Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Позов обґрунтовує тим, що відповідач систематично протягом 2016-2017 років не виконує свої зобов`язання за договором оренди землі щодо сплати орендної плати. Не збільшує розмір % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, порушує умови виконання договорів, а саме п.13. На її звернення про необхідність виконання умов договорів не реагує. Розірвати відмовляється. Користується її земельними ділянками в супереч її волі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги заявлені в позовній заяві з підстав зазначених в ній. Також наголосила про необхідність розірвання та поверненні ще і договорів укладених в 2016 році. Відповідач надав відзив на позовну заяву. У відзиві зазначив, що орендна плата за 2016-2017 роки ними позивачу сплачена і бухгалтерська заборгованість відсутня. Також зазначають, що між ними є ще укладеними в 2016 році і договори про оренду землі після смерті сина позивача. І договорів про оренду землі на даний час між ними разом є чотири. Просили відмовити в задоволенні позову, оскільки відсутня систематична несплата орендної плати. Представник відповідача адвокат Білан Н.М. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову наголошуючи, що вони виконують умови договорів і по сплаті орендної плати зокрема. А з приводу договорів оренди землі за 2016 рік ствердив, що позову по них немає. Суд вислухавши представника позивача [PERSON] та представника відповідача Білана Н.М., дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Також згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 13 Закону України від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV «Про оренду землі» (далі - Закон № 161-XIV) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За змістом частини першої статті 32 Закону № 161-XIV на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Обов`язки орендаря визначені у статті 25 Закону № 161-XIV, до яких належить: приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку; виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, реєстраційного та історико-культурного призначення; у п`ятиденний строк після державної реєстрації договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності надати копію договору відповідному органу державної податкової служби. Судом встановлено, що [PERSON] 01.06.2011 року уклала з аграрним товариством з обмеженою відповідальністю «Свято Трипілля» два Договори оренди землі (надалі - Договори) про що у Державному реєстрі земель вчинено записи від 23.03.2012 року №262160004009578 на земельну ділянку площею 0,6339 га. та № 262160004009579 на земельну ділянку площею 1,0035 га. (а.с.16-31) і дані факти ніким не заперечувались та не спростовано в судовому засіданні. В п. 10 Договорів зазначено, що вони укладаються на 10 років. Орендна плата вноситься до кінця поточного року - п.11 Договорів. Також в 38 Договорів передбачено, що договір може бути припинено внаслідок невиконання другою із сторін обов`язків. Даючи оцінку правовідносинам між сторонами спору, суд виходить з такого. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Ст. 141 ЗК України передбачає, що однією із підстав припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати. Позивач отримала за здачу земельних ділянок в оренду від відповідача грошові кошти згідно відомості від 27.07.2016 року та від 07.08.2017 року (а.с.80-95), що ніким також не спростовано під час розгляду даної справи. Як і не надано доказів неправильного розрахунку орендної плати позивачем. Статті 12 та 81 ЦПК України передбачають, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Не заперечується відповідачем, що із позивачем [PERSON] в них є ще укладеними і інші договори оренди землі, крім тих які вона хоче розірвати подавши дану позовну заяву до суду, що були укладені в 2016 році після смерті її сина. Але доводи представника позивача стверджені в судовому засіданні про необхідність розірвання договорів та повернення, крім іншого, відповідачем ще і примірників цих договорів оренди укладених між ними в 2016 році після смерті сина позивача, не заслуговують на увагу, оскільки вони виходять за межі позовних вимог і не є предметом даного судового розгляду. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищенаведене суд приходить до переконання, що в задоволенні даного позову [PERSON] слід відмовити як в безпідставному, оскільки позивачем не доведено систематичності не виконання відповідачем протягом 2016-2017 років своїх обов`язків згідно Договорів оренди землі укладених між сторонами в 2011 році, які позивач хоче розірвати в судовому порядку з підстав, які зазначено нею в позовній заяві. Питання судових витрат вирішується судом згідно вимог ст.141 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed