Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до Державного підприємства «Мирноградвугілля» про відшкодування моральної шкоди у звязку з професійним захворюванням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він перебував з відповідачем у трудових відносинах з 22.07.2014 року по 24.03.2016 року, працюючи прохідником 5 розряду підземним з повним робочим днем в шахті. 24.03.2016 року його було звільнено за п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоровя. Висновком Клініки професійних захворювань ДУ «Інституту медицини праці НАМН України» від 22.03.2016 року йому було встановлено професійне захворювання, діагноз: хронічна двобічна сенсороневральна приглухуватість, легкої (ІІ) ст. за класифікацією Остапковича та Пономарьової; хронічна радикулопатія L5 S1 ліворуч в ст. загострення зі значними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом захворювання професійні, встановлені вперше. 14.04.2016 року рішенням Обласної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії у звязку з професійним захворюванням йому була встановлена ІІІ група інвалідності первинно та 50% втрати професійної працездатності за сукупністю первинно. Підґрунтям для визначення професійної категорії захворювань є: клінічні дані, дані інструментальних методів обстеження, динаміка захворювань, умови, які були представлені в санітарно-гігієнічній характеристиці від 01.03.2016 року № 156/02.1, згідно з якою він постійно підлягав впливу шкідливих факторів виробничого середовища (шум, фізичні навантаження, робоча поза та нахили), параметри яких перевищували допустимі рівні. Остаточна виписка медичної карти стаціонарного хворого на його імя від 22.03.2016 року ДУ Інституту медицини праці НАМН України, з встановленим діагнозом була спрямована профпатологу. Період виникнення професійних захворювань припадає на період перебування його в трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується відповідними записами в його трудовій книжці. Відповідно до п.17 акту розслідування причин виникнення професійного хронічного захворювання від 05.04.2016 року, професійне захворювання у нього виникло у звязку з тривалим часом роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом несприятливих факторів виробничого середовища та трудового процесу (шум, фізичні навантаження, робоча поза та нахили), парламенти яких перевищували допустимість величини. Виконання робіт у підземних виробках підприємства відповідача було повязано із систематичним перебування в умовах впливу шкідливих чинників, які, як наслідок, спричинили професійні захворювання. Внаслідок професійного захворювання йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у наступному. Його професійне захворювання супроводжувалось у нього постійними болями, він відчував загальну слабкість, пітливість, відчутний біль у спині, попереку, оніміння пальців рук, виражений шум у вухах та погіршення слуху, тривалий час він перебував на лікарняних. Наслідки захворювання проявилися у нього і в побуті, бо через хронічні болі в попереку він не може піднімати важкі речі, виконувати тривалу роботу по дому. Наслідки отриманого професійного захворювання вже не можуть бути усуненні шляхом лікування, що викликає у нього психологічний дискомфорт. Він має компенсувати ті емоційні страждання, які довелося перенести йому та його родині, витрати повязані з відновленням психологічного стану, стану здоровя, який був до виникнення захворювання. При визначені розміру заподіяної йому шкоди він приймав до уваги наслідки та незворотність до фізіологічного відновлення, встановлену в досить ранньому віці інвалідність. Заподіяну моральну шкоду він оцінює у розмірі 50000 грн. Просить суд стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 50000 грн. та понесені ним судові витрати повязані з наданням правничої допомоги в сумі 1200 грн. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами. Представник позивача підтримала позовні вимоги позивача та просила задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача до судового засідання не зявився, надав заяву, в якій просить справу розглянути без участі представника та зазначає, що заперечує проти задоволення позову, оскільки позивач, як зазначено у заяві, працював у відповідача менше двох років та не надав доказів про виникнення хронічного професійного захворювання саме на відокремленому підрозділі «Шахта «Капітальна» Державного підприємства «Мирноградвугілля», а також позивач повинен пройти наступний медичний огляд у травні 2018 року. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах з ДП «Мирноградвугілля» з 22.07.2014 року по 24.03.2016 р., де працював на шахті «Стаханова» прохідником підземним 5 розряду з повним робочим днем у шахті. Раніше він також працював на шахті «Стаханова» з 21.07.1992 року по 01.11.1993 року, з 25.01.1994 року по 31.03.1998 року, з 01.09.1998 року по 17.10.2003 року електрослюсарем підземним, прохідником підземним (а.с. 12-17). Згідно з висновком клініки профзахворювань ДУ «Інститут медицини праці НАМН України» від 22.03.2016 року та актом № 4 від 05.04.2016 року розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4, позивачу встановлено професійне захворювання: хронічна двобічна сенсороневральна приглухуватість, легкої (ІІ) ст. за класифікацією Остапковича та Пономарьової; хронічна радикулопатія L5 S1 ліворуч в ст.загострення зі значними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом. В умовах впливу шкідливих факторів він пропрацював 21 рік, останнім підприємством, на якому він працював в умовах шкідливих факторів, є ВП «Шахта «Стаханова» ДП «Мирноградвугілля», на якому позивач загалом відпрацював 8 років 8 місяців (а.с.18-19, 20). Позивач у звязку з професійним захворюванням неодноразово знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні в медичних закладах (а.с. 21-40). 14.04.2016 року МСЕК позивачу у звязку з професійним захворюванням первинно встановлена 3 група інвалідності та 50% втрати професійної працездатності до 01.05.2018, йому протипоказана важка фізична праця, робота в підземних умовах, рекомендовано спостереження та лікування у невролога (а.с. 10, 11). Відповідно до ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Про наявність права на відшкодування моральної шкоди потерпілій особі внаслідок нещасного випадку на виробництві зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень підпункту „б підпункту 4 пункту 3 статті 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзаців другого, третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про страхові виплати), де в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини зазначено, що: «положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону N 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону N 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця)». Суд не приймає доводи відповідача про те, що він не повинен відшкодовувати позивачу моральну шкоду внаслідок професійного захворювання через те, що відповідач має значний стаж роботи в підземних умовах на інших підприємствах регіону, а у відповідача він пропрацював незначний час - менше двох років (як зазначено в запереченнях), оскільки, по-перше, стаж роботи позивача на Відокремленому підрозділі «Шахта «Капітальна» (раніше «Стаханова») Державного підприємства «Мирноградвугілля» (раніше «Красноармійськвугілля») згідно трудової книжки позивача та акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 складає 8 років 8 місяців, а не менше 2-х років як вказує відповідач, та, по-друге, саме підприємство відповідача було останнім підприємством, де позивач працював в умовах шкідливих факторів та під час роботи на якому позивачу було встановлено професійне захворювання. Враховуючи надані суду докази, суд вважає, що внаслідок професійного захворювання позивачеві заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнав у звязку з захворюванням, внаслідок якого його визнано інвалідом 3 групи та встановлено 50% втрати професійної працездатності, у душевних стражданнях, повязаних з наслідками цього захворювання, у зміні звичного перебігу життя, зокрема необхідності тривалий час лікуватися, у суттєвому обмеженні його фізичних можливостей. Але сума, в яку позивач оцінив заподіяну моральну шкоду і яка за його оцінкою становить 50000 гривень, є завищеною і не відповідає отриманим ним моральним стражданням. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним у відшкодування позивачеві заподіяної йому моральної шкоди стягнути з відповідача на користь позивача 25000 гривень. Судові витрати, повязані з оплатою правничої допомоги в сумі 1200 грн., не підлягають стягненню на користь позивача, оскільки ним суду надано тільки розрахунок судових витрат та акт прийому здачі наданих послуг та виконаних робіт, але суду не надано підтвердження сплати позивачем відповідних коштів, зокрема, не надано належного розрахункового документу, встановленого чинним законодавстом, про оплату вказаних витрат. Крім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що заявлено позов немайнового характеру, суд вважає необхідним стягнути з відповідача в доход держави судовий збір в сумі 704,80 грн., оскільки позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від вказаних витрат при подачі позову до суду. На підставі ст.2371 КЗпП України,

Outcome: partial