Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради Харківської області, [PERSON] про встановлення факту того, що [PERSON] , яка померла [INFO] є його матір`ю і просив визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті матері право власності на 63/200 частин домоволодіння [ADDRESS] , а після смерті батька- [PERSON] , померлого [INFO] , на 32/200 частин зазначеного домоволодіння. Свої вимоги [PERSON] обгрунтовує тим, що його батьки перебували в зареєстрованому шлюбі з 27 вересня 1959 року до 28 травня 1985 року, коли шлюб між ними було розірвано. За матір`ю [PERSON] зареєстровано право власності на 63/200 частин домоволодіння по [ADDRESS] , за батьком [PERSON] -32/200 частин домоволодіння. Батьки мали трьох дітей- [PERSON] ( позивач), [PERSON] і [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] , [PERSON] померла [INFO] . Після [PERSON] залишився син, [PERSON] (відповідач). Позивач стверджує, що лише він прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , оскільки проживав та був зареєстрований разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідач [PERSON] спадщину по праву представлення не прийняв, тому позивач просив визнати за ним право на частину домоволодіння матері. Після смерті батька, померлого [INFO] , склалася аналогічна ситуація, коли онук спадкодавця [PERSON] не звернувся у встановлений строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Вказує, що звернувся до П`ятої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, але нотаріусом йому було відмовлено винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 29.07.2016 року , оскільки [PERSON] було подано заяву про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] , померлої [INFO] і до нотаріуса не надійшли документи, які дозволили б визначити коло спадкоємців першої черги за законом, що проживали разом зі спадкодавцями. Крім того, як зазначає [PERSON] , у нього відсутнє свідоцтво про право власності про належність кожному з батьків 32/200 частин домоволодіння і у свідоцтві про народження позивача, в графі «мати», вказано дівоче прізвище матері « [PERSON] », хоча на час народження позивача батьки перебували у шлюбі. Представник відповідача- Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, направив суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутністю ( а.с. 48). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку згідно зі ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не сповістив, правом на подання відзиву на позов не скористався. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 19.07.2018, за клопотанням представника позивача, витребувані у П`ятої Харківської державної нотаріальної контори відомості зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) про наявність або відсутність заповіту після смерті [PERSON] та [PERSON] , інформація про спадкоємців, які звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини або про відмову від її прийняття ( а.с. 76). Суд, вислухавши пояснення представника позивача , дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного. [PERSON] і [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 27.09. 1950 р., що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 27.09.1950 р. міським бюро ЗАЦС м.Харкова ( а.с. 10), згідно якого російською мовою зазначено про реєстрацію шлюбу між « [PERSON] , 1928 г. рождения и [PERSON] , 1933 г. рождения» та присвоєння дружині прізвища « [PERSON] ». Від шлюбу подружжя має сина [PERSON] , [INFO] , що випливає з повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м.Харкова 07.06.2002 р. Прізвище матері [PERSON] зазначено [PERSON] ( а.с. 10,15). Крім того, позивач у позові посилається на те, що мав рідних сестер [PERSON] , яка померла [INFO] , і [PERSON] , померлою [INFO] ( свідоцтво про смерть долучено до позову а.с. 11,12). Шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано 28 травня 1985 р., що випливає зі свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] , виданого 28 травня 1985 р. Жовтневим відділом ЗАГС м.Харкова. За інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєсту прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, [PERSON] належить 32/200 частин , [PERSON] -63 /200 частин домоволодіння по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Жовтневою районною радою м.Харкова 28.03.1989 р.( а.с. 16-19). Як вбачається з пояснень представника позивача свідоцтво про право власності на ім`я батьків відсутнє.Архівний відділ Харківської міської ради надав відповідь, що вказане свідоцтво на зберігання до відділу не поступало ( а.с. 13). Згідно прибудинкової книги, по [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та зняти з реєстрації у зв`язку зі смертю. В судовому засіданні встановлено, що спадкоємцем після смерті [PERSON] є її син [PERSON] , який за довідкою відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання зареєстрований по [ADDRESS] з [INFO] ., спадкоємцем [PERSON] - відповідач [PERSON] [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим 01.02.2000 року Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану ( а.с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 63/200 частин домоволодіння [ADDRESS] . Заповіту [PERSON] не залишила, що доведено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 52791566 від 30.07.2018. Як вбачається з довідки П`ятої Харківської державної нотаріальної контори від 02.08.2018 № 2023/91-66 , після померлої [INFO] [PERSON] була заведена спадкова справа № 654/2002, в якої знаходяться: заява сина спадкодавця [PERSON] від 18.09.2002 р. про видачу свідоцтва про право на спадщину; заява від онука спадкодавця- [PERSON] від 24.05.2001 р. про те, що на спадщину по праву представлення на долю своєї матері [PERSON] , померлої [INFO] , не претендує і в суд за продовженням строку на прийняття спадщини звертатись не буде. Свідоцтво про право на спадщину за законом від 20.09.2002 року за реєстровим № 2-819, видано сину спадкодавця [PERSON] на автомобіль М-21412, 1990 р. випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Інших заяв про прийняття або відмову від прийняття спадщини та свідоцтв про право на спадщину після померлої [PERSON] , в матеріалах спадкової справи немає ( а.с. 80). Розглядаючи справу, суд виходить з положень п. 1 постанови ПВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Частиною 1 ст. 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що при спадкування за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти (у тому числі всиновлені), подружжя і батьки (усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю (ч.2 ст. 526 ЦК). Стаття 548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачає, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкодавцю з часу її прийняття. Частинами 1 і 2 ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив до управління або володіння спадковим майном; якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Ці дії повинні бути здійснені протягом шести місяців від дня відкриття спадщини. Спадкоємцем [PERSON] за законом першої черги є [PERSON] , який спадщину прийняв фактично, оскільки відповідно до ст. 549 ЦК УРСР був зареєстрований на день смерті спадкодавця з ним за однією адресою, а також онуки спадкодавця- [PERSON] та [PERSON] Останній спадщину також фактично прийняв, проте звернувся до нотаріальної контори із заявою про те, що на спадщину по праву представлення на долю своєї матері [PERSON] , померлої [INFO] , не претендує і в суд за продовженням строку на прийняття спадщини звертатись не буде. Приймаючи до уваги зазначену заяву, а також факт того, що [PERSON] спадщину фактично не прийняв, до нотаріальної контори з відповідною заявою не звертався, можливо за [PERSON] визнати право власності на 63/200 частин домоволодіння [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим 24.01.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції ( а.с. 9). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 32/200 частин домоволодіння [ADDRESS] . Заповіту [PERSON] не залишив, що доведено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 52791577 від 30.07.2018. Згідно довідки П`ятої Харківської державної нотаріальної контори від 02.08.2018 № 2023/91-66 , після померлого [PERSON] була заведена спадкова справа № 181/2011, в якої знаходяться: заява сина спадкодавця [PERSON] від 23.03.2011 р. про прийняття спадщини; заява від онука спадкодавця - [PERSON] , який мешкав в [ADDRESS] , про прийняття спадщини по праву представлення на долю своєї матері/дочки спадкодавця- [PERSON] , померлої [INFO] ; постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2138/02-31 від 29.07.2016 по причині неможливості видати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно-частину житлового будинку, у зв`язку з тим, що спадкоємець бажає отримати свідоцтво на все спадкове майно, але виходячи з наявних документів та заяв, його частка у спадщині складає Ѕ ( а.с. 80). Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в матеріалах справи не має документів, які б встановлювали місце відкриття спадщини та коло спадкоємців, якщо зі спадкодавцем на час його смерті проживали інші спадкоємці першої черги, вони згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України також вважаються спадкоємцями, прийнявшими спадщину, отже [PERSON] має право на частку у спадковому майні, а не на все майно ( а.с. 7). Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу права на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той із подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з нормами статті 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно п.3 Роз`яснень Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності ( ст.392 ЦК України). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За змістом ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Порядок прийняття спадщини визначений законодавцем у ст. 1268 ЦК України. Відповідно до вказаної правової норми спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частинами 3, 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах-уповноважений на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини ( ч.1 ст. 1269 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріусу за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, відповідно до ст.1297 ЦК України. Доводи позивача про те, що він спадкує після смерті батька [PERSON] належні йому 32/200 частин домоволодіння є необґрунтованими та суперечать вимогам законодавства. Судом встановлено, що [PERSON] , а також [PERSON] належним чином спадщину прийняли , звернувшись з відповідними заявами до нотаріальної контори. [PERSON] на час відкриття спадщини зі спадкодавцем не проживав, що підтверджується матеріалами справи та не звернувся у шестимісячний строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Таким чином, після смерті [PERSON] спадкоємцями на його 32/200 частин домоволодіння є не тільки [PERSON] , а і [PERSON] у рівних частках, тому за кожним з них необхідно визнати право власності на 16/200 частин домоволодіння. Приймаючи до уваги сукупність доказів на підтвердження позовних вимог [PERSON] , оцінивши та надавши їм відповідну оцінку, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: partial