Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМБУД ІНДУСТРІЯ», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання трудових відносин припиненими, зобов`язання вчинити дії. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 19 липня 2018 року відповідно до п. 2 протоколу позачергових загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМБУД ІНДУСТРІЯ» №19/07-18 його було призначено на посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМБУД ІНДУСТРІЯ» з 19.07.2018. Відповідно до Наказу ТОВ «ПРОМБУД ІНДУСТРІЯ» № 42 від 19.07.2018 позивач приступив до виконання обов`язків директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМБУД ІНДУСТРІЯ» з 20.07.2018. До складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю, відповідно до його Статуту, входить: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з 100% часткою статутного капіталу підприємства. Позивач вказує, що за період з липня 2018 року по липень 2019 року він належним чином виконував свої посадові обов`язки по трудовому договору. За час роботи суттєвих проблем із засновниками Товариства у нього не виникало, працював сумлінно, отримував стабільну заробітну плату. Проте, з жовтня 2019 року ТОВ «ПРОМБУД ІНДУСТРІЯ» фактично перестало вести свою господарську діяльність, жодних угод не укладалось, а тому залишатись на посаді директора непрацюючого підприємства немає підстав. У зв`язку із цим, позивач звернувся 28.05.2019 до засновників ТОВ «ПРОМБУД ІНДУСТРІЯ» із заявою про звільнення із займаної посади за власним бажанням, надіславши рекомендовані листи на адресу за місце реєстрації засновників. Проте, відповіді на дану заяву він не отримав станом на день подання позову Учасники ТОВ «ПРОМБУД ІНДУСТРІЯ» на загальних зборах учасників підприємства не прийняли рішення про його звільнення з посади директора підприємства, не видали відповідного наказу і не повернули йому трудову книжку. Враховуючи викладене, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.08.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання позивач не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача, в якій підтримав позовні вимоги, вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМБУД ІНДУСТРІЯ» в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надіслав. Про причину неявки суд не повідомив, відзиву та інших заяв з процесуальних питань від нього до суду не надходило. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі. Із заявами до суду не зверталися. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням позачергових загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМБУД ІНДУСТРІЯ», на підставі протоколу № 19/07-18 від 19.07.2018, [PERSON] призначено на посаду директора Товариства з 20.07.2018. Відповідно до Наказу ТОВ «ПРОМБУД ІНДУСТРІЯ» № 42 від 19.07.2018 позивач приступив до виконання обов`язків директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМБУД ІНДУСТРІЯ» з 20.07.2018 Згыдно з ст. 58 Закону України « Про господарські товариства» та Статуту Товариства вказаного товариства вищим органом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМБУД ІНДУСТРІЯ» є Загальні збори учасників. До складу засновників зазначеного товариства входять громадяни: [PERSON] , 34% в статутному капіталі; [PERSON] , 33% в статутному капіталі; [PERSON] , 33% в статутному капіталі. Відповідно до п. 11.7.3. Статуту ТОВ «ПРОМБУД ІНДУСТРІЯ» до виключної компетенції Загальних зборів належить створення і відкликання виконавчого органу Товариства. Згідно з Розділом 12 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМБУД ІНДУСТРІЯ» виконавчим органом вказаного товариства є директор, який призначається та звільняється загальними зборами товариства. З матеріалів справи вбачається, що 23.05.2019 директор Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМБУД ІНДУСТРІЯ» [PERSON] подав заяву про звільнення з посади директора на підставі ст. 38 КЗпП України. Позивач в своєму позові вказує, що звертався 28.05.2019 звертався до засновників ТОВ «ПРОМБУД ІНДУСТРІЯ» із заявою про звільнення із займаної посади за власним бажанням, надіславши рекомендовані листи на адресу за місце реєстрації засновників. Так, в матеріалах справи міститься повідомлення про наплавлення рекомендованого листа [PERSON] , яке отримано нею 05.06.2019 особисто Проте, Загальних зборів зазначеного товариства проведено до теперішнього часу не було, що унеможливлює ні відкриття засідання загальних зборів, ні ухвалення рішень, внаслідок чого неможливо розглянути заяву [PERSON] та ухвалити рішення стосовно останнього. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Пунктом другим статті 22 КЗпП України визначено, що відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Так, статтею 38 КЗпП України визначено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням даної норми, Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004 року № 14-рп/2004, від 16.10.2007 року № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю Конституційний Суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Таким чином, відповідачем порушене право позивача на звільнення з роботи з ініціативи працівника, передбачене ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати на сплату судового збору в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved