Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що [INFO] померла його баба - [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно, зокрема земельна ділянка площею 0,7899 га, що розташована на території Зав'язанцівської сільської ради Мостиського району Львівської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Стверджує, що за життя баба [PERSON] своїм майном розпорядилась, заповівши таке його батькові [PERSON], котрий не оформив в подальшому права власності на таке. Вказує, що про наявність заповіту на батька взнав тільки 11.12.2017 року, коли отримав копію такого у Зав'язанцівській сільській раді Мостиського району Львівської області. Покликається на те, що спадкоємець за заповітом помер і не прийняв спадщину та відсутність інших спадкоємців, окрім нього як за законом так і за заповітом, йому стало відомо про наявність спадкового майна, котре належало бабі лише після смерті батька, а тому просить суд ухвалити рішення, яким визначити йому, позивачу [PERSON] додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилався на обставини, що зазначені в позові. Представник відповідача - Мостиської міської ради Львівської області у судове засідання не з'явився, а подав заяву, в якій просить суд розглянути справу без його участі. Представник третьої особи - Мостиської державної нотаріальної контори, у судове засідання не з'явився, проте подав до суду листа, в якому зазначив, що спадкова справа після смерті [PERSON], котра померла [INFO], в нотаріальній конторі не заводилась. Просить справу розглядати у їх відсутності. Заслухавши думку позивача [PERSON] та дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.ст.2,4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] До складу даної спадщини входить право власності на земельну ділянку площею 0,7899 га, що розташована на території Зав'язанцівської сільської ради Мостиського району Львівської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Як вбачається із матеріалів справи, за життя спадкодавець [PERSON] своїм майном розпорядилася, склавши в користь сина [PERSON] заповіт, однак останній спадщину не прийняв, при цьому помер [INFO]. Згідно Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру вбачається, що спадкові справи після смерті спадкодавців [PERSON], а також [PERSON], в нотаріальній конторі не заводилися, що свідчить про те, що із заявами про прийняття спадщини та видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті останніх до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався, тобто інших можливих спадкоємців, окрім позивача [PERSON], не має. Відповідно ч.2 ст.48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Як вбачається зі змісту ст.51, 175 ЦПК України, на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Таким чином, суд, як державний орган, на який покладено обов'язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов'язаний визначити суб'єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п.1 ч.1 ст.189 ЦПК України та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів. Звертаючись до суду із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, позивач [PERSON] як відповідача визначив Мостиську міську раду Львівської області. Належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини чи продовження строку на прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину, або територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Як відомо із матеріалів справи спадщину після смерті спадкодавців [PERSON] та [PERSON] ніхто із спадкоємців не прийняв. Окрім цього, вищезазначене спадкове майно, зокрема земельна ділянка площею 0,7899га, розташована на території Зав'язанцівської сільської ради Мостиського району Львівської області, котра в свою чергу не входить до жодної територіальної громади та являється самостійним суб'єктом. Пленум Верховного Суду України у п.8 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснив, що пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Відповідно до ч.1, 2 ст.51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. За змістом ст.51 ЦПК України належними є сторони, які є суб'єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб'єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред'явленим позовом. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов'язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. При цьому, позивачем [PERSON] в судовому засіданні клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення співвідповідача не заявлялось. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов'язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача). Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зважаючи на викладене, з урахуванням того, що Мостиська міська рада Львівської області є неналежним відповідачем, тому у задоволенні позову слід відмовити. При цьому, суд вважає за необхідне роз'яснити позивачу [PERSON], що він має право звернутися до суду з позовом до належного відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed