Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 152\~440 (сто пятдесят дві тисячі чотириста сорок) гривень та 20 000 (двадцять тисяч) гривень в якості відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що під час досудового розслідування кримінальної справи за № 01201000017, при проведенні особистого обшуку в нього було вилучено, грошові кошти у розмірі 9 200 (девять тисяч двісті) доларів США, які, незважаючи на наявність ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 06.02.2014 р. по справі № 522/1397/14-к про повернення грошей на момент звернення до суду не повернуто. До розгляду справи по суті позивач змінив предмет позову та просив повернути з незаконного володіння відповідача фотографії із його зображенням 2 шт., фотоальбом з фотографіями із його зображенням у кількості приблизно 90 шт., ніж у чохлі з написом «Злотоуст»; ніж у чохлі виробництва підприємства «Кизляр» з малюнком акули на клінку, посилаючись на те, що зазначене майно також було вилучено під час досудового розслідування кримінальної справи за № 1527/1-208/11, при проведенні обшуку у його квартирі та автомобілі, які, незважаючи на наявність ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 06.02.2014 р. по справі № 522/1397/14-к про повернення майна на момент звернення до суду не повернуто. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання позивач повідомлявся належним чином, згідно наданої до суду письмової заяви представник позивача просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити, не заперечує проти постановлення заочного рішення. Представник відповідача у судове засідання не з'явилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справу у відсутності представника відповідача до суду не надходило. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі суттєві обставини справи та перевіривши їх наявними доказами, суд вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що у лютому 2010 року СУ ГУМВС України в Одеській області порушило стосовно [PERSON] та інших кримінальну справу № 01201000017 за ознаками ч. 5 ст. 191 КК України, за фактом розкрадання нафтопродуктів з ЗАТ «СИНТЕЗ\~ОЙЛ». Під час досудового розслідування справи згідно постанов слідчого було накладено арешт на належне позивачу майно. 13 лютого 2010 року за місцем проживання позивача при проведенні обшуку було вилучено належне йому майно, зокрема, фотографії із зображенням позивача 2 шт., фотоальбом з фотографіями (приблизно 90 (девяносто) шт.). При обшуку в автомобілі позивача були вилучені 2 (два) ножа, а саме ніж у чохлі з написом «Злотоуст»; ніж у чохлі виробництва підприємства «Кизляр» з малюнком акули на клінку. Детальний опис ножів та чохлів зазначений у копії висновку експерта № 380 від 07.04.2010 р. по кримінальній справі № 01201000017, що наявний у матеріалах справи. Зазначена кримінальна справа № 01201000017 розглядалась по суті Суворовським районним судом м. Одеси, у ході розгляду справи їй присвоєно номер № 1527/1-208/11. Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 30.08.2012 року кримінальну справу відносно позивача за № 1527/1-208/11 направлено прокурору Одеської області для проведення додаткового розслідування. 19.06.2013 року зазначена кримінальна справа СУ ГУМВС України в Одеській області внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013170110001178 за ознаками складу злочину, передбаченого ст. 191 ч. 5 КК України. Постановою слідчого Калічевського В.К. від 29.11.2013 року [PERSON] було відмовлено в задоволенні його клопотання стосовно скасування арешту з майна та повернення його у рамках кримінального провадження № 012010000170110001178. Зазначену постанову позивач оскаржив до Приморського районного суду м. Одеси. 06 лютого 2014 року Приморський районний суд м. Одеси постановив ухвалу по справі № 522/1397/14к за скаргою [PERSON] та [PERSON] на постанову слідчого Калічевського В.К. від 29.11.2013 року та бездіяльність слідчого, повязану з нездійсненням процесуальних дій по скасуванню арешту та поверненню майна, якою, крім іншого, зобовязав слідчого повернути позивачу його речі, зокрема, фотографії із його зображенням 2 шт., фотоальбом з фотографіями, 2 ножа у чохлах. Після постановлення Приморським районним судом м. Одеси вищезазначеною ухвали, позивач неодноразово звертався із заявами як до старшого слідчого відділу СУ ГУМВС України в Одеській області старшого лейтенанта міліції [PERSON], так і до Прокуратури Одеської області про повернення його майна. Проте на час розгляду справи речі [PERSON] не повернуті. Як вбачається з листів Прокуратури Одеської області від 24.03.2014 р. та від 15.09.2014 року і листів СУ ГУМВС України в Одеській області від 29.07.2014 р. та від 30.10.2014 р., належних заходів щодо повернення фотографій та фотоальбому даними органами не здійснено. За змістом ст. 190 ЦК України фотографії, фотоальбом та ножі вважаються майном. Відповідно до положень ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала; положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події; положення цієї глави застосовуються також до вимог про: витребування майна власником із чужого незаконного володіння; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Статтею 1213 ЦК України передбачений обовязок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі . Як зазначено в ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодуванню підлягає шкода, спричинена процесуальними діями, що обмежують права громадян. Згідно ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується (повертається), зокрема, майно вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт. Враховуючи наведені норми чинного законодавства, суд погоджується з доводами позивача та вважає вимогу про витребування речей у відповідача правомірною. У зв'язку з протиправними діями відповідача, що полягає у невжитті заходів, щодо повернення [PERSON] вилученого майна та у невиконанні ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 06.02.2014 р., позивач був вимушений понести судові витрати. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. У відповідності до п. 1.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовних заяв майнового характеру, судовий збір сплачується у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Позивачем, в порядку ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, при подачі позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 1451,00 грн. (квитанція № 2110052 від 22.01.2015 р.). Проте, до розгляду справи по суті, позивач змінив предмет позову, внаслідок чого зменшився розмір позовних вимог. Враховуючи ціну майна, ціна позову склала 5120 грн. Виходячи саме з такої ціни позову, позивачем визначався розмір судового збору, що підлягав сплаті, а саме 243,60 грн. Як було зазначено вище, при зверненні до суду з позовом позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1451,00 грн. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду, у тому числі, в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Оскільки, при зверненні з позовною заявою про витребування майна із чужого незаконного володіння, розмір позовних вимог значно зменшився, відповідно, розмір судового збору, який підлягав сплаті за звернення до суду, теж зменшився. З урахуванням вищевикладеного, сума, що підлягає поверненню позивачу, складає 1207,40 грн. (1451 грн.-243,6грн.). Судові витрати суд вважає за необхідне розподілити у відповідності до правил ст. 88 ЦПК України. Таким, чином, враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння є правомірними, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача доведені, у зв'язку з чим підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 190, 316, 317, 321, 387, 1212, 1213 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 60, 88, 169, 209, 213-215, 224-226 ЦПК України суд, -

Outcome: approved