Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення заборгованості за договором оренди і свої вимоги мотивує тим, що між ним та відповідачем ФОП [PERSON] укладено договір оренди, за яким останньому передано у строкове платне користування меблі. Однак, відповідач не виконує взяті на себе зобов»язання зі сплати орендної плати за користування даним майном, у зв»язку з чим виникла заборгованість, яку і просить стягнути в судовому порядку. Під час слухання даної справи, відповідач проти вимог заперечував і звернувся з окремим позовом до Ковпаківського районного суду міста Суми про визнання недійсним вищезазначеного договору оренди, який розглядався в межах цивільної справи № 592/3295/16-ц. На час розгляду справи № 592/3295/16-ц, провадження у даній справі було зупинено за клопотанням відповідача 12.04.2016 року. 10 квітня 2017 року Апеляційним судом Сумської області прийнято ухвалу по справі №592/3295/16-ц, якою залишено без змін рішення Ковпаківського районного суду міста Суми про відмову у визнанні недійсним договору оренди, у зв»язку з чим провадження в даній справі було відновлено 21.04.2017 року. 10.05.2018 року провадження у даній справі було зупинено знову в зв»язку з подачею до Ковпаківського районного суду м. Суми позову Фізичної особи - підприємця [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору оренди рухомого майна недійсним. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 березня 2018 року в задоволення позову було відмовлено. Постановою 12.06.2018 року Апеляційного суду Сумської області рішення залишено без змін, в зв»язку з чим провадження в даній справі було відновлено 31.08.2018 року. Позивач [PERSON], його представник [PERSON] належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду даної справи. До суду не з»явилися. Представник надав суду заяву про слухання справи у його відсутність, позов підтримує повністю, просить суд його задоволити. Відповідач [PERSON], його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали повністю і пояснили суду, що ніякого договору оренди майна відповідач з позивачем не укладали, а тому просить суд в позові відмовити повністю. Суд, вислухавши позивача [PERSON], його представника [PERSON], вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню виходячи з наступного: Судом при розгляді справи встановлено, що 01.07.2013 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір оренди, за яким останній отримав у строкове платне користування меблі з метою обладнання аптечного закладу по [ADDRESS], що підтверджується копією договору оренди (а.с.87-89). Факт передачі позивачем даного майна у користування відповідачу підтверджується актом приймання-передачі від 01 липня 2013 року, в якому наведено конкретний перелік такого майна із визначенням вартості кожного окремо (а.с.90-91). При дослідженні даних документів, судом встановлено, що зазначений договір оренди та акт приймання-передачі скріплені печаткою відповідача ФОП [PERSON] та підписані його уповноваженим представником - [PERSON], яка при укладені даного правочину діяла на підставі виданої їй довіреності від 14.06.2013 року, посвідченої приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON] та скріплені печаткою самого відповідача. Вказана довіреність видана строком на 3 роки та її змістом підтверджено повноваження [PERSON] на укладення від імені ФОП [PERSON] вищезазначеного правочину. Доказів на підтвердження скасування довіреності на момент укладення даного правочину відповідачем не надавалися та про можливе їх існування суд не повідомлявся (а.с.12). Отже, на підставі даного договору у сторін виникли взаємні права та обов»язки. Зокрема, за умовами даного договору, викладеними в п. 3.1 та п. 3.2, сторони узгодили, що розмір місячної орендної плати за користування майном становить 6000,00 гривень з можливістю щомісячного коригування даної суми на індекс інфляції, нарахування якої починається з дня підписання сторонами акту приймання передачі. При цьому, як зазначено в п. 3.3 вищезазначеного договору, відповідач взяв на себе зобов»язання самостійно здійснювати щомісячну сплату орендної плати за користування майном не пізніше 05 числа кожного місяця. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням ЦК, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Разом з тим, станом на день подання позову, передане за даним договором майно продовжує перебувати у фактичному користуванні відповідача, який з моменту укладення даного договору ухиляється від взятого на себе зобов»язання по щомісячній сплаті позивачу орендної плати. Загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем з орендної плати за користування майном за період з 01 липня 2013 року по 01 листопада 2013 року становить 168000,00 гривень. Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов»язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно ч. 1 та ч. 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму та яка має вноситися щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Доказів про можливу часткову оплату позивачу зазначеної суми заборгованості, відповідачем до суду не надано, а тому суд з огляду на вказані норми права та фактичні обставини справи не вбачає правових підстав для звільнення відповідача від виконання взятих на себе зобов»язань за зазначеним договором оренди та сплати заборгованості з орендної плати. В розумінні ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідач не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що договір оренди є недійсним. Більш того, в межах інших цивільних справ № 592/3295/16-ц, Апеляційним судом Сумської області прийнято ухвалу від 10 квітня 2017 року, якою залишено без змін рішення Ковпаківського районного суду міста Суми про відмову ФОП [PERSON] у визнанні недійсним договору оренди від 01 липня 2013 року. Постановою від 12.06.2018 року Апеляційного суду Сумської області рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 березня 2018 року залишено без змін за позовом Фізичної особи - підприємця [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору оренди рухомого майна недійсним. Суд також погоджується з доводами позивача і в частині наявності правових підстав для стягнення на його користь з відповідача неустойки за час безпідставного користування орендованим майном. Розділом 6 Договору визначено, що строк його дії ставить з 01 липня 2013 року по 01 вересня 2015 року, при цьому відповідач має переважне право перед іншими особами на укладення даного договору на новий строк, але за умови належного виконання зобов»язань за даним договором та повідомлення позивача про наявність такого наміру за 1 місяць до спливу його строку. Однак, встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов»язань за даним договором, як і не надання доказів своєчасного сповіщення позивача про намір продовжити договірні відносини позбавляє його права скористатися зазначеним переважним правом на продовження договірних відносин, а тому майно мало бути передане по закінченню строку дії договору. Однак, як встановлено судом, відповідач по закінченню строку договору не виконав взятого за себе зобов»язання, встановленого п. 2.2 Договору, стосовно повернення орендованого майна за актом приймання-передачі. Необхідність виконання відповідачем даного зобов»язання також визначено ч. 1 ст. 785 ЦК України, згідно до якої, у разі припинення договору найму наймач зобов»язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Невиконання відповідачем даного зобов»язання згідно ч. 2 даної статті є підставою для нарахування йому неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Враховуючи, що доказів своєчасного повернення орендованого майна відповідачем не надано, то позовні вимоги про стягнення неустойки за період безпідставним користування таким майном, а саме з 02 вересня 2015 року по 02 листопада 2015 року, у розмірі 24000,00 гривень є законними та обґрунтованими. Також суд з огляду на положення ст. 625 ЦК України, погоджується із правомірність нарахування відповідачу трьох відсотків річних внаслідок несвоєчасного виконання ним грошового зобов»язання зі сплати заборгованості з орендної плати у розмірі 156000,00 гривень протягом періоду з 02 вересня 2015 року по 02 листопада 2015 року у розмірі 794,96 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 1927 гривень 95 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved