Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що працювала на посаді рахівника відділу по роботі з фізичними особами служби зі збуту житлово-комунальних послуг у Комунальному підприємстві «Підприємства комунальної власності» (далі КП «ПКВ»). Наказом №579-к від 26.04.2019 року її було звільнено 29.04.2019 року з підприємства, на підставі п.5 ст.36 КЗпП України, у зв`язку з переведенням за її згодою до Комунального підприємства «Тепловодоканал» Енергодарської міської ради. Останнім робочим днем позивача у КП «ПКВ» був 26.04.2019 року. Але відповідачем не було проведено остаточного розрахунку з позивачем в день її звільнення та не було виплачено усіх сум, що належать позивачу, а саме заробітної плати у розмірі 8714,36 грн.. Оскільки відповідач не сплатив позивачу при звільненні належну їй заробітну плату, позивач зазначає на те, що має право стягнення з відповідача середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні. Збільшивши позовні вимоги, позивач просила стягнути з відповідача нараховану але не сплачену заробітну плату у розмірі 8714,36 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, з 30.04.2019 року по 17.09.2019 рік у розмірі 30745,92 грн.. Ухвалою суду від 08.07.2019 року позовна заява [PERSON] залишена без руху з наданням строку для усунення недоліків. Позивачем 15.07.2019 року недоліки позовної заяви усунуті та ухвалою суду від 16.07.2019 року відкрито загальне позовне провадження, розпочато підготовче провадження та призначене підготовче судове засідання по справі. Ухвалою суду від 17.09.2019 року до провадження прийнята заява [PERSON] про збільшення позовних вимог, підготовче провадження закрито та справа призначена до розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась просила розглядати справу за її відсутністю, уточнені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, про що повідомила письмово (а.с.33). Відповідач КП «ПКВ» ЕМР у судове засідання не з`явився, від в.о. генерального директора підприємства Голіщева В.Ю. надійшла письмова заява, відповідно до якої зазначено, що відповідач з уточненими позовними вимогами [PERSON] згоден та не заперечує проти їх задоволення (а.с.20). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В судовому засіданні встановлено, що позивач працювала на посаді рахівника відділу по роботі з фізичними особами служби зі збуту житлово-комунальних послуг у Комунальному підприємстві «Підприємства комунальної власності», та наказом №579-к від 26.04.2019 року її було звільнено 29.04.2019 року з підприємства, на підставі п.5 ст.36 КЗпП України, у зв`язку з переведенням за її згодою до Комунального підприємства «Тепловодоканал» Енергодарської міської ради (а.с.4 зворот.бік). Відповідачем не було проведено остаточних розрахунків з позивачем при звільненні. Згідно довідки б/н від 03.09.2019 року, борг КП «ПКВ» по заробітній платі перед позивачем складає 8714,36 грн. (а.с.27). Відповідно до\~ст. 233 КЗпП України\~у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь яким строком. Відповідно до\~ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Згідно із\~ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Позивачу до теперішнього часу заборгованість по заробітній платі не виплачена, а відповідач - КП «ПКВ», суму заборгованості не оспорює та не заперечує проти існування заборгованості. Отже з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості із заробітної плати у розмірі 8714,36 грн., без врахування утримання податку та інших обов`язкових платежів. Нездійснення відповідачем розрахунку з позивачем при її звільнення, надає право останній вимагати стягнення з підприємства середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. У відповідності до вимог статей\~116,\~117 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз`яснено у п. 20\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, вважаючи обґрунтованою вимогу позивача [PERSON] щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд вирішує питання про розмір стягуваної суми виходячи з наступного. Середній заробіток працівника визначається відповідно до\~ст. 27 Закону України «Про оплату праці»\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою КМУ від 08.02.1995 № 100\~(далі - Порядок). Зокрема, відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини, для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Згідно з Довідкою №188 від 19.08.2019 року, виданої [PERSON] , її заробітна плата за останні два місці перед звільненням склала: за лютий 2019 рік 7042,09 грн., за березень 2019 року 7049,66 грн., усього 14091,75 грн.. Кількість відпрацьованих днів за лютий та березень 2019 року 44 (а.с.26). Виходячи із зазначених даних, середньоденна заробітна плата позивача становить 320,27 грн. (14091,75 : 44 = 320,27). Позивач просить розраховувати середній заробіток з наступного після звільнення дня, тобто з 30.04.2019 року і до дати судового засідання, коли було надано останнє уточнення позову 17.09.2019 року. Суд погоджується з розрахунком наданим позивачем в заяві про збільшення позовних вимог (а.с. 25), щодо заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Таким чином, період затримки розрахунку при звільненні з 30.04.2019 року по 17.09.2019 рік становить\~96 робочих дня. Отже середній заробіток за весь час затримки розрахунку становить: 320,27 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) х 96 (робочі дні затримки розрахунку) = 30745 гривень 92 копійок. Законних підстав, передбачених\~ст.117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку в суду не має, оскільки спір щодо розміру заборгованості по заробітній платі між сторонами відсутній. Крім того, абзацом 3 пункту 3 Положення, передбачено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Отже, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача нараховану але не сплачену заробітну плату у розмірі 8714,36 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 30745,92 грн., без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів. Крім того, відповідно до п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць. Щодо розподілу судових витрат, суд приходить до наступних висновків. Позивач звернулась до суду з позовом, який містить дві вимоги: стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. При поданні позову, вважаючи, що вона звільнена від сплати судового збору, [PERSON] судовий збір не сплатила. Ухвалою суду від 08.07.2019 року, позов [PERSON] був залишений без руху, та позивачу роз`яснено, що на вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, не поширюється дія ст..5, зокрема п.1 ст.1 ЗУ «Про судовий збір», та дана вимога підлягає оплаті судовим збором. На виконання вищезазначеної ухвали суду, позивачем сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн.. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 768,40 грн.. Також, оскільки позивач, відповідно до п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення заробітної плати, з відповідача, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн..

Outcome: approved