Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Свій позов мотивував тим, що 02.09.2005 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Від шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO]. Рішенням Лубенського міськрайонного суду від 06 квітня 2017 року шлюб між ними розірвано. Колишня дружина ще за декілька місяців до розірвання шлюбу пішла від нього разом із їх спільною дитиною і стала проживати у своєї матері у її будинку в місті Лубни по вул. Інститутській, 57. На даний час його колишня дружина повторно одружилася, після одруження змінила прізвище на «Козачкова» і тепер проживає у квартирі свого нового чоловіка в [ADDRESS]. Він є інвалідом другої групи, має пільги для ветеранів війни інвалідів війни, отримує пенсію в розмірі 3345 грн.60 коп. Інших джерел доходів не має. При цьому він сплачує аліменти і на іншу свою неповнолітню дочку за рішенням Лубенського міського суду відповідно до виконавчого листа №2-704/2003 від 15.08.2003 року в розмірі 1/6 частини доходів. Стягнення проводиться виконавчою службою з його пенсії. Після сплати ним 1/6 частини пенсії на вказані аліменти, йому залишається 2788 грн. Відповідач працює медичною сестрою неврологічного відділення Лубенської КЦМЛ і її середньомісячна зарплата становить 3054 грн. 34 коп. Тобто його і відповідача доходи є майже рівними, його дохід є навіть меншим на 266 грн. 34 коп. 30.01.2017 року [PERSON] зверталася до Лубенського міськрайонного суду із позовом про стягнення з нього аліментів на утримання дочки [PERSON]. Рішенням Лубенського міськрайонного суду від 27 квітня 2017 року [PERSON] було відмовлено у задоволенні позову та в стягненні з нього аліментів на утримання дочки з урахуванням того, що він і після розпаду їхньої сімї продовжує утримувати дитину. Але рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 24.07.2017 року вищевказане рішення Лубенського міськрайонного суду скасоване і рішенням Апеляційного суду з нього стягнуті аліменти на користь [PERSON] ([PERSON]) на утримання їх спільної дочки [PERSON] в розмірі 1000 гривень щомісяця, починаючи з 30.01.2017 року. Рішення набрало законної сили і виконується виконавчою службою. Відповідно до рішення виконавчого комітету Лубенської міської ради №16 від 25 січня 2017 року «Про визначення порядку побачень та участі батька у вихованні доньки» встановлено, що він має право на побачення із донькою [PERSON], 26.12.2008 року щотижня з 14-00 годин четверга до 18-00 години суботи. Відповідно до вищевказаного рішення він забирає до себе їх дочку і вона безперервно у нього проживає і знаходиться у цей період лише на його утриманні. Тобто їх дочка [PERSON] перебуває на його особистому утриманні щотижня по четвергах з 14 години по 24 годину (10 годин), по пятницях з 00 годин по 24 годину (24 години), по суботах з 00 годин до 18 години (18 годин), що сумарно становить 52 години на тиждень. У тижні міститься 116 годин. А тому, із 116 годин тижня 52 години [PERSON] безперервно перебуває не на утриманні відповідача, а на його особистому утриманні. Отже, [PERSON] перебуває на його утриманні протягом 1/3 тижня, а на утриманні відповідача 2/3 частини тижня. Зі змісту рішення Апеляційного суду Полтавської області від 24.07.2017 року вбачається, що суд стягнув з нього 1000 грн. щомісячних аліментів вже з урахуванням того, що їх донька [PERSON] перебуває на утриманні відповідача тільки 2/3 частини кожного тижня. Він вважає, що оскільки протягом 1/3 частини тижня їх дочка [PERSON] повністю знаходиться на його утриманні, то справедливим та розумним буде стягнення з відповідача на його користь аліментів в розмірі 500 грн. щомісяця на утримання ним дочки протягом 1/3 частини кожного тижня. На підставі викладеного, позивач [PERSON] прохав суд стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] в розмірі 500 грн. на місяць з подальшою індексацією суми відповідно до закону. Також прохав допустити негайне виконання рішення в межах платежу аліментів за один місяць, поклавши судові витрати на відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали та прохали його задовольнити, обгрунтовували позовні вимоги обставинами, викладеними в позовній заяві. Позивач [PERSON] також пояснив, що у часи побачень із дитиною відповідачкою йому не компенсується харчування дитини, користування комунальними послугами, тобто те утримання, яке він надає дитині. Крім цього, з вересня 2017 року дитина відмовилася повертатися до матері. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала оскільки вважає, що дочка знаходиться на її матеріальному утриманні. Не заперечувала, що коли дитина перебуває у позивача, він її повинен годувати, однак вважала, що це не надає йому права вимагати стягнення аліментів. Крім цього, з вересня 2017 року позивач забрав дитину та не повернув, у звязку з чим нею подано позов до суду про відібрання дитини. Представник відповідача [PERSON] в задоволенні позову прохав відмовити, мотивуючи тим, що СК України не надає права тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, під час режиму побачень та виховання вимагати стягнення аліментів на її утримання. Вважав, що позивачем обрано не правильний спосіб захисту права. Крім цього, відповідачем не надавалося згоди на постійне проживання дитини із позивачем та вона була позивачем протиправно всупереч рішення виконкому відібрана у матері, що є предметом окремого поданого позову. Зясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 02.09.2005 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.9). Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO] (а.с.10). Рішенням Лубенського міськрайонного суду від 06.04.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.11). Також судом встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Лубенської міської ради №16 від 25.01.2017 року «Про визначення порядку побачень та участі батька у вихованні дочки», на підставі розгляду заяви [PERSON], було визначено для [PERSON] порядок побачень з донькою [PERSON], [INFO] : щотижня з 14-00 години четверга до 18-00 години суботи. Крім цього, даним рішенням зобовязано матір дитини [PERSON] не чинити перешкод батькові у спілкуванні з донькою та виконанні ним батьківських обовязків (а.с.12). Відповідно до рішення Апеляційного суду Полтавської області від 24.07.2017 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 30 січня 2017 року, виходячи з того, що дитина проживає разом із матірю. Позивач [PERSON] вважає, що оскільки відповідачці на утримання нею їх спільної дочки [PERSON] протягом 2/3 частини кожного тижня він сплачує аліменти в розмірі 1000 грн. щомісяця, то відповідач [PERSON] повинна сплачувати на його користь аліменти на утримання ним дочки [PERSON] в розмірі 500 грн. щомісячно, оскільки іншу 1/3 частину кожного тижня дитина перебуває на його утриманні, з чим суд не погоджується з огляду на наступне. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів того, що відповідач [PERSON] ухиляється від утримання їх спільної дочки [PERSON], [INFO]. При цьому суд враховує, що рішенням виконавчого комітету Лубенської міської ради №16 від 25.01.2017 року позивачу встановлювався час побачень із дитиною, виходячи з того, що дитина проживає разом із матірю відповідачем по справі. Згідно ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, СК України не передбачає права на стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини під час побачень одного із батьків із нею, який проживає окремо від дитини. При вирішенні спору суд також враховує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів узгодження із відповідачем місця постійного проживання дитини разом із ним чи будь-яких інших доказів на підтвердження того, що дитина у відповідності до акту комісії від 04.12.2017 року проживає із ним постійно. В судовому засіданні сторони не заперечували, що станом на час вирішення спору дитина перебуває за місцем проживання позивача та сторони проживають окремо, разом із тим, відповідач зазначала, що позивачем протиправно забрано у неї дитину всупереч вимог рішення виконкому Лубенської міської ради, у звязку з чим нею подано до суду позов, згоди на постійне місце проживання дитини із позивачем вона не надавала. Вищезазначені обставини свідчать про відсутність підстав вважати, що постійним місцем проживанням дитини є адреса місця проживання позивача та про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] Враховуючи, що рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 24.07.2017 року вирішено спір сторін станом на час його ухвалення, а із даним позовом позивач звернувся до суду 09.10.2017 року, суд вважає, що також відсутні і підстави для закриття провадження по даній справі.

Outcome: dismissed