Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача суму невиплаченої заробітної плати у розмірі 55370,29 грн. та суму компенсації за невикористану відпустку у розмірі 19 315,32 грн. з врахуванням податків. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 17.05.2018 року по 30.06.2020 року працював керівником Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування. Станом на день звільнення з роботи відповідач не виплатив повністю позивачу заробітну плату та не провів із ним повного розрахунку щодо виплати за невикористані відпустки. Відтак, просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 25.02.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику /повідомлення/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У вказаний строк відповідач не подав суду відзив на позовну заяву, поважних причин такого не повідомив. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 15.03.2021 року на адресу Залізничного районного суду м. Львова представником позивача адвокатом Цибак О.В. подано клопотання, у якому, серед іншого вказано, що докази понесених судових витрат будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст.178 та ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення /виклику/ сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У відповідності до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч. 1 ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Судом встановлено, що з 17.05.2018 року по 30.06.2020 року [PERSON] працював керівником Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування, що стверджується копією трудової книжки / а.с. 4/. Наказом № 33 кс від 30.06.2020 р. [PERSON] звільнений у зв`язку із закінченням контракту від 16.05.2018 р. №1 з 30.06.2020 року згідно п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України /а.с.4/. Згідно п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Як вбачається із долученої до матеріалів справи відповіді від 25.01.2021 р. /а.с.6/ всього [PERSON] не виплачено заробітної плати за період з лютого 2020 року по червень 2020 року у сумі 55370,29 грн. та 19 315,32 грн. за невикористані відпустки /а.с.6/. Вказані суми позивач просить стягнути із відповідача. Заперечень щодо розрахунку сум, які підлягають стягненню відповідачем не подано. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач просить стягнути з відповідача суму невиплаченої заробітної плати у розмірі 55370,29 грн. та суму компенсації за невикористану відпустку у розмірі 19 315,32 грн. з врахуванням податків. Відповідно до поданої довідки про доходи, виданої [PERSON] сума нарахованої позивачу заробітної плати за спірний період без урахування податків є більшою, ніж вказана сума у розрахунку позивача. Однак, подана копія довідки є частково нечитабельною, а також, як встановлено судом, у спірному періоді позивачу частково здійснено виплату заробітної плати. Оскільки сторонами не подано суду іншого розрахунку сум, що підлягають стягненню із відповідача на користь позивача, суд приймає поданий розрахунок позивача про стягнення на його користь із відповідача суму невиплаченої заробітної плати у розмірі 55370,29 грн. та суму компенсації за невикористану відпустку у розмірі 19 315,32 грн. Разом з тим, згідно п. 171.1 ст. 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку, у тому числі на підставі рішення суду. Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відтак, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача підставні, відповідачем заперечень не подано, а тому, враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати у розмірі 908,00 гривень підлягають стягненню з відповідача на користь держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial