Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про зняття арешту з квартири, просив суд зняти арешт з квартири №7, розташованої в будинку №38 по вул. Архітектора Нільсена в м.Маріуполі Донецької області, накладений у кримінальній справі №80-1617 постановою слідчого відділу «ОВС та ОЗ» СУ УМВС України від 27 вересня 2005 року, зареєстрований 23.11.2005 року Другою маріупольською державною нотаріальною конторою в Єдиному реєстрі заборони відчуження обєктів нерухомого майна за реєстраційним номером 2621882. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вказана квартира на підставі свідоцтва про право власності від 1993 року належала на праві спільної власності в рівних частках його матері [PERSON], яка померла 15.05.1994 року та вітчиму [PERSON], який помер 13.01.1996 року. Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 14.05.2012 року (провадження №2/0519/2130/12р.) за ним по праву спадкування за законом і за представництвом після смерті матері та вітчима визнано право власності на квартиру. Міським комунальним підприємством «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» 17.07.2012 року на підставі рішення суду, за реєстраційним номером 37155340 за ним зареєстроване право власності на вказану квартиру. У 2017 році, з приводу укладення договору дарування, він звернувся до Другої маріупольської державної нотаріальної контори, де дізнався, що на квартиру у 2005 році накладено арешт на підставі постанови слідчого від 27.09.2005 року, коли він ще не був власником квартири. До теперішнього часу йому ніхто не вручив будь-якого рішення про арешт квартири, відносно неї на теперішній час не існує ніякого виконання рішення чи вироку суду. Існуючий арешт на квартиру порушує його право власності на квартиру, вільно володіти нею, користуватися, розпоряджатися, тому його порушене право підлягає судовому захисту. Позивач \~[PERSON]\~ та\~його представник\~ [PERSON] в судове засідання не зявилися, надіслали до суду клопотання, в якому підтримали позовні вимоги, прохали про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача [PERSON] управління Національної поліції в Донецькій області [PERSON] в судове засідання не зявився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, одночасно просив відмовити у задоволені позову, не може надати суду кримінальну справу, я якій накладено арешт на спірну квартиру, оскільки справа знаходиться в м. Донецьку, на тимчасово окупованій території. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. При цьому суд виходить з наступного. [PERSON] до ст.ст. 12, 81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст.76\~цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правові відносини. Із рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 14.05.2012 року (провадження №2/0519/2130/12р.) вбачається, що квартира №7, розташована в будинку №38 по вул. Архітектора Нільсена (Енгельса) в м.Маріуполі Донецької області на підставі свідоцтва про право власності №3592 від 10.05.1993 року належала на праві спільної власності в рівних частках матері позивача [PERSON], яка померла 15.05.1994 року та його вітчиму [PERSON], який помер 13.01.1996 року. Вказаним рішенням суду за позивачем [PERSON] по праву спадкування за законом і за представництвом після смерті матері та вітчима визнано право власності на вказану квартиру. (а.с.6-7) Міським комунальним підприємством «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» 17.07.2012 року на підставі рішення суду, за реєстраційним номером 37155340 за [PERSON] зареєстроване право власності на квартиру. (а.с.8) Постановою слідчого відділу «ОВС та ОЗ» СУ УМВС України від 27 вересня 2005 року у кримінальній справі №80-1617 накладений арешт на квартиру №7, розташовану в будинку №38 по вул. Архітектора Нільсена в м.Маріуполі Донецької області, яка за змістом постанови належить [PERSON], [PERSON], [PERSON]. (а.с.26) [PERSON] про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна №5603060 від 23.11.2005 року, на підставі постанови слідчого відділу «ОВС та ОЗ» СУ УМВС України від 27 вересня 2005 року у кримінальній справі №80-1617 про накладення арешту на майно, Другою маріупольською державною нотаріальною конторою 23.11.2005 року внесено реєстраційний запис до Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна про арешт вказаної квартири за реєстраційним номером 2621882. (а.с.31) З наведеного вбачається, що на час накладення арешту на квартиру, на підставі постанови слідчого від 27.09.2005 року позивач [PERSON] не був власником квартири, йому ніхто не вручив будь-якого рішення про арешт квартири, відносно неї не існує ніякого не виконаного рішення чи вироку суду. Вказане твердження позивача не спростоване відповідачем, з цього приводу належних та допустимих доказів суду не надано. За твердженням представника відповідача надати суду для дослідження в судовому засіданні кримінальну справу №80-1617 не вбачається за можливе, оскільки вона знаходиться в м. Донецьку, на тимчасово окупованій території. Частинами 1 і 4\~ст.41 Конституції України\~передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 2\~ст. 321 ЦК України\~передбачено, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Фактичні обставини справи та системний аналіз норм права, що врегульовують спірні питання щодо захисту майнових прав та зняття арешту з майна, дають законні підстави для задоволення позову про зняття арешту з майна, оскільки наявність арешту майна та заборона дій по його відчуженню є порушенням майнових прав позивача щодо володіння, користування та розпорядження належним нерухомим майном, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Звільнення з-під арешту квартири №7, розташованої в будинку №38 по вул. Архітектора Нільсена в м.Маріуполі Донецької області є ефективним засобом захисту порушеного права позивача, оскільки наддасть позивачу можливість здійснити, окрім іншого, своє право на розпорядження майном. Майнове право позивача підлягає захисту шляхом усунення перешкод в здійсненні володіння, користування і розпорядження майном шляхом звільнення квартири з-під арешту. З огляду\~на вищевказане,\~очевидною є\~відсутність підстав\~для збереження\~арешту майна,\~оскільки [PERSON]\~не \~є \~боржником у\~виконавчому провадженні,\~ в розшуку не перебуває. Стягнення з відповідача сплаченого позивачем судового збору суд вважає недоцільним, оскільки позивач на цьому не наполягає.

Outcome: approved