Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до Великобузівської сільської ради Шишацького району Полтавської області про визнання за ним права власності на спадкове майно померлого [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначив, що є спадкоємцем за заповітом після померлого 07 серпня 2014 року [PERSON], який постійно до дня смерті проживав у [INFO]. Спадкове майно померлого складається із житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований по вул. Корольова, 9 у с. Тищенки Шишацького району Полтавської області. Вказаний будинок станом на 01.07.1990 року відносився до колгоспного двору, членами якого були подружжя [PERSON] та [PERSON]. Після смерті 01 квітня 2013 року [PERSON] її чоловік [PERSON] успадкував належну їй частину будинку та став одноосібним власником будинку, але за життя не зміг оформити його на своє імя. Для одержання свідоцтва про право на спадщину померлого [PERSON] його спадкоємець [PERSON], який до цього прийняв спадщину належним чином, звернувся до приватного нотаріуса [PERSON], але у видачі свідоцтва йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно на імя померлого. В звязку з вищевикладеним, посилаючись на норми ЦК та ЦПК України позивач звертається за захистом своїх прав до суду та просить визнати за ним право власності, в порядку спадкування за заповітом, на спадкове майно у вигляді будинку в цілому. Позивач та його представник в судове засідання не зявились, до суду надали заяви про підтримання позовних вимог та розгляд справи без їх участі. Представник відповідача Великобузівської сільської ради Шишацького району Полтавської області в судове засідання не зявився, на адресу суду надіслав заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що визнання позову всіма відповідачами не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, є безумовним, а тому позов підлягає задоволення виходячи з наступного. 01 квітня 2013 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її смерть 1-КЕ № 235786, виданим виконавчим комітетом Великобузівської сільської ради Шишацького району Полтавської області 03 квітня 2013 року, актовий запис № 9 (а.с.28). Згідно довідки Великобузівської сільської ради Шишацького району Полтавської області від 25.06.2015 року № 02-30/470 останнім місцем проживання [PERSON] було с. Тищенки Шишацького району Полтавської області. Разом з нею проживав чоловік [PERSON] (а.с. 7). Згідно постанови приватного нотаріуса Шишацького районного нотаріального округу [PERSON] від 02 червня 2015 року № 316/02-13 після смерті [PERSON] заводилась спадкова справа № 98/2013, номер у спадковому реєстрі 54247483. Спадкоємцем за законом після померлої був її чоловік [PERSON], який прийняв спадщину згідно ст. 1268 ЦК України. Свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину житлового будинку, що розташований по вул. Корольова, 9 у с. Тищенки Шишацького району Полтавської області не видавалось (а.с.17). 07 серпня 2014 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КЕ № 279973, виданим повторно 03 жовтня 2014 року виконавчим комітетом Великобузівської сільської ради Шишацького району Полтавської області 03 квітня 2013 року, актовий запис № 19 (а.с.5) Померлий залишив заповіт, посвідчений 12 березня 2013 року приватним нотаріусом Шишацького районного нотаріального округу [PERSON], за реєстровим номером 120, згідно якого усе належне йому майно заповідав [PERSON] (а.с.6) При вивченні спадкової справи № 139/2014 після померлого [PERSON] судом встановлено, що спадкоємець [PERSON] вчасно прийняв спадщину подавши у встановлений строк нотаріусу заяву про це. Інші спадкоємці, що прийняли спадщину чи претендують на неї відсутні (а.с.25-27). Спадковий будинок, на якій претендує позивач згідно технічного паспорту ПП Миргородське підприємство технічної інвентаризації та експертиз (інвентарний номер 4128) розташований по вул. Корольова, 9 у с. Тищенки Шишацького району Полтавської області та складається з житлового будинку 1986 року побудови загальною площею (з урахуванням літніх приміщень) 64,6 кв.м., жилою площею 38,0 кв.м. (літ. А-1,а), погребу (літ.- Б), сараю (літ.- В), вбиральні (літ. Г), гаражу (літ. - Д, д), літньої кухні (літ. - Е,е), колодязя (№1) (а.с. 10-12). Згідно довідки Полтавського БТІ «Інвентаризатор» від 20.02.2015 № 1254 реєстрація права власності по вул. Корольова, 9 у с. Тищенки Шишацького району Полтавської області не проводилась (а.с.16). Відповідно до довідки виконкому Великобузівської сільської ради Шишацького району Полтавської області від 13.10.2014 № 02-30/526 домоволодіння, яке розташовано по вул. Корольова, 9 в с. Тищенки Шишацького району Полтавської області згідно погосподарської книги № 8, особовий рахунок № 412, станом на 01.07.1990 року відносилось до колгоспного двору. Членами колгоспного двору на 01.07.1990 року є: голова двору [PERSON], [INFO] та дружина [PERSON], [INFO] (а.с.9). Як встановлено судом із змісту технічного паспорту спадковий будинок разом з усіма господарськими спорудами були побудовані 1986 році (а.с.12). В звязку з чим, розглядаючи спірні правовідносини, суд керується й тими нормами права, які існували на час їх виникнення. Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу Української РСР 1963 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20 із змінами і доповненнями, щодо роз'яснення ст.ст. 17, 18 Закону України «Про власність» вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Пунктом 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, було визначено, що будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, не підлягають реєстрації. Згідно ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обовязок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про те, що наявність відповідного запису у погосподарській книзі № 8, особовий рахунок № 412 Великобузівської сільської ради Шишацького району Полтавської області (а.с.9) є належним документом, що підтверджує право спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по Корольова, 9 у с. Тищенки Шишацького району Полтавської області та який станом на 01.07.1990 відносився до колгоспного двору, наступних громадян: [PERSON] та [PERSON]. На період будівництва житлового будинку, яке здійснено в 1982 році, введення об'єкту до експлуатації потрібно не було, що підтверджено листом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.1999 року № 12/5-126, яким роз'яснюється процедура реєстрації об'єктів нерухомості збудованих до 05.08.1992 року. Крім того, на даний час не можливо прийняти будинок в експлуатацію згідно умов «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461, тому що інспекцією ДАБК не видавалося дозволу на проведення будівельних робіт, а забудовник [PERSON], який був головою колгоспного двору помер, ще 07.08.2014 року. Будинок з моменту побудови і до цього часу знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер. Придатність будинку для проживання та належність його спадкодавцю на час його смерті та іншим членам його родини ніким не оспорюєтся. Постановою приватного нотаріуса Шишацького районного нотаріального округу [PERSON] від 02 червня 2015 року № 316/02-13 спадкоємцю [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою Полтавська область, Шишацький район, с. Тищенки, вул. Корольова,9 в звязку з відсутністю відповідних правовстановлюючих документів на будинок на імя спадкодавця [PERSON] (а.с.17). Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України однією із підстав припинення права власності є смерть власника. Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 112 ЦК УРСР майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. З врахуванням приписів ст. 112 ЦК УРСР 1963 року та ст. 355 ЦК України спірний будинок належав членам колгоспного двору: [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, оскільки визначення частки кожного з них не проводилось. При цьому, в разі визначення частки співвласників даного будинку, кожна з вказаних осіб мала би право власності на 1/2 його частину. Таким чином, успадкувавши після смерті своєї дружини [PERSON] частку, яка б належала останній в разі її визначення у спільному сумісному майні у вигляді спірного житлового будинку, з врахуванням частки, яка б належала йому в разі її визначення, спадкодавець [PERSON], на час смерті, був одноосібним власником житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: Полтавська область, Шишацький район, с. Тищенки, вул. Корольова, 9, але належним чином вказане право на своє імя за життя не оформив. Успадкувавши після смерті [PERSON] належний йому житловий будинок, спадкоємець (позивач) [PERSON] позбавлений можливості оформити вказане майно на своє імя через відсутність правовстановлюючих документів на імя спадкодавця, що є перешкодою для реалізації позивачем права власності на спадкове майно. Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою. Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно бути позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved