мешкала однією сім'єю. На той час позивач мешкала також в спірній квартирі разом зі своєю сім'єю і відповідач не була членом її сім'ї. Після смерті матері, що сталась [INFO] року, відповідач до лютого 2016 року мешкала в квартирі [ADDRESS], але після скоєння крадіжки у лютому 2016 року покинула спірне житло, забравши всі свої речі та більше в ньому не мешкала. У неї залишились ключі від квартири, але вона більше у спірній квартирі не проживала. Вважає, що відповідач покинула житлове приміщення добровільно, без поважних причин не мешкає в ньому понад шість місяців, у зв'язку з чим втратила право користування спірним приміщенням. Посилаючись на діюче законодавство, просить визнати відповідача такою, що втратила право користування вказаною квартирою. [PERSON] та її представник, що діє на підставі договору про надання правничої допомоги, [PERSON] судовому засіданніпідтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Крім того, позивач не наполягає на стягненні з відповідача на її користь сплаченої суми судового збору. Відповідач у судовому засіданні визнала позовні вимоги [PERSON] та підтвердила той факт, що вона дійсно тривалий час не проживає в спірній квартирі з вланого розсуду, хоча і залишається там зареєстрованою, не сплачує комунальні послуги не утримує квартиру будь-яким чином. Також підтвердила той факт, що вона ніколи не була членом родини її сестри [PERSON]. Вона не заперечуває проти визнання її втратившею право користування квартирою [ADDRESS] оскільки вона там не проживає тривалий час. Представник відповідача, що діє на підставі договору про надання правничої допомоги, [PERSON] повністю підтримала в судовому засіданні думку відповідачки та не заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 24 листопада 1967 року [PERSON] (батько сторін) на підставі рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 24 листопада 1967 року було видано ордер № 20613 на квартиру [ADDRESS] для проживання з сімєю у складі чотирьох осіб. Відповідно до копії особового рахунку № [NUMBER] виданого ЖКП «Азовжитлокомплекс» 18.01.2017 у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], як орендар на підставі рішення районної адміністрації Маріупольської міської ради №57 від 28.02.2007, [PERSON], [INFO], як син орендаря, та [PERSON], [INFO], як сестра. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім'ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім'ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Особа, яка втратила право на жиле приміщення через тривалу відсутність, може повернутись в попередню жилу площу тільки у порядку ст.65 ЖК України (право наймача на вселення інших осіб у займане ним жиле приміщення). Як вбачається з акту складеного головою ЖКП «Азовжитлокомплекс» 21 вересня 2016 року, відповідач [PERSON], [INFO], не проживає за місцем реєстрації з лютого 2016 року. Відповідач не оспорює позовні вимоги [PERSON] щодо визнання особи втратившею право користування житловим приміщенням, а навпаки визнала їх у повному обсязі. Отже, враховуючи, що відповідач [PERSON] понад встановлені законодавством строки відсутня за місцем реєстрації, а також те що вона позовні вимоги визнала у повному обсязі, суд дійшов висновку про втрату останньою права користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS] та вважає можливим позов задовольнити. Що стосується судових витрат то позивач не наполягала стягнути з відповідача судовий збір, сплачений при зверненні до суду, тому суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Outcome: approved