Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Відповідачів [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Герасимів Юлія Вадимівна, про визнання договору купівлі-продажу жилого будинку недійсним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про реєстрацію права власності на жилий будинок, посилаючись на те, що 06.06.2014 року [PERSON] складено розписку, на підставі якої [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти для будівництва будинку за адресою: [ADDRESS] в розмірі 62 727 доларів США та зобов`язалась за відсутності можливості повернути одержані грошові кошти до 06.09.2015 року продати зазначений об`єкт нерухомості та повернути Позивачу борг в повному обсязі, в разі неможливості здійснити такий продаж [PERSON] зобов`язалась переоформити 50% об`єкту нерухомості на Позивача. Відповідно до рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі № 369/3574/17 від 07.05.2018 року з [PERSON] стягнуто загалом 2 704 567,67 грн. на виконання боргових зобов`язань за вищевказаною розпискою. Однак, станом на теперішній час рішення суду не виконано. Натомість 03.10.2014 року [PERSON] відчужила будинок за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] за договором з метою приховування цього майна для подальшого виконання боргових зобов`язань. Позивач посилався на те, що цей договір вчинений без реального настання правових наслідків, направлений на виведення майна з-під звернення стягнення за невиконаними зобов`язаннями перед Позивачем, договір є фіктивним, то на підставі ст.ст. 15, 16, 202, 203, 215, 655 Цивільного кодексу України звернувся із вказаним позовом до суду. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просив визнати недійсним Договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] 2058 , укладений 03 жовтня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] , і посвідчений Герасимів Ю.В., приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області, та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , індексний номер 16244294 від 03 жовтня 2014 року, прийняте [PERSON] , приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області, а також стягнути понесені судові витрати. У судове засідання представник Позивача з`явився, позов підтримав та просив задовольнити. У судове засідання представник Відповідачів [PERSON] та [PERSON] з`явився, проти позову заперечував, просив відмовити в задоволенні. У судове засідання третя особа не з`явилась, повідомлялась належним чином, причини неявки не повідомили. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.06.2014 року [PERSON] складено розписку, на підставі якої остання отримала від [PERSON] грошові кошти для будівництва будинку за адресою: [ADDRESS] в розмірі 62 727 доларів США та зобов`язалась повернути ці кошти протягом одного року, а саме до 06.06.2015 року. За відсутності можливості повернути одержані грошові кошти до 06.09.2015 року [PERSON] зобов`язується протягом трьох місяців після закінчення строку повернення коштів, а саме 06.09.2015 року продати зазначений об`єкт нерухомості та повернути Позивачу борг в повному обсязі, в разі неможливості здійснити такий продаж [PERSON] зобов`язалась переоформити 50% об`єкту нерухомості на Позивача в строк до 31.12.2015 року. Як зазначалось та визнавалось Сторонами під час розгляду справи відповідно до рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі № 369/3574/17 від 07.05.2018 року з [PERSON] стягнуто загалом 2 704 567,67 грн. на виконання боргових зобов`язань за вищевказаною розпискою. Рішення суду не виконано. 16.08.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Попередній договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою [ADDRESS] . 21.08.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0158 га, що розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 3222410600:01:017:5007, цільове призначення використання земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. 27.02.2014 року виготовлено Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] на ім`я [PERSON] 03.10.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу житлового будинку садибного типу [ADDRESS] , що посвідчений третьою особою та зареєстровано в реєстрі за № 2058. В цьому Договорі вказано, що [PERSON] є власником будинку на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , індексний номер 23270727, виданого 20 червня 2014 року Реєстраційною службою Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області та зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16 червня 2014 року Реєстраційною службою Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, номер запису про право власності 6079913, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 389621032224. На підставі вказаного Договору купівлі-продажу житлового будинку від 03.10.2014 року [PERSON] набула право власності на вказаний будинок, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 27655413 від 03.10.2014 року та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 145836764 від 19.11.2018 року. Саме цей Договір Позивач просить суд визнати недійсним. Вирішуючи спір по суті суд зазначає: Згідно ст. 202 Цивільного кодексу України Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За ст. 215 Цивільного кодексу Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Станом на момент вчинення правочину - Договору купівлі-продажу житлового будинку від 03.10.2014 року, судом на підставі наявних в матеріалах справи доказів не встановлено підстав, передбачених ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України для недійсності вказаного правочину. Суд відзначає, що на момент вчинення правочину - Договору купівлі-продажу житлового будинку від 03.10.2014 року Відповідач [PERSON] не мала жодних заборон щодо реалізації свого конституційного права на розпорядження своїм же майном. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. В цьому аспекті суд погоджується з доводами Відповідачів про те, що забезпечення виконання основного зобов`язання повинна бути оформлена у належній спосіб, належний спосіб (застава, іпотека), що підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. При цьому, виконання чи невиконання [PERSON] боргових зобов`язань за розпискою від 06.06.2015 року без належним чином оформлених заборон щодо розпорядження своїм власним майном, не є підставою для визнання Договору купівлі-продажу від 03.10.2014 року недійсним та відповідно немає підстав для скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про реєстрацію права власності на житловий будинок за [PERSON] . Посилання сторони Позивача на продовження реєстрації місця проживання Відповідача [PERSON] за адресою [ADDRESS] після укладання правочину - Договору купівлі-продажу житлового будинку від 03.10.2014 року, не свідчить про те, що договір укладений без мети настання правових наслідків, а інших доказів того, що договір укладений без мети настання правових наслідків до суду не подано. За ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Змістом ст. 80 Цивільного процесуального кодексу України Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. В ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України вказано, що Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, з огляду на вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, то суд відзначає, що: Згідно ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Суд зазначає, що матеріали справи не містять договору про надання правничої допомоги із зазначенням про умови оплати, доказів щодо обсягу послуг і виконаних робіт та їх вартості, доказів оплати витрат на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн., також відсутні опис робіт (наданих послуг), що є підставою для відмови в стягненні цих витрат. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, в позові відмовлено, то судовий збір покладається на Позивача.

Outcome: dismissed