Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути із Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова на її користь заробітну плату у розмірі 30899,75 грн. за період з січня 2019 року по травень 2020 року. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що перебуває у трудових відносинах з Комунальною 3-ою стоматологічною поліклінікою м. Львова і працює на посаді лікаря стоматолога. З 1 серпня 2017 року та по даний час заробітна плата працівникам поліклініки не нараховується та не виплачується, що унеможливлює отримати довідку про нараховану, але не виплачену заробітну плату. Відсутність нарахувань підтверджується рішеннями Залізничного районного суду м. Львова про стягнення з відповідача на його користь заборгованості по заробітній платі. У зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 18.06.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» внесено зміни до Прикінцевих положень ЦПК України та визначено, що на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), продовжено строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 ЦПК України. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», що набрав законної сили 17.07.2020 року, внесено зміни до ЦПК України та передбачено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно пункт до 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом. У вказаний строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву та не вказав поважних причин такого. Сторони у встановлений строк клопотань про продовження процесуальних строків суду не подали. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст.178 та ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. У відповідності до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч. 1 ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття заробітна плата. Згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Згідно ст.115 Кодексу законів про працю України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів. Як ствердив позивач та таке підтверджується рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 02.10.2018 року, позивач [PERSON] працює на посаді лікаря стоматолога на 0,25 ставки окладу у Комунальній 3-й стоматологічній поліклініці м. Львова. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 02 жовтня 2018 року позов [PERSON] до Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова задоволено, стягнуто з Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова на користь [PERSON] 5198 грн. заборгованості по заробітній платі за період з серпня по грудень 2017 р. /а.с. 3-5/. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 06 листопада 2018 року позов [PERSON] до Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова задоволено, стягнуто з Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова на користь [PERSON] заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 9357 грн. 75 коп. за період з 01 січня по 01 жовтня 2018 р. /а.с. 6-8/. При розрахунку вказаних сум заборгованості по заробітній платі взято до уваги Штатний розпис Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова на 2017 рік. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] є підставними, оскільки відповідачем порушено право позивача щодо отримання заробітної плати. Разом з тим, відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не приймає до уваги поданий позивачем розрахунок заробітної плати, яка підлягає стягненню за період з січня 2018 року по травень 2020 року, оскільки такий зроблено виходячи із місячного фонду заробітної плати, передбаченого штатним розписом на 2017 рік, який не діє у 2018 - 2020 роках, а відтак, не є доказом розміру належної позивачу заробітної плати за спірний період. Штатного розпису Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м. Львова на 2018-2020 роки позивачем не подано, а також не подано будь-яких належних доказів для обґрунтування розміру заробітної плати позивача, вказаного ним в долученому розрахунку. Крім цього, суд звертає увагу позивача, що рішеннями Залізничного суду м. Львова, на які останній покликається як на підставу позовних вимог, задоволено позовні вимоги та стягнуто заборгованість по заробітній платі за період з серпня по грудень 2017 р. та за період з січня по жовтень 2018 р. та такими не встановлено розміру належної позивачу заробітної плати за період з січня 2018 року по травень 2020 року. Клопотань про витребування доказів, у порядку ст. 84 ЦПК України позивачем до суду не подано. Згідно із ст. 2 КЗпП України право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про заробітну плату» мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. У відповідності до вимог ч. 1, 4 ст. 95 Кодексу законів про працю України мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що у будь-якому випадку оплата праці при виконанні працівником місячної (годинної) норми праці (обсягу робіт) не може бути нижчою від встановленої законом мінімальної заробітної плати. При визначенні, чи не є заробітна плата нижчою від мінімальної, до неї не включаються доплати, надбавки, заохочувальні та компенсаційні виплати. Згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» мінімальна заробітна плата на 2018 рік установлена у місячному розмірі з 1 січня - 3723 гривні. Згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» мінімальна заробітна плата на 2019 рік установлена у місячному розмірі з 1 січня - 4173 гривні. Згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» мінімальна заробітна плата на 2020 рік установлена у місячному розмірі з 1 січня - 4723 гривні. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що при розрахунку заборгованості відповідача по заробітній платі перед позивачем за період з січня 2018 р. по травень 2020 року слід виходити із встановленого державою мінімального розміру заробітної плати із врахуванням розміру ставки посади позивача. Відтак, розмір заборгованості відповідача перед позивачем із виплати заробітної плати за період з січня 2018 року по грудень 2018 року становить 11169 грн. /3723 встановлений розмір мінімальної заробітної плати х 12 місяців х 0,25 ставки /; за період з січня 2019 року по грудень 2019 року - 12519 грн. /4173 встановлений розмір мінімальної заробітної плати х 12 місяців х 0,25 ставки /; за період з січня 2020 року по травень 2020 року - 5903,75 грн. /4723 грн. розмір мінімальної заробітної плати х 5 місяців х 0,25 ставки /, а всього за період з січня 2018 року по травень 2020 року -29591,75 грн. На підставі ст.141 ЦПК України, на користь держави з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 805 грн. 20 коп.

Outcome: partial