Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що з листопада 2013 року у Вишенському В ДВС Вінницького МУЮ знаходиться без належного виконання виконавче провадження про стягнення з відповідачки на його користь аліментів у розмірі 1/6 частини усіх видів її заробітку (доходу), починаючи з 13.12.2012 року, на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22.03.2013 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 03.06.2013 року. Неодноразові письмові та усні звернення позивача з даного приводу протягом 2013-2014 років до управління юстиції у Вінницькій області та до державного виконавця Вишенського В ДВС Вінницького МУЮ є безрезультатними. Стягнуті в судовому порядку аліменти на користь позивача відповідачка не сплачувала та не сплачує, незважаючи на те, що отримувала доходи у вигляді заробітної плати, лікарняних, допомоги на народження дитини у березні 2014 року, має у спільній власності з чоловіком рухоме майно, в тому числі і легковий автомобіль. Протягом 2013-2014 років з відповідачки на користь позивача були стягнуті аліменти в примусовому порядку лише у розмірі 140,46 грн., а тому заборгованість відповідачки зі сплати аліментів станом на 01.03.2014 року становить 1 983,66 грн. А тому, позивач вважає, що відповідачка повинна сплатити на його користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 13.12.2012 року по 01.09.2014 року, яка складає 10 486,41 грн. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явився, однак від останнього надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи у її відсутність. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала та просила у задоволенні останніх відмовити у зв'язку з безпідставністю. Заслухавши пояснення відповідачки в судовому засіданні, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.03.2013 року, яке рішенням апеляційного суду Вінницької області від 03.06.2013 року та ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 30.09.2013 року змінено, у цивільній справі №232/5247/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька та додаткових витрат на лікування, викликаних тяжкою хворобою, позов задоволено частково, вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 13.12.2012 року, в іншій частині задоволення позову відмовлено, вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.66-68, 69-70, 71). На підставі вищезазначених рішень суду позивачем 12.07.2013 року було отримано виконавчий лист, виданий Вінницьким міським судом Вінницької області, та звернуто до примусового виконання. Постановою старшого державного виконавця Вишенського В ДВС Вінницького МУЮ Кельменсон Н.А. від 26.11.2013 року було відкрито виконавче провадження №40882489 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого документа (а.с.72). Згідно довідки-розрахунку заборгованості по виплаті аліментів з [PERSON] на користь [PERSON], наданого державним виконавцем Вишенського В ДВС Вінницького МУЮ Вінницької області Зінаковою С.В., станом на 01.03.2014 року заборгованість відповідачки перед позивачем зі сплати аліментів становить 1 983, 66 грн. (а.с.15). Окрім того, з розрахунку вбачається, що відповідачкою було сплачено на користь позивача аліменти у розмірі 140,46 грн. у січні 2014 року. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки пені у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно роз'яснення Пленуму Верховного Суду України у п.22 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Отже, для визначення розміру неустойки потрібно довести наявність та розмір заборгованості по аліментах, період часу даної заборгованості та вину відповідача у виникненні заборгованості. Окрім того, для визначення розміру неустойки необхідно встановити такі обставини: дату видачі за заявою позивача виконавчого листа на підставі рішення суду; дату подачі позивачем заяви до відповідного відділу ДВС про примусове виконання цього виконавчого листа; дату відкриття виконавчого провадження і дату направлення боржнику копії постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження; суму заборгованості і дату повідомлення державним виконавцем боржника про наявність заборгованості і про строк її погашення, оскільки саме із цієї дати слід нараховувати пеню за кожен день прострочення виплати заборгованості до її повного погашення. А тому, з розрахунком пені (неустойки) зі сплати аліментів позивача за період з 13.12.2012 року по 01.09.2014 року, тобто за весь період несплати аліментів, починаючи з дня, з якого стягнуто аліменти по день звернення до суду, суд не погоджується, оскільки такий висновок суперечить положенням норм матеріального права, які регулюють вказані правовідносини, а саме положенням статті 196 СК України. Так, позовна заява позивача про стягнення аліментів надійшла до суду 13.12.2012 року, в результаті чого з даного часу відповідачці присуджено сплачувати аліменти. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області про стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів було прийнято 22.03.2013 року, а рішенням апеляційного суду Вінницької області від 03.06.2013 року було визначено початок сплати стягнення аліментів - 13.12.2013 року. Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 30.09.2013 року було виправлено описку в рішенні апеляційного суду Вінницької області від 03.06.2013 року, де було зазначено, що початком сплати аліментів є 13.12.2012 року. Як вбачається зі змісту постанови старшого державного виконавця Вишенського В ДВС Вінницького МУЮ Кельменсон Н.А. від 26.11.2013 року, виконавчий лист на підставі вищезазначених рішень був виданий Вінницьким міським судом Вінницької області 12.07.2013 року, натомість із заявою про примусове виконання виконавчого документа позивач звернувся до В ДВС 21.11.2013 року, а 26.11.2013 року було відкрито виконавче провадження, копію постанови про відкриття якого було направлено сторонам, зокрема боржнику за місцем роботи у грудні 2013 року (а.с.72). А тому, як тільки бухгалтерією ПНВП «Інтеграл-М» було отримано дану постанову, то у січні 2014 року було здійснено відрахування із заробітної плати відповідачки в рахунок сплати аліментів у розмірі 50% її заробітку (доходу), яка склала 140,46 грн. А відтак, з огляду на вищенаведене, суд вважає, що не має підстав для стягнення неустойки (пені) від суми несплачених аліментів за період, коли примусове виконання про стягнення аліментів не було розпочато, а боржнику було невідомо про наявність заборгованості та її розмір. Тому, стягнення неустойки (пені) з відповідачки за період з 13.12.2012 року по 01.12.2013 року є безпідставним та таким, що не заслуговує на увагу. Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, а саме з лікарняних листів, що містяться в матеріалах останньої, відповідачка з 21.03.2013 року по 25.01.2013 року, з 14.02.2013 року по 22.02.2013 року, з 12.08.2013 року по 03.09.2013 року, з 05.09.2013 року по 20.09.2013 року, з 23.09.2013 року по 05.10.2013 року, з 07.10.2013 року по 05.11.2013 року, з 06.11.2013 року по 13.11.2013 року, з 14.11.2013 року по 28.11.2013 року, з 02.12.2013 року по 20.12.2013 року, з 20.01.2014 року по 25.05.2014 року, з 26.05.2014 року по 07.06.2014 року постійно знаходилась на амбулаторному та стаціонарному лікуванні (а.с.78-84). Згідно наказу №3 від 28.01.2014 року, наказу №8 від 26.05.2014 року ПНВП «Інтеграл-М» [PERSON] знаходилась у відпустці у зв'язку з вагітністю та пологами з 20.01.2014 року по 25.05.2014 року та з 26.05.2014 року по 08.06.2014 року (а.с.87-88). [INFO] у відповідачки народився син - [PERSON], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого В ДРАЦС РС Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області 01.04.2014 року (а.с.86). А тому, відповідно до наказу №9 від 10.06.2014 року ПНВП «Інтеграл-М» відповідачці було надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку з 10.06.2014 року (а.с.89). Згідно довідки Управління соціального захисту населення (Правобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради від 06.10.2014 року №9240 відповідачка знаходиться на обліку та отримує допомогу при народженні дитини, щомісячно, у розмірі 860 грн. (а.с.114). Пунктом 12 Постанови Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 року №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» встановлено, що утримання аліментів не проводиться з: допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами; одноразової допомоги при народженні дитини; допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку тощо. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Таким чином, з огляду на вищенаведене, суд не вбачає вини відповідачки у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, оскільки остання виникла з незалежних від відповідачки причин та обставин. Окрім того, суд звертає увагу, що рішенням апеляційного суду Вінницької області від 24.09.2014 року у цивільній справі №127/12621/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів та звільнення від сплати заборгованості за аліментами, позов задоволено частково, звільнено [PERSON] від сплати аліментів, які стягуються з неї на утримання її батька [PERSON] згідно з рішенням апеляційного суду Вінницької області від 03.06.2013 року (а.с.92-93). До того ж, на момент розгляду справи відповідачкою здійснено повне погашення заборгованості зі сплати аліментів перед позивачем, що підтверджується квитанцією №б/н від 23.10.2014 року на суму 2 417,11 грн. (а.с.150). Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому задоволенню не підлягають. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.09.2014 року позивачу було відстрочено сплату судового збору за подання даного позову до суду до ухвалення рішення у даній справі (а.с.48). Тому, судовий збір у розмірі 243,60 грн. підлягає стягнення з позивача у відповідності до положень ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved