Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя та стягнення грошової компенсації належної їй частки у спільному майні подружжя в розмірі 97500 гривень. В обгрунтування позову [PERSON] посилається на те, що 29 листопада 2003 року між нею та відповідачем, [PERSON], у відділі реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Харкова було зареєстровано шлюб, актовий запис № 529. Від шлюбу є двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Харківського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2015 року по справі № 635/8238/15-ц шлюб між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] було розірвано. Під час перебування у шлюбі ними було набуте спільне майно - автомобіль: Нуundai Н1 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]. При цьому, вищезазначений автомобіль був зареєстрований на ім'я відповідача. Відповідач категорично відмовляється вирішувати спір щодо поділу майна мировим шляхом, заявляючи, що автомобіль був придбаний ним та належать йому, в зв'язку з чим вона змушена звернутися з даним позовом до суду за захистом своїх порушених прав. В судовому засіданні позивач [PERSON]. позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON]- [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала ,посилаючись на його необґрунтованість. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З представлених доказів, наявних у матеріалах справи, вбачається, що 29 листопада 2003 року між нею та відповідачем, [PERSON], у відділі реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Харкова було зареєстровано шлюб, актовий запис № 529. Рішенням Харківського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2015 року по справі № 635/8238/15-ц шлюб між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] було розірвано. За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не значено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 Сімейного кодексу України передбачено, майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Згідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна,. що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості частки. Таке ж право співвласників передбачено і ч. 3 ст. 358 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи під час перебування у шлюбі сторонами 02.08.2014 року було набуте спільне майно - автомобіль: Нуundai Н1 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]., який був зареєстрований на ім'я відповідача [PERSON] Згідно наданих Територіальним сервісним центром №6341 даних спірний автомобіль Нуundai Н1 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]., згідно довідки-рахунку № ААЕ570138 від 18.11.2015.року - 20.11.2015 року був перереєстрований на [PERSON], а 01.12.2015 року на [PERSON] Аналізуючи пояснення позивача [PERSON], що відповідачем [PERSON] спірний автомобіль був реалізований без її згоди, а отримані від його реалізації кошти витрачені відповідачем на його потреби,суд находить безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того позивачем [PERSON] в судовому порядку визнання такої угоди недійсною не порушувалося. За таких обставин,з урахуванням наданих сторонами доказів, суд не находить підстав для задоволення заявленого [PERSON] позову. На підставі ст. ст. 60,70, 71 Сімейного кодекс України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» ,

Outcome: dismissed