Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача фізичної особи-підприємця [PERSON] ( надалі - ФОП [PERSON]) про розірвання договору № Ф142 , укладеного 23 червня 2012 р. між сторонами та стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 62 667 , 47 грн . Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим , що 23.06.2012 р. між ним та відповідачем ФОП [PERSON] було укладено договір Ф 142 на виготовлення , доставку та встановлення виготовленого комплекту меблів- кухні . Відповідно до умов договору строк виконання робіт настав 08.11.2013 р. , однак станом на зазначену дату відповідач не розпочав виготовлення та встановлення кухні , чим позбавив позивача можливості своєчасно переїхати до іншого помешкання та змусив його сплачувати кошти за комунальні послуги двох квартир , а саме квартири , в якій позивач проживав до укладення договору з відповідачем та квартири , в яку планував переїхати після встановлення кухні . Сума збитків позивача за оплату комунальних послуг за листопад-грудень 2013 р. , січень-березень 2014 р. склала 3 451 грн. 46 коп . Оскільки відповідач не виконав умови договору , позивач просить розірвати зазначений договір та стягнути з останнього на його користь суму основного боргу за договором у розмірі 49 787 ,00 грн , збиткі завдані невиконанням договору , які складаються з суми заборгованості із врахуванням індексу інфляції у розмірі 51 649 , 03 грн . вартості сплачених комунальних послуг у розмірі 3 451 ,46 грн . , пеню у розмірі 1 343, 98 грн . , 3% річних у розмірі 622 грн . та відшкодувати судові витрати . В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з обставин , що викладені у позовній заяві , зазначив про те , що за укладеним між ним та відповідачем договором він сплатив 47 890 грн. та додатково замовив мийку і її встановлення за що сплатив ще 1 897 грн. Загальна сума замовлення становила 49 787 грн . Відповідач зобов»язався виготовити та встановити кухню і мийку протягом 50-ти робочих днів від останнього платежу . Строк виконання робіт за договором мав настати 08.11.2013 р. Однак на вказану дату відповідач не приступив до виконання роботи , згодом повідомив позивача про те , що у них було викрадено обладнання і матеріали , а тому його замовлення відповідач передав субпідряднику [PERSON] Останній в подальшому повідомив позивача про те , що відповідач передав йому не всі кошти за договором і йому не вистачає коштів для оплати доставки і встановлення кухні . Позивач відмовився сплачувати додаткові кошти 3-ій особі , оскільки всі суми за договором були сплачені відповідачу. До квітня 2013 р. він телефонував [PERSON] , просив доставити та встановити кухню , після чого замовив виготовлення кухні у іншого виробника . Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав їх необґрунтованості , пояснила , що дійсно після укладення договору між позивачем та відповідачем на виготовлення меблів та проведеної оплати у відповідача виникли проблеми через крадіжку обладнання , у зв»язку з чим виконання робіт по виготовленню замовлення позивача було передано субпідряднику [PERSON] Останній виготовив меблі та привіз їх позивачу , однак позивач відмовився прийняти замовлення , посилаючись на те , що в комплекті була відсутня стільниця . Позивачу пояснили , що стільниця буде виготовлення після встановлення основного корпусу кухні та проведених замірів . Згодом позивач погодився на встановлення корпусу кухні , але [PERSON] попросив позивача сплатити вартість доставки меблів , на що позивач відповів відмовою . 3-я особа [PERSON] в судове засідання не з»явився , про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином . Справа розглядалась судами першої , апеляційної та касаційної інстанції . Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.04.2015 р. скасовані рішення Деснянського районного суду м. Києві від 24.09.2014 р. та рішення Апеляційного суду м. Києва від 27.11.2014 р. по вищезазначеній справі та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції . Судом встановлено , що 23.07.2012 р. між позивачем [PERSON] та відповідачем ФОП [PERSON] був укладений договір № Ф142 , відповідно до умов якого відповідач зобов»язується в порядку та на умовах , визначених у Договорі , виготовити за завданням замовника - [PERSON] продукцію (меблі), доставити виготовлену продукцію за адресою вказаною в договорі та виконати роботи зі встановлення меблів- кухні , а замовник зобов»язується прийняти та оплатити виготовлену продукцію , послуги з доставки та роботи зі встановлення продукції ( а.с. 10-15 ) . 26.09.2015 р. між позивачем та відповідачем була укладена додаткова угода до Договру № Ф142 , відповідно до якої змінено передплату за даним договором , загальна вартість продукції складає - 40 800 ,00грн , передплата - 28 600, 00 грн , доплата - 12200,00 грн . ( а.с.19 ) . 31.08.2013 р. між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору № Ф142 у зв»язку із змінами замовленої продукції ( а.с. 20 ) . З долучених до матеріалів справи квитанцій вбачається , що грошові кошти за договором № Ф 142 були сплачені позивачем у повному обсязі 31.08.2013 р. ( а.с. 2 ). Відповідно до п. 3.1.4 договору № Ф 142 , виконавець зобов»язаний приступити до виконання робіт ( виготовлення продукції ) , передбачених цим договором , після підписання замовником комп»ютерної моделі продукції та отримання від замовника в повному обсязі грошових коштів . Згідно з п. 8.1 договору № Ф 142 , виконавець з врахуванням положень п. 3.1.4 договору , виконує роботи в строк 50 робочих днів . Виходячи з умов укладеного договору та дати сплати позивачем грошових коштів за договором , строк виконання робіт за договором мав настати 08.11.2013 р . Відповідно до п.3.2.4 договору № Ф142 , замовник зобов»язаний підписати акт здачі -приймання робіт . У випадку безпідставної або необґрунтованої відмови замовника від підписання акту про прийняття робіт з монтажу та викладення ним своїх зауважень щодо якості робіт з монтажу продукції , про це зазначається в акті , що складається працівниками , які виконують установку продукції та замовником ( за його бажанням) . Односторонній акт виконавця , в даному випадку , має юридичну силу та є достатнім доказом належного та якісного монтажу продукції виконавцем . В судовому засіданні позивач пояснив , що станом на 08.11.2013 р. замовлення позивача відповідачем виготовлено не було та останнього було усно повідомлено , що причиною невиконання є викрадення у відповідача необхідного для роботи обладнання . 15.11.2013 р. на адресу позивача надійшов лист , в якому відповідач зазначив позивачу про причини , які унеможливлюють виконання договору в установлений строк та повідомив позивача про те , що для виконання замовлення позивача між відповідачем та ФОП [PERSON] укладений договір субпідряду ( а.с. 163-164 ) . З матеріалів справи вбачається , що 25.09.2013 р. між відповідачем ФОП [PERSON] (замовник ) та [PERSON] ( виконавець) був укладений Договір № 142 за умовами якого виконавець зобов»язався в порядку та на умовах зазначених в договорі виготовити за завданням замовника продукцію ( меблі) , доставити виготовлену продукцію за адресою позивача та виконати роботи зі встановлення виготовленого комплекту меблів ( а.с. 99-106 ) . В судовому засіданні позивач зазначив про те , що відповідач не виконав умови укладеного договору , допустив істотне порушення останніх , а тому він просить розірвати договір № Ф142 та відшкодувати йому понесені витрати . Представник відповідача в судовому засіданні пояснила , що 3-я особа [PERSON] своєчасно виконав замовлення позивача та здійснив доставку меблів , однак позивача відмовився їх отримувати через власне нерозуміння технологічного процесу виготовлення меблів . Як на підтвердження зазначеної обставини посилався на акт здавання - приймання виготовленої продукції від 26.10.2013 р. ( а.с. 48 ) . Разом з тим , вищезазначений акт не може бути прийнятий судом як належний доказу у справі , що свідчить про відмову позивача від отримання замовлення , оскільки 3-я особа ФОП [PERSON] не являвся стороною укладеного між позивачем та відповідачем договору № Ф 142 , а тому зазначений документ не є належним доказом в розумінні п.3.2.7 зазначеного договору . Листом від 10.12.2014 р. позивач звернувся до відповідача , в якому вимагав виконати зобов»язання за договором № Ф142 в строк до 24.12.2014 р. ( а.с. 156 ) . В судовому засіданні представник відповідача зазначила про те , що замовлення позивача щодо виготовлення кухні виконано у повному обсязі . На підтвердження зазначеної обставини посилається на пояснення сторін та долучений в судовому засіданні фотознімок фасадів замовлення . Позивач в судовому засіданні зазначив про те , що йому невідомо в якому обсязі виготовлено його замовлення та він не може стверджувати , що фасади на фотознімку ,який надав представник відповідача є фасадами та елементами саме його кухні , а не іншого замовлення . Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу , інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться . Статтею 525 ЦК України передбачено , що одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається , якщо інше не встановлено договором або законом . Відповідно до ст. 651 ЦК України , договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках , встановлених договором або законом . Істотним є таке порушення стороною договору , коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того , на що вона розраховувала при укладенні договору . Відповідно до ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов»язання сторін припиняються . Якщо договір змінений або розірваний у зв»язку з істотним порушенням договору однією із сторін , друга сторона може вимагати відшкодування збитків , завданих зміною , або розірванням договору . Відповідно до ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка , що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання . Правовідносини , що виникли між сторонами , врегульовані ст. 865 ЦК України , відповідно до якої підрядник , який здійснює підприємницьку діяльність , зобов»язується виконати за завданням фізичної особи ( замовника) певну роботу , призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб , а замовник зобов»язується прийняти та оплатити виконану роботу . До відносин за договором побутового підряду , не врегульованих цим Кодексом , застосовується законодавство про захист прав споживачів . Відповідно до ст. 10 Закону України « Про захист прав споживачів » споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт ( надання послуг) і вимагати відшкодування збитків , якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов»язань за договором , або виконує роботу так повільно , що закінчити її у визначений строк стає неможливим . Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт ( понад сімдесят відсотків загального обсягу ) вже було виконано , споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуг або робіт , що залишилася . Відповідно до ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини , які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб , які беруть участь у справі виникає спір . Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях . В судовому засіданні встановлено , що відповідач своєчасно не приступив до виконання обов»язків за укладеним договором та не надав суду належних доказів , які б свідчили про те , що замовлення позивача було виконано, у тому числі понад 70% загального обсягу та доказів того , що позивач відмовився від отримання замовлення . За викладених обставин , суд приходить до висновку про обгрунтованість посилання позивача про те , що відповідачем було допущено істотні порушення умов укладеного між ними договору № Ф142 , а тому останній на вимогу позивача підлягає розірванню . З відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені позивачем кошти за вказаним договором у розмірі 49 787, 00 грн . та пеня відповідно до умов укладеного договору у розмірі 1 343 грн. 98 коп . Решта вимог позову є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору , пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що складає 511 грн. 31 коп . На підставі викладеного ,

Outcome: partial