Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом і в обґрунтування позовних вимог зазначив, що 17 вересня 2019 року [PERSON] отримала від нього у позику грошові кошти в сумі 2000,00 доларів США та 6500,00 грн. без визначення строку повернення грошових коштів, склавши власноручно при цьому розписку. Згідно довідки від 25 червня 2020 року вартість долару США по курсу НБУ складає 26,6909 грн., і в перерахунку 2000,00 доларів США складає 53381,80 грн. Загальна сума заборгованості за розпискою від 17 вересня 2019 року складає 53381,80+6500,00=59881,80 грн. 14 квітня 2020 року на адресу відповідача [PERSON] була направлена вимога щодо повернення грошових коштів, отриманих за розпискою від 17 вересня 2020 року, однак, поштове відправлення було повернуто у зв`язку з відмовою відповідача від його отримання. Телефонні дзвінки позивача за мобільним номером відповідача останньою проігноровані. Станом на день звернення до суду відповідач [PERSON] з позивачем [PERSON] не розрахувалась. Тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики від 17 вересня 2019 року в розмірі 59881,80 грн., а також покласти на відповідача судові витрати. Представник позивача [PERSON] у дане судове засідання не з`явився, але направив до суду клопотання, в якому не заперечував проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення, просив справу розглянути за його відсутності. Відповідач [PERSON] також у судове засідання не з`явилась, за адресою, підтвердженою відповіддю органу місцевого самоврядування на запит суду, неодноразово викликалася в судові засідання судовими повістками, але судові повістки про її виклик у судові засідання на 03 серпня 2020 року, на 17 вересня 2020 року та на 16 жовтня 2020 року нею були отримані особисто і вона подавала заяву про відкладення судового засідання 03 серпня 2020 року для звернення за правовою допомогою. Однак, після написання вказаної заяви вона до суду так і не з`явилася, а інші поштові відправлення із судовими повістками повернулися на адресу суду з відмітками листоноші «За закінченням встановленого строку зберігання» та «Адресат відсутній за вказаною адресою». У той же час, відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України суд здійснював виклики відповідача у судові засідання через оголошення на офіційному веб-сайті суду. Відповідач [PERSON] після оприлюднення оголошень про її виклик у судові засідання до суду не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, із заявами про відкладення розгляду справи у даному судовому засіданні з певних причин або про розгляд справи за її відсутності до суду не зверталась, відзив на позов вона так і не подала. Тому суд розглядає справу за відсутності відповідача за наявними у справі доказами з постановленням заочного рішення відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, беручи до уваги підтримання позовних вимог представником позивача, відсутність заперечень проти задоволення позову з боку відповідача, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. За змістом ст.ст.12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Судом встановлено, що 17 вересня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] взяла в борг у позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 2000,00 доларів США та 6500,00 грн., які зобов`язалась повернути за першою вимогою [PERSON] . На підтвердження вказаного договору відповідачем [PERSON] була власноруч складена та підписана розписка. Проте, у порушення умов договору відповідач [PERSON] позику не повернула. Позивач [PERSON] на адресу відповідача [PERSON] направив вимогу щодо повернення грошових коштів, отриманих за розпискою від 17 вересня 2020 року, однак, рекомендоване поштове відправлення було повернуто позивачу з відміткою листоноші на конверті «За закінчення встановленого строку зберігання». Згідно довідки, виданої директором Оріхівського відділення АТ «Таскомбанк» 25 червня 2020 року, станом на 25 червня 2020 року вартість долару США по курсу НБУ складає 26,6909 грн. Таким чином, позивач, звернувшись до суду 01 липня 2020 року, зробив розрахунок відповідно до офіційного курсу НБУ долара США до української гривні і зазначив, що борг [PERSON] у сумі 2000,00 доларів США складає 53381,80 грн., а загальна сума заборгованості за розпискою від 17 вересня 2019 року складає 53381,80+6500,00=59881,80 грн. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст.1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частиною 2 ст.1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Суд приходить до висновку, що сторонами були дотримані вимоги ч.1 ст.1047 ЦК України щодо письмової форми позики. Тобто, розписка, яка міститься в матеріалах справи, підтверджує факт передачі позивачем та отримання відповідачем грошових коштів у борг і факт наявності обов`язку відповідача щодо повернення цих коштів позивачеві. Доказів належного виконання зобов`язання із повернення позики у строк, вказаний в розписці (а саме: за першою вимогою [PERSON] ), відповідачем надано не було. При цьому, суд бере до уваги той факт, що відповідач була обізнана про подання [PERSON] позову до неї про стягнення боргу за розпискою, але за весь час перебування даної справи на розгляді у суді вона не вжила заходів для повернення боргу. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів підлягає задоволенню у повному обсязі шляхом стягнення в відповідача на користь позивача 59881,80 грн. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» судовий збір у даній справі має бути стягнуто з відповідача у сумі 840,80 грн. на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved