Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому, з урахуванням подальших уточнень, просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на 3/40 квартири [ADDRESS], загальною площею 90,6 кв. м, житловою площею 59,7 кв. м; на 3/8 гаража №12 по провулку Артема №18 в м. Харкові, загальною площею 18,7 кв.м.; на 3/8 житлового будинку, загальною площею 32,5 кв.м, житловою площею 9,7 кв.м, з надвірними будівлями, що розташований по вул. Л. Українки, 37 в смт Високий Харківської області, що належали померлому [PERSON], після смерті якого померлий [PERSON] прийняв спадщину. Відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому, з урахуванням подальших уточнень, просила визнати за нею право на обовязкову частку у спадщині у розмірі 1/8 частини квартири [ADDRESS]; 1/40 частки квартири [ADDRESS]; 1/8 частини гаражу №12, розташованого в м. Харкові по вул. Артема, 18; 1/8 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в смт Високий вул. Л.Українки, 37 Харківського району Харківської області після померлого [PERSON] та визнати за нею право власності на зазначене майно. В позовній заяві позивач за первісним позовом посилається на те, що 17 жовтня 1999 року помер дід позивача [PERSON]. Спадкоємцями після смерті [PERSON] були його донька [PERSON] і син [PERSON], які у встановлений законом шестимісячний строк звернулися до Восьмої Харківської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. 19 квітня 2011 року, прийнявши спадщину, помер [PERSON], який був батьком позивача. За свого життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №4387, за яким заповів все належне йому майно, де б воно не було та з чого воно б не складалось, своєму сину [PERSON], який є позивачем у справі. У встановлений законом шестимісячний строк позивач звернувся до Десятої Харківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] позовні вимоги обґрунтувала тим, що до смерті [PERSON] вона перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі. На час відкриття спадщини їй виповнилося 59 років та відповідно до закону вона має право на обовязкову частку у спадщині. Після смерті [PERSON] [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк звернулася до Десятої Харківської державної нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину, однак їй було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом позов підтримав, просив його задовольнити та підтвердив обставини, викладені у позовній заяві. Крім того, позивач [PERSON] через свого представника не заперечував проти задоволення зустрічного позову. \~Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом визнала повністю, проти задоволення первісного позову не заперечувала та просила задовольнити зустрічну позовну заяву. Інші відповідачі у судове засідання не зявилися, про судове засідання повідомлялися. За таких обставин суд прийняв рішення розглянути справу без їх присутності. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм фактичні відносини. Згідно листа Восьмої Харківської державної нотаріальної контори №33249/14-вих від 26.11.2014 за даними архівних матеріалів, що знаходяться на зберіганні у справах Восьмої ХДНК після померлого 17 жовтня 1999 року [PERSON], який був зареєстрований за адресою: [INFO], було заведено спадкову справу №296/2000. В матеріалах справи знаходиться заява, зареєстрована в книзі обліку і реєстрації спадкових справ за №459 від 15.04.2000 року від [PERSON] доньки померлого, та заява, зареєстрована в книзі обліку і реєстрації спадкових справ №460 від 17.04.2000 року від [PERSON] сина померлого. Інших заяв про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини в спадковій справі немає, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. 19 квітня 2011 року [PERSON], який був батьком позивача [PERSON], помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ №312342, виданим 14 червня 2011 року. Родинні звязки [PERSON] та позивача [PERSON] підтверджено свідоцтвом про народження серія ІІ-ВЛ №481477, виданим 18 грудня 1980 року. За свого життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 4387, за яким заповів все належне йому майно де б воно не було та з чого воно б не складалось своєму сину [PERSON]. Згідно свідоцтва про одруження №206294, виданого 13.12.2003 року, [PERSON] та [PERSON] одружились 13.12.2003 року. Згідно листа Департаменту архітектури та містобудування Харківської міської ради № 1804/22-15 від 18.06.2015 року станом на 31.12.2012 року квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації НВО «ТУРБОАТОМ» 21.10.1993 року за реєстровим № 103. Згідно листа Третьої Харківської державної нотаріальної контори № 1018/01-16 від 28.05.2015 року, після померлого 14.07.2004 року [PERSON] заведено спадкову справу за № 486/2004, в якій є заяви про прийняття спадщини лише від [PERSON] та [PERSON]. Вказані особи є відповідачами у справі. Листом № 06/02-14 від 06.01.2015 року Десята харківська державна нотаріальна контора повідомила про те, що після померлого 19 квітня 2011 року [PERSON], який мешкав у [ADDRESS], заведена спадкова справа №340/2011; 20 червня 2011 року заяву про прийняття спадщини за законом подала дружина померлого [PERSON], яку було зареєстровано у книзі обліку та реєстрації спадкових справ за №773; 09 липня 2011 року заяву про прийняття спадщини за заповітом подав син померлого [PERSON], яку було зареєстровано у книзі обліку та реєстрації спадкових справ за №876; 11 січня 2012 року заяву про видачу свідоцтва про право власності у спільному майні подружжя подала колишня дружина померлого [PERSON], на підставі якої 11.01.2012 було видано свідоцтво про право власності на ? частку квартири №227, що знаходиться у м. Харкові, пр. Перемоги, 72-Б, за реєстровим №1013. Заяв від інших спадкоємців не находило. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Згідно інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 33299280 від 07.02.2015 року, витребуваної з Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Харківського районного управління юстиції Харківської області жилий будинок з надвірними будівлями, що розташований по вул. Л. Українки, 37 в смт Високий Харківського району Харківської області належить на праві власності [PERSON]. Згідно інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно №31270134 від 19.12.2014 гараж, що знаходиться за адресою м. Харків, провулок Артема, 18, гараж 12 належить на праві приватної власності [PERSON]. Зважаючи на викладене, [PERSON] мав право на отримання після смерті свого батька [PERSON] спадщини, що складалася з 1/2 частини гаражу і 1/2 частини житлового будинку. Виходячи зі ст.ст. 370, 372 ЦК України частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином частка померлого [PERSON] у квартирі складала - 1/5 квартири, а його спадкоємець [PERSON] мав право на отримання в порядку спадкування 1/10 частини квартири. Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Таким чином, незважаючи на те, що [PERSON] не одержав свідоцтво про право на спадщину після свого померлого батька [PERSON], до спадкової маси, яка залишилась після смерті [PERSON], входять права на цю спадщину. Тобто позивач за первісним позовом в порядку спадкування за заповітом після смерті свого батька [PERSON] має право на отримання частини спадкового майна, право на спадкування якого мав його батько [PERSON] Згідно з ч.1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Непрацездатними вважаються жінки, які досягли 55 років та чоловіки 60 років; інваліди І,ІІ,ІІІ груп, незалежно від того, чи призначена їм пенсія. Судом встановлено, що дружина померлого [PERSON] [PERSON] дійсно досягла пенсійного віку на час його смерті, що підтверджується паспортом громадянина України, тому вона відповідно до законодавства є непрацездатною, а отже має право на обовязкову частку у спадщині. З листів Десятої харківської державної нотаріальної контори № 2800/02-14 від 09.09.2014 та № 564/02-14 від 05.03.2015 вбачається, що свідоцтва про право на спадщину не можуть бути видані позивачам у справі через відсутність у них правовстановлюючих документів на майно. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Визнання права власності на майно через звернення до суду не суперечить чинному законодавству. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На даний час позивачі не мають правовстановлюючих документів на спадкове майно, отримати їх дублікати вони не мають можливості, оскільки є інші спадкоємці та власники цього майна, які відповідне право позивачів не визнають. Зважаючи на те, що правоздатність власників майна [PERSON] і [PERSON] припинилася з їх смертю, порядку переходу права власності до спадкоємців за відсутності правовстановлюючих документів на майно законодавством не передбачено, тому є підстави для визнання за позивачами права власності на спадкове нерухоме майно. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивачів за первісним та за зустрічним позовом є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved