Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом (згодом уточненим) до [PERSON] , який мотивувала тим, що від шлюбу з відповідачем, що був розірваний в квітні 2014 року, має доньку - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Позивач дбає про доньку, її здоров`я, намагається забезпечувати її повноцінний розвиток. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Донька має ряд захворювань. Хвороби було діагностовано в медичних установах м. Москва, тими ж медичними установами була рекомендована і операція з видалення черевної грижі. У зв`язку з тривалим лікуванням дитини, позивач уклала договір з приватним закладом додаткової освіти в м. Москва Російської Федерації. З метою лікування дитини позивач виїхала до м. Москва до розірвання шлюбу, при цьому нею було отримано дозвіл на вивезення дитини за кордон від відповідача. В даний час, у зв`язку з агресивною поведінкою відповідача щодо позивача і дитини, а також повною відсутністю контакту з ним, отримання дозволу батька на виїзд дитини за кордон стає практично неможливим. Позивач має фінансові можливості для лікування доньки за кордоном та не може це зробити з причини відмови відповідача надати дозвіл на тимчасовий виїзд доньки за кордон. При цьому, відповідач постійно виїжджає разом зі своєю новою жінкою до м. Липецьк Російської Федерації. З огляду на це позивач зазначає, що така поведінка відповідача та ставлення до його доньки є нелогічною, так як сам він може їздити за кордон по своїх справах, а для позивача з донькою виїзд з метою лікування, з його точки зору є неприпустимим. Посилаючись на вказане, просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон України до Російської Федерації дитині - [PERSON] , [INFO] , громадянки України, без згоди та супроводу батька [PERSON] , [INFO] , громадянина України, у супроводі матері дитини [PERSON] та надати дозвіл на виготовлення матір`ю дитини проїзного документу дитини. Період виїзду позивач зазначила - з моменту прийняття рішення по 31 грудня 2019 року. В судове засідання позивач та її представник не з`явились. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання жодного разу не з`явився, про дату, місце і час судових засідань був повідомлений належним чином, на підтвердження поважності причин неявки доказів не надав, відзиву на позов також не надав. З огляду на зазначене суд ухвалив рішення про розгляд справи в заочному порядку. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, надала заяву про слухання справи без її участі, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. В заяві представник третьої особи зазначила, що виїзд за кордон для лікування повністю відповідає інтересам дитини. Наразі дії відповідача прямо суперечать інтересам дитини, її фізичному, моральному здоров`ю та розвитку. Зважаючи, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Шосткинської міської ради зазначила, що не має заперечень щодо задоволення позовних вимог позивача. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 11 квітня 2016 року. Сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого 20 листопада 2012 року серія [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка Шосткинського міськрайонного управління юстиції у Сумській області (а.с. 13). На підтвердження необхідності лікування доньки [PERSON] позивач надала медичні довідки та іншу медичну документацію, що стосується стану здоров`я дитини, договори про надання оплатних медичних послуг № 98163477 від 21 листопада 2016 року, укладений позивачем з ФГБУ «9 ЛДЦ» Міноборони Росії та №313131 від 12 серпня 2017 року, укладений позивачем з ТОВ «СМ-Доктор» м. Москва, договір про надання платних освітніх послуг (а.с. 14, 16, 17, 18-21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31, 32, 33). Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, що встановлено законом. Згідно з п. 2 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про права людини кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч.7, ч. 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. У відповідності до ч. 2, ч. 4 ст. 150 цього Кодексу батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані поважати дитину. Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків має ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Частиною 3 ст. ст. 313 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до пп. 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57 (зі змінами) виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до п. 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 231 від 31 березня 1995 року, оформлення паспорта або проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон. Статтею 3 Конвенції про права дитини, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Зважаючи на вищевикладене, враховуючи, що позивач просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини в конкретний проміжок часу та до конкретно визначеної держави прямування, що відповідає вимогам діючого законодавства, а відповідач (батько дитини) ухиляється від надання добровільної згоди на виїзд дитини за кордон та оформлення проїзного документу, суд, з метою додержання інтересів дитини, вважає необхідним задовольнити позов в повному обсязі. При визначенні періоду, на який судом надається дозвіл на виїзд дитини за кордон, суд бере до уваги період, потягом якого рішення не набуде законної сили, та вважає необхідним визначити період можливого виїзду дитини за кордон з дня набрання рішенням законної сили і до 31.12.2019 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved