Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся у суд з позовом до відповідача, [PERSON] , в якому просить стягнути заборгованості за договором позики в сумі 84550 дол. США та 3% річних в сумі 1855 дол. США у відповідності до ст. 625 ЦК України. В обґрунтування поданого позову зазначає, що 27.06.2020 року між позивачем та відповідачкою, був укладений договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачці позику в сумі 84500 доларів США та відповідачка зобов`язалась повернути зазначені кошти до 27.07.2020року. На підтвердження укладеного договору позики та отримання відповідачкою коштів, останньою було надано розписку. Однак відповідачка не виконала своїх зобов`язань та кошти не повернула, що порушило права позивача, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з дійним позовом. Відповідач - [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що в день написання розписки їй кошти позивачем не передавались, а були надані раніше частинами. Суд заслухавши пояснення представників сторін, відповідача, дослідивши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до чч.1 та 2 ст.207 ЦК правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Суду представником позивача надана в оригіналі розписка наступного тексту : Я [PERSON] паспорт [NUMBER] , проживающая по адресу: [ADDRESS] бегу в долг у [PERSON] суму в размере 84550 долларов США. Обязуюсь вернуть 27.07.2020р. Расписка написана мной собственноручно, без какого либо психологического и физического давления . 27.06.2020г. подпись [PERSON] » Текст розписки та наявність оригіналу розписки у позивача, підтверджує укладання між сторонами договору позики, передача 27.06.2020р. [PERSON] [PERSON] грошових коштів в сумі 84550 доларова США., за умови їх повернення 27.07.2020р. та відсутність зі сторони [PERSON] виконання своїх зобов`язань по поверненню суми позики. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Зазначені нормативні акти не містять заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику, що узгоджується із правовою позицію викладеною у постанові Великої палати ВС справа № 373/2054/16-ц від 16.01.19р. Із тексту розписки вбачається, що сума позики надана у дол. США, відповідач зобов`язався повертати в дол. США. Тому заборгованість, підлягає стягненню саме в дол. США. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача суму основного боргу в розмірі 84550 доларів США Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Зі змісту статті 625 ЦК України випливає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 28.07.2020р. по 21.04.2021р. Враховуючи наявність заборгованості за договором від 26.06.2020р. , позивач має право на стягнення 3% відсотків річних за період прострочення сплати суми позики в розмірі 1855 дол.США за період з 28.07.2020р. по 21.04.2021р., які складають 1855 дол.США. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved