Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму в розмірі 1977751,00 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 25.02.2011 року Московським районним судом міста Харкова за цивільною справою № 2-1222/11 за позовом [PERSON] до [PERSON], за участю третіх осіб: [PERSON], приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON],, про стягнення заборгованості за договором позики грошей вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], заборгованість за договором позики грошей від 28.05.2010 року у розмірі 3952751, 00 гривні, з яких 1 975 000, 00 грн - сума основної заборгованості, 91626,00 грн. - сума інфляційних нарахувань, 1886125,00 грн. - передбачена договором пеня (неустойка). 09.06.2011 року рішенням Апеляційного суду Харківської області, рішення Московського районного суду м. Харкова від 25.02.2011 року було скасовано, та в задоволенні позовних вимог [PERSON] - відмовлено в повному обсязі. 01.02.2012 року Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ - рішення Апеляційного суду Харківської області від 09.06.2011 року скасовано, а рішення Московського районного суду міста Харкова від 25.02.2011 року залишено в силі. 25.10.2011 року Комінтернівським районним судом міста Харкова по цивільній справі №2-3027/2011 було ухвалено рішення, яким вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму в розмірі 1975 000,00 грн., отриману ним від [PERSON] в результаті укладення договору позики від 28.05.2010 року в інтересах [PERSON], що зберігаються у нього без достатньої підстави. 27.06.2012 року Ухвалою Апеляційного суду Харківської області рішення Комінтернівського районного від 25.10.2011 року залишено без змін. 30.01.2013 року Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.10.2011 року та Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 27.06.2012 року залишено без змін. Окрім цього рішеннями суду за позовною заявою [PERSON] були встановлені деякі факти, а саме: встановлено факт того, що 27.05.2010 року [PERSON] надала довіреність [PERSON], якою окрім інших повноважень уповноважила останнього на укладання договору позики від її імені; 28.05.2010 року [PERSON] уклав від імені [PERSON] договір позики з [PERSON] на суму 250000 доларів США, що еквівалентно 1975000, 00 грн., строком до 21.07.2010 року, однак про хід виконання доручення довірителя не повідомив та отримані за договором позики гроші їй не передав. Не отримавши від [PERSON] відомостей про хід виконання її доручення, 28.07.2010 року [PERSON] скасувала дію довіреності від 27.05.2010 року. На даний час з позивача виконавчою службою за невиконання договору позики від 28.05.2010 року стягується сума в розмірі 3952751,00 гривень, призначені торги на єдине її житло, а тим часом [PERSON] не виконує по відношенню до неї свої зобов'язання, а саме не повертає грошові кошти в розмірі 1975000, 00 грн., які вій отримав від [PERSON] та не передав [PERSON], та навіть якщо б [PERSON] і виконав рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 20.10.2011 року, то [PERSON] все одно ще залишається боржником по підношенню до [PERSON] в розмірі 1977751, з яких: 91626,00 грн. - сума інфляційних нарахувань, 1886125,00 грн., - сума передбаченої договором пені (неустойки), за невиконання зобов'язання при відсутності вини [PERSON], так як вона не отримувала кошти від [PERSON], отримані ним від [PERSON] та не знала про існування договору позики, до початку розгляду справи в суді. Таким чином [PERSON] вважає, що зі сторони відповідача порушені її законні права та інтереси, так як незаконними діями [PERSON] (які виражаються в отриманні та не наданні їй грошових коштів за договором позики, в якому він був повіреним) було спричинено матеріальні збитки в розмірі 1977751 грн., які вона на даний час повинна сплатити [PERSON] в якості суми інфляційних нарахувань та передбаченої договором пені (неустойки) за невиконання договору позики при відсутності вини за невиконання договору. Між [PERSON] та [PERSON] 27.05.2010 року було укладено догові доручення на підтвердження якого [PERSON] була видана довіреність. Зі сторони [PERSON] було допущено невиконання договору доручення, так як він не передав [PERSON] отримані ним кошти за договором позики від 28.07.2010 року від [PERSON], чим порушив свої зобов'язання. У судове засідання представник позивача подав заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, не заперечував проти винесення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи була повідомлений належним чином. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи була повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 25.02.2011 року по цивільній справі № 2-1222/11 за позовом [PERSON] до [PERSON], за участю третіх осіб: [PERSON], приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON],, про стягнення заборгованості за договором позики грошей стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON], заборгованість за договором позики грошей від 28.05.2010 року у розмірі 3952751, 00 гривні, з яких 1 975 000, 00 грн - сума основної заборгованості, 91626,00 грн. - сума інфляційних нарахувань, 1886125,00 грн. - передбачена договором пеня (неустойка). 09.06.2011 року рішенням Апеляційного суду Харківської області, рішення Московського районного суду м. Харкова від 25.02.2011 року було скасовано, та в задоволенні позовних вимог [PERSON] - відмовлено в повному обсязі. 01.02.2012 року Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ - рішення Апеляційного суду Харківської області від 09.06.2011 року скасовано, а рішення Московського районного суду міста Харкова від 25.02.2011 року залишено в силі. 25.10.2011 року Комінтернівським районним судом міста Харкова по цивільній справі №2-3027/2011 було ухвалено рішення, яким вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму в розмірі 1975 000,00 грн., отриману ним від [PERSON] в результаті укладення договору позики від 28.05.2010 року в інтересах [PERSON], що зберігаються у нього без достатньої підстави. 27.06.2012 року Ухвалою Апеляційного суду Харківської області рішення Комінтернівського районного від 25.10.2011 року залишено без змін. 30.01.2013 року Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.10.2011 року та Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 27.06.2012 року залишено без змін. Як вбачається з довіреності від 27.05.2010 року [PERSON] уповноважила [PERSON] отримати позику та в забезпечення виконання зобов'язань щодо повернення грошей передала в іпотеку належний їй будинок [ADDRESS] в Харківському районі Харківської області (а.с. 20). Згідно договору позики грошей від 28.05.2010 року [PERSON] та [PERSON], від імені та в інтересах якої діяв [PERSON], уклали цей договір, згідно якого [PERSON] передав у власність [PERSON] строком до 21.06.2010 року грошові кошти в розмірі 250000,00 доларів США, що 1975000,00 грн. (а.с.21). Згідно постанови про арешт майна боржника від 23.05.2012 року, накладено арешт на все майно боржника [PERSON] за виконавчим листом №2-222/11 (а.с.24). Також відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2-1222/11 про стягнення з позивача суми 3954571 грн. на користь [PERSON] Згідно п. 8 ч.2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків ті інші способи засоби відшкодування майнової шкоди. Відповідно ч. 1 ст. 22 ЦК України зазначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ч.2 ст. 22 ЦК України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). На даний час [PERSON] мусить сплатити [PERSON] суму в розмірі 3 52 751,00 гривень, з яких 1 975 000, 00 грн - сума основної заборгованості, 91626,00 грн. - сума інфляційних нарахувань, 1886 125,00 грн. - передбачена договором пеня (неустойка) за договором позики від 28.05.2010 року за яким вона грошові кошти не отримувала, що підтверджено рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 25.10.2011 року та ухвалами вищестоящих інстанцій, та відповідно є обставиною що не підлягає доказуванню, відповідно ч.3 ст. 60 ЦПК України. Відповідно ч.3 ст. 22 ЦК України зазначено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Зі сторони [PERSON] було допущено невиконання договору доручення, так як він не передав [PERSON] отримані ним кошти за договором позики від 28.07.2010 року від [PERSON], чим порушив свої зобов'язання. Відповідно ст. 610 ЦК України, зазначено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п. 4 ч.1 ст. 611 ЦК України, встановлено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі. Враховуючи, що відповідач взятих на себе зобов'язань не виконав, суд знаходить позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного і

Outcome: approved