Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги таким. Він перебував у трудових відносинах з відповідачем з 03.09.2001, наказом від 26.12.2016 звільнений з 22.12.2016 за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію. 25.07.2015, працюючи гірником очисного вибою 5 розряду підземним, отримав виробничу травму відкритий багатоуламковий внутрішньо-суглобовий перелом с/3 н/3 основної фаланги 2 пальця лівої кисті зі зміщенням, пошкодження сухожилля згиначів 2 пальця, розтрощення м'яких тканин, забиті рани 3 пальця лівої кисті. Лікувався стаціонарно і амбулаторно, за фактом нещасного випадку були складені акти Н-5 та Н-1. 17.09.2015 за вказаною травмою МСЕК встановила йому первинно 20% стійкої втрати працездатності, 22.09.2016 повторно. Крім того, внаслідок тривалої роботи в умовах шкідливих факторів на вугільних підприємствах, 24.05.2017 йому був встановлений діагноз: Хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом. 22.06.2017 складено акт розслідування професійного захворювання, 30.08.2017 висновком МСЕК йому встановлено загально 55% втрати працездатності, з яких 35% за хронічним професійним захворюванням, а 20% за травмою 25.07.2015, встановлено ІІІ групу інвалідності з протипоказаннями важкої фізичної праці та роботи у підземних умовах. Вважає, що фактами отримання виробничої травми і професійного захворювання йому заподіяна моральна шкода, виражена у фізичному болю і стражданнях. Був істотно змінений його життєвий уклад, є втраченою престижна спеціальність, висока заробітна плата. Він перебуває у пригніченому стані, швидко втомлюється, не може виконувати звичний обсяг побутових справ. Наразі постійно він змушений докладати додаткових зусиль для організації життя. Захоплення залишилися в минулому, наявні психологічний дискомфорт та втрата інтересу до життя. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в 100000,00 гривень та просить стягнути цю суму на його користь з відповідача. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] до суду не з'явилися, надали заяви з проханням розглянути\~ справу у їх відсутність, на задоволенні позову наполягали. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] також не прибула до суду, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій зазначила про часткове визнання позовних вимог в розмірі 300,00 гривень за 1% втрати працездатності. Представник третьої особи до суду не з'явився, при цьому третя особа була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, жодних клопотань і заяв не надала. Відповідно до ч.2\~ст.197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін судове засідання проводиться без фіксування звукозаписувальним технічним засобом.\~\~\~\~ Дослідивши докази у справі окремо та у сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з такого. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 03.09.2001 працював у відповідача гірничим робітником очисного вибою 4 розряду підземним та гірничим робітником очисного вибою 5 розряду підземним з повним робочим днем у шахті, 22.12.2016 був звільнений наказом №1187ку від 26.12.2016 на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію. Відомості встановлені за даними трудової книжки позивача (а.с.4-5). Під час трудової діяльності, як зазначив позивач, він отримав виробничу травму і набув професійне захворювання. Такі твердження позивача базуються на наданих ним епікризах, виписках із медичної карти, медичних висновках (а.с.13-33) та відомостях акту розслідування причин нещасного випадку за формою Н-5 від 30.07.2015, згідно з яким нещасний випадок, наслідком якого є відкритий багатоуламковий внутрішньо-суглобовий перелом с/3 н/3 основної фаланги 2 пальця лівої кисті зі зміщенням, пошкодження сухожилля згиначів 2 пальця, розтрощення м'яких тканин, забиті рани 3 пальця лівої кисті, що стався з [PERSON], є повязаним з виробництвом і підлягає обліку на підприємстві, нещасний випадок стався внаслідок порушення нормативних актів з питань охорони праці самим [PERSON] та гірничим майстром дільниці №8 [PERSON] (а.с.6-7). Актом №42 від 30.07.2015 про нещасний випадок, пов'язаний із виробництвом, встановлено, що працівник ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» [PERSON] є потерпілим від нещасного випадку, який стався 25.07.2015 під час виконання ним трудових обовязків з обопільної вини як самого позивача, так і його безпосереднього керівника (а.с.8-9). Крім того, згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22.06.2017, складеного ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» (а.с.10-11), професійне захворювання виникло у [PERSON] у звязку з тривалим періодом роботи у шкідливих умовах, обумовлених впливом шкідливого фактору фізичного перенавантаження. У [PERSON] встановлені такі діагнози: Хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом; Метаболічна кардіоміопатія. Особою, яка порушила законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, зазначений в акті позивач [PERSON] 17.09.2015 позивачеві за наслідками\~ огляду медико-соціальною комісією встановлено первісно 20% втрати працездатності за трудовим каліцтвом по 01.10.2016, 22.09.2016 повторно 20% втрати працездатності по 01.10.2018 (а.с.37). 30.08.2017 МСЕК встановила [PERSON] сукупно 55% втрати працездатності 20% за трудовим каліцтвом і 35% за хронічним професійним захворюванням, присвоєно ІІІ групу інвалідності з переоглядом 28.08.2019 (а.с.38,39). За висновком МСЕК позивачеві протипоказана важка фізична праця, робота у підземних умовах. Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України, життя і здоровя людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. На всіх підприємствах, в установах, організаціях згідно з положеннями ст.153 КЗпП України повинні створюватися безпечні і нешкідливі умови праці. При цьому забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається виключно на власника або уповноважений ним орган. Ця норма закону корелюється з нормою, викладеною у\~ст.13 Закону України «Про охорону праці», відповідно до якої роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Згідно з ч.1\~ст.1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При цьому частина 2\~ст.1167 ЦК України\~передбачає, що моральна шкода відшкодовується, зокрема, незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоду завдано каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Статтею 38 Гірничого Закону України\~до обов'язків гірничого підприємства віднесене й відшкодування шкоди, завданої фізичній особі.\~ Як вбачається зі змісту ч.1 ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Суд вважає, що позивачеві дійсно заподіяна моральна шкода, оскільки внаслідок трудового каліцтва і професійного захворювання він зазнавав фізичного болю, проходив лікування та втратив сукупно 55% своєї працездатності, став інвалідом та не може працювати за своєю спеціальністю, що суттєво змінило звичний уклад його життя. Разом з тим суд враховує, що ступінь втрати працездатності та інвалідність позивача не є такими, що встановлені безстроково, що і трудове каліцтво, і професійне захворювання сталися за умови наявності вини в цьому і самого [PERSON], як це було відображено у складених щодо нього відповідачем актах про нещасний випадок на виробництві та про професійне захворювання. Відомостей щодо оскарження позивачем вказаних актів повністю або в частині суду не надано. Отже, вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди є правомірними та підлягають задоволенню. Щодо визначення розміру відшкодування, суд вважає, що вимога позивача про стягнення 100000,00 гривень має бути задоволена частково з урахуванням вищевикладеного. За розясненнями п.9\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням ступеня вини відповідача та інших обставин. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує характер правопорушення, глибину та тривалість фізичних та душевних страждань позивача, ступінь вини підприємства, що завдало моральну шкоду, та самого позивача, істотність вимушених змін у способі життя позивача та інші обставини, які мають вагоме значення, в тому числі, наслідки втрати працездатності та набуття інвалідності позивачем, стан його здоров'я на теперішній час та медичні рекомендації, додержання яких тягне за собою внесення коректив у звичайний спосіб життя позивача.\~ Відповідач просив суд врахувати судову практику щодо подібних правовідносин, в якій за 1% втрати працездатності призначається 300 гривень. Суд не може погодитися із запропонованим розрахунком, виходячи з такого. За даними Єдиного державного реєстру судових рішень, обрахування судом суми відшкодування моральної шкоди за запропонованим відповідачем розрахунком дійсно мало місце і було поширено здебільшого з 2011 року. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2011 був встановлений у розмірі 894 гривні. Станом на час розгляду даної справи загальновідомим є факт, що в Україні останніми роками спостерігається значне здороження життя, також загально відомо, що ціни на продукти харчування, ліки, послуги тощо з 2011 року по т.ч. поступово і значно зростали. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2017 був встановлений у розмірі 1600 гривень. Таким чином, обрахунок суми відшкодування моральної шкоди в розмірі 300 гривень за 1% втрати працездатності вочевидь не є ані розумним, ані справедливим. Виходячи з викладеного вище та

Outcome: partial