Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим будинком, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, про зобовязання зняти з реєстрації місця постійного проживання. Свої позовні вимоги мотивує тим, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 27 січня 2015 року він придбав у відповідача житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в с. Луковичі по вул. Набережній, 34 Іваничівського району. Зазначений договір був посвідчений державним нотаріусом Володимир-Волинської державної нотаріальної контори та зареєстрована у реєстрі за № 2-50. Відповідно до п. 5.8 вище вказаного Договору, продавець стверджує, що за вказаною адресою члени його сімї, треті особи, не проживають, не зареєстровані, а будинкова книга, технічна та інша документація на житловий будинок з надвірними будівлями передані Покупцеві. Однак, по даний час у будинку зареєстрований сам відповідач по справі, хоча з моменту продажу житлового будинку у ньому не проживав. Добровільно відповідач не хоче зніматись з реєстрації місця проживання. Реєстрація відповідача у будинку позбавляє позивача можливості повноправно здійснювати свої права власника, на власний розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном придбаним для вільного використання та проживання в ньому. Відповідач, користуючись тим, що зареєстрований у будинку неодноразово приходив на територію подвіря та забирав майно, яке йому не належало. На даний час у будинку проживає матір позивача [PERSON] Відповідач відмовляється самостійно знятись із реєстрації останнього місця проживання, створює перешкоди у користуванні власністю та враховуючи, що його реєстрація не дозволяє позивачу в повній мірі розпоряджатись власним майном, то змушений звернутись до суду із вказаним позовом. На підставі викладеного просить суд усунути перешкоди в користуванні житловим будинком, що знаходиться в с. Луковичі по вул. Набережній, 34 Іваничівського району, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком та зобовязати Іваничівський районний сектор ДМС України у Волинській області зняти [PERSON] з реєстрації місця проживання житлового будинку, що знаходиться за вище вказаною адресою. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю, просять позов задовольнити та додатково пояснили, що дії [PERSON] постійно направлені на вчинення перешкод у користуванні майном, що належить позивачу по справі. Зокрема, перебуваючи у стані алкогольного спяніння [PERSON] погрожував спалити будинок, без будь-якого попередження забрав корову із пасовища і завів до сестри, де зараз він проживає. Скориставшись відсутністю позивача та членів його сімї самовільно забрав трактор, який був у господарстві, вкрав свиню з малими поросятами, зібрав і відвіз зерно з поля, яке сіяли спільно. Позивач вважає, що зазначеними діями відповідач постійно чинить перешкоди у користуванні його майном і просить визнати його таким, що втратив право користування будинковолодіння, що знаходиться в с. Луковичі по вул. Набережній, 34 Іваничівського району та зобовязати його не чинити перешкоди шляхом зняття з реєстрації. Вимоги зустрічного позову не визнає повністю із тих підстав, що саме [PERSON] був ініціатором укладення договору купівлі - продажу і він повністю усвідомлював, що чинив, а державний нотаріус належно розяснила умови договору та переконалась у його волевиявленні. Відповідач [PERSON] зазначені позовні вимоги не визнав та звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу будинку, що знаходиться в с. Луковичі по вул. Набережній, 34 Іваничівського району і договору купівлі-продажу земельної ділянки для обслуговування будинку від 27 січня 2015 року недійсними, скасувати державну реєстрацію цих договорів та повернути житловий будинок і земельну ділянку у його власність. Вимоги зустрічного позову мотивує тим, що він разом із своєю дружиною [PERSON], яка є покійною, побудували житловий будинок, який знаходиться в с. Луковичі по вул. Набережній, 34 Іваничівського району. Враховуючи, що своїх дітей вони із дружиною не мали, а [PERSON] був родичем його жінки, то ставились до нього як до рідного сина. Він допомагав їм в обробітку землі, піклувався про них із дружиною, а тому 6 грудня 2013 року він склав заповіт, за яким все належне йому майно заповів [PERSON] У звязку із смертю дружини він переніс дуже сильні душевні страждання та враховуючи його пристарілий вік до нього переїхала проживати та доглядати мати [PERSON], [PERSON] Вона піклувалась про нього, купувала необхідні продукти харчування. Через незначний проміжок часу [PERSON] та його мати почали просити його, щоб він переписав житловий будинок із земельною ділянкою на [PERSON] при цьому запевняли, що доглянуть його до смерті і будуть піклуватись про нього. Після неодноразових прохань він погодився передати у власність [PERSON] земельну ділянку, а житловий будинок не мав наміру йому передавати, оскільки іншого житла не мав і хотів до смерті проживати у своєму будинку. Після погодження передати у власність [PERSON] земельної ділянки, [PERSON] та його брат повезли його у земельний відділ селища Іваничі, де вони оформили певні документи, а після цього поїхали у м. Володимир-Волинський до нотаріуса, щоб оформити договір купівлі-продажу земельної ділянки. Необхідно було деякий час почекати, а тому він залишився у коридорі. Тоді його запросили до нотаріуса, де вона сказала підписати документи, при цьому повідомила, що ще не встигла їх належно оформити і зробить це завтра. Він підписав надані уповноваженою особою документи, оскільки знав, що вони стосуються земельної ділянки. Коли приїхав додому, то його сестра [PERSON] запитала, чи він переписав житловий будинок на [PERSON], якій він повідомив, що розпорядився лише земельною ділянкою, а будинок лишився у його власності, оскільки хоче у ньому дожити до смерті. В червні 2015 року відповідач по зустрічному позову та його мати приїхали у с. Луковичі Іваничівського району та почали його виганяти із житлового будинку, посилаючись на те, що будинок вже не його і він не має права у ньому проживати. Тоді він самостійно поїхав до державного нотаріуса у м. Володимир-Волинський, щоб побачити договір купівлі-продажу будинку, однак нотаріус йому ніяких документів не надала. Про вказаний договір дізнався лише тоді, коли отримав копію позовної заяви із додатками з якою звернувся до суду [PERSON] Він відмовляється залишати житло, оскільки немає де проживати. Відповідач наносить йому тілесні ушкодження та постійно виганяє його із будинку. На даний час його вигнали і він змушений проживати у будинку своєї сестри. Зазначає, що його волевиявлення щодо укладення договору купівлі-продажу житлового будинку не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, тобто він не мав наміру продавати житловий будинок. Договір підписав, оскільки знав, що він стосується лише земельної ділянки. Зазначає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки від 27 січня 2015 року вчинений ним під впливом обману зі сторони [PERSON], останній запевняв, що догляне його до смерті, що укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки є більш дешевший і саме за таких умов він погодився на укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки. Договори купівлі-продажу підписував без ознайомлення, так як достеменно знав, що вони стосується лише землі. В договорах вказано, що відповідач сплатив йому за житловий будинок 24942 грн. і за земельну ділянку 38566 грн., однак насправді він ніяких грошей не отримав. Грошей від [PERSON] не вимагав, оскільки знав, що землю віддав за те, що буде його доглядати, а будинок взагалі не продавав. Враховуючи, що [PERSON] ввів його в оману при укладенні договорів, не провів оплату переданого йому товару, а тому змушений звернутися до суду із вказаним зустрічним позовом. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, їх представників, допитавши свідків, дослідивши надані докази, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог по первісному позову слід відмовити, а зустрічний позов підлягає до часткового задоволення. Позовні вимоги по первісному позову ґрунтуються на вимогах ст. 391 ЦК України, тобто захист права власності від порушень не повязаних із позбавленням володіння. В судовому засіданні встановлено, що сімя [PERSON] та [PERSON] постійно проживала у [INFO] з 1968 року. Не маючи власних дітей, вони взяли на виховання племінницю [PERSON], з якою постійно підтримували родинні стосунки і після народження нею двох дітей, вважали їх своїми внуками. Сімя [PERSON] маючи постійне місце проживання у м. Володимир-Волинський періодично проживали у с. Луковичі у будинковолодінні [PERSON], як члени сімї, приймаючи активну участь у веденні господарства. А останні два роки, коли хворіла [PERSON], племінниця постійно проживала з нею, доглядала до смерті, вела господарство. В червні 2015 року стосунки між [PERSON] та сімєю [PERSON] значно погіршились. В результаті чого, [PERSON], погрожував спалити будинок, забрав трактор, корову, самостійно зібрав урожай із паїв та перейшов проживати до сестри. Зазначені обставини ствердили сторони по справі та всі свідки допитані в судовому засіданні. 27 січня 2015 року у Влодимир-Волинській державній нотаріальній конторі було посвідчено договір купівлі-продажу житлового будинку, який знаходиться в с. Луковичі по вул. Набережній, 34 Іваничівського району укладений між [PERSON] та [PERSON] Вважаючи, що [PERSON] чинить йому перешкоди у користуванні зазначеним майном, [PERSON] звернувся до суду із вище зазначеним позовом. Аналізуючи дані правовідносини, суд вважає вимоги по первісному позову надуманими та безпідставними. Підставою для подання негаторного позову з яким звернувся до суду [PERSON] є вчинення третьою особою перешкод власнику. Однією з умов подання зазначеного позову є триваючий характер правопорушення і його наявність у момент подання позову. Якщо на момент подання позову порушення припинились, то і відпадає підстава для предявлення негаторного позову. В судовому засіданні суд належно встановив, що [PERSON] з кінця червня 2015 року постійно проживає у сестри і до своєї колишнього будинку навіть не навідується. Крім того, у негаторному позові можуть бути закладені вимоги про виселення з безпідставно займаного приміщення. Судом зясовано, що [PERSON] постійно проживав у спірному будинку, як голова двору і перехід права власності до прийомного внука не позбавляє його прав проживання у будинку. На підставі вище наведеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні первісного позову. Зясовуючи підставність вимог по зустрічному позову, суд виходить із того, що відповідно до ст. 203 ЦК України, загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ч. 3 вказаної статті гласить, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч. 5 правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Судом належно і детально перевірялись дотримання вимоги ч. 3 та ч. 5 ст. 203 ЦК України при укладенні договору купівлі-продажу житлового будинку між сторонами по справі. Так, з показань свідка державного нотаріуса Володимир-Волинської державної нотаріальної контори Волинської області [PERSON] вбачається, що в січні цього року вона укладала чотири договору купівлі-продажу між сторонами по справі. З яких: 3 договори купівлі-продажу земельних ділянок і 1 договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями. Зазначений обєм роботи вимагав певного часу і по мірі підготовки кожного договору вона передавала його для ознайомлення сторонам. Після ознайомлення із договорами, запросила сторін до себе, щоб пересвідчитись, що сторони усвідомлюють значення договорів і прагнуть їх виконання. Свідок наголосила на тому, що вона двічі запитала [PERSON] чи розрахувались з ним, на що він спочатку промовчав, а потім відповів, що так. Свідок запитувала також [PERSON] чи має він де жити на що він ствердно відповів і пояснив, що у нього там є кімната. Після того, сторони підписали договори, а вона їх посвідчила. На початку червня цього року до неї на роботу приїжджав [PERSON] і запитував, чи дійсно він продав, чи подарував будинок [PERSON] і чи не можна все повернути назад. На що свідок пояснила, що договори вже укладені. Допитаний в якості свідка відповідач-позивач по зустрічному позову [PERSON] пояснив, що будинок він не продавав і наміру такого не мав, бо не мав більше де жити. В грудні 2014 року до нього звернувся позивач [PERSON] із пропозицією оформити документи, бо з нового року буде дорожче. Чому виникла необхідність їхати до нотаріуса не розумів. Виконуючи волю покійної дружини [PERSON] все належне йому майно заповів позивачу по справі. Заповіт склав для того, що мав намір дожити до смерті із сімєю [PERSON], надіявся, що вони його доглянуть. Після того, як його побили і вигнали з будинку заповіт анулював. Перебуваючи у нотаріуса йому давали якісь документи, однак він їх підписував не читаючи, тому що прочитати він їх не міг через вади зору. Його запросили у кабінет нотаріуса і запитували, чи має він де жити, на що відповів, що має свою кімнату. При підписанні документів був тільки брат Сергій і їздили його автомобілем. Розмови про продаж будинку не було взагалі і грошей йому ніхто не передавав. Навпаки, на весілля [PERSON] він продав коня і возив йому гроші. Про те, що було укладено договір купівлі - продажу житлового будинку дізнався тільки у червні 2015 року. Після того, як [PERSON] його побив і сказав, що нічого його там немає. Він їздив до нотаріуса зясувати, що він попідписував. Свідок [PERSON] лікар офтальмолог Іваничівської ЦРЛ пояснила суду, що у [PERSON] виявлено катаракту обох очей і він бачить одним оком десять відсотків, а іншим тридцять. Катаракта це вікові зміни кристалика, однак у кожного вони розвиваються індивідуально і ствердити однозначно, що такий зір у [PERSON] був сім місяців тому, на момент підписання договорів вона не може. Із пояснень свідка [PERSON] лікаря невропатолога Іваничівської ЦРЛ вбачається, що [PERSON] звертався до неї в 2014 - 2015 році із скаргами на головні болі. Неординарних змін виявлено не було, однак відповідно до віку є певні зміни, конюктивні розлади. Враховуючи його вік, рівень розвитку, він міг і не усвідомлювати значення своїх дій. Люди в такому віці і стані можуть зробити певні дії, які потім не розуміють. При спілкуванні із [PERSON] лікар зробила висновок, що він є дуже довірливою особою. Показання зазначених свідків стверджуються оглянутою в судовому засіданні амбулаторною карткою [PERSON] Така риса характеру, як довірливість у [PERSON] стверджується також характеристикою наданою йому по місцю проживання із Луковичівської сільської ради. Свідок [PERSON], секретар Луковичівської сільської ради, показала суду, що [PERSON] у Луковичівській сільській раді в грудні 2013 року склав заповіт в користь [PERSON] і вона його посвідчила. Пізніше, влітку 2015 року зазначений заповіт [PERSON] анулював, після скандалів та слухів про його побиття. Із копії заповіту вбачається, що [PERSON] зробив розпорядження відповідно до якого все його майно після його смерті належить [PERSON] Із оглянутої в судовому засіданні інвентарної справи на обєкт нерухомого майна, за адресою Іваничівський район с. Луковичі вул. Набережна, 34 вбачається, що на даний момент відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку власником будинковолодіння є [PERSON], інвентарна вартість житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами становить 124928 грн. Ніхто із свідків допитаних в судовому засіданні, як із сторони позивача по первісному позову, так і з сторони відповідача не ствердив, що їм було відомо про намір [PERSON] продати будинок, навпаки, всі допитані свідки прямо чи опосередковано ствердили, що [PERSON] всі свої надії покладав на [PERSON], надіявся, що вона догляне його до смерті. На підставі зазначених доказів, суд вважає, що відповідно до ст. 638 ЦК України не можна вважати, що сторони в належній формі досягли згоди щодо всіх істотних умов договору і відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України даний правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків обумовлених ним. Даний висновок суду ґрунтується також на тому, що п. 5.8 Договору купівлі продажу житлового будинку укладений між [PERSON] та [PERSON] від 27 січня 2015 року не виконувався. Зокрема, у зазначеному пункті вказано, що продавець стверджує, що за вище вказаною адресою ні члени його сімї, ні треті особи, не проживають, не зареєстровані, будинкова книга, технічна та інша житлова документація на житловий будинок передані покупцеві. Позивач [PERSON] сам в обґрунтування своїх вимог надав будинкову книгу № 047641 будинку № 34 по вул. Набережній с. Луковичі Іваничівського району, де єдиною зареєстрованою особою є [PERSON] З показань нотаріуса вбачається, що [PERSON] мав намір там проживати. Разом з тим, позивач по первісному позову не надав суду жодного доказу про наявність у нього суми коштів вказаних у договорі купівлі-продажу, ні тим більше факту передачі коштів. А укладення договору за явно заниженою ціною 24942 грн. при інвентарній вартості 124928 грн. ще раз підтверджує вище зазначений висновок суду, а також те, що [PERSON] не до кінця усвідомлював значення своїх дій в момент підписання договору. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що волевиявлення учасника правочину [PERSON] було направлене на перехід права власності на його майно до [PERSON] після його смерті за умови спільного проживання. [PERSON] не мав наміру укладати договір купівлі-продажу житлового будинку, і цей правочин не був спрямований на реальне настання наслідків обумовлених ним. [PERSON], як особа, яка вчинила правочин помилявся щодо обставин, які мають істотне значення, а тому суд вважає, що такий правочин слід визнати недійсним. Визнання зазначеного правочину недійсним є ще однією підставою для відмови у первісному позову [PERSON] Відповідно і підлягає до задоволення позовна вимога про скасування державної реєстрації цього договору. Суд вважає, що прийняття рішення по вимозі про повернення права власності на житловий будинок [PERSON] є недоцільним, оскільки задоволення двох вище зазначених вимог забезпечують захист прав та інтересів [PERSON] По аналогічних вимогах, що стосуються земельної ділянки судом прийнято рішення у вигляді ухвали.

Outcome: partial