Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з уточненою позовною заявою , в якій зазначив, що на праві приватної власності йому належить земельна ділянка розміром 3,72 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Райгородської сільської ради Сватівського району Луганської області, що підтверджується державним актом на право власності на землю серії ЯЕ № 880185 від 18 листопада 2008 року , який ним був успадкований за заповітом. 10 січня 2007 року між [PERSON] та відповідачем укладено договір оренди землі , згідно якого ТОВ « Лотуре-Агро» передається в строкове , платне користування вищевказана ділянка строком на 10 років. Державна реєстрація договору проведена 9 серпня 2007 року Сватівським районним реєстраційним округом Луганської регіональної філії Центру ДЗК за № 240865/040741700298.. Згідно умов п. 1.2 договору оренди, нормативна грошова оцінка землі складає 27728 грн.03 коп. за ціною 1995 року. У відповідності до п. 3.1 Договору, орендатор зобовязувався проводити щорічну орендну плату в грошовій формі, в розмірі 1,5 % від нормативної грошової оцінки, що складає 1061 грн. У відповідності до п. 3.4 Договору, розмір орендної плати переглядається один раз на рік, однак до теперішнього часу орендатор не змінив грошову оцінку земельної ділянки додатковою угодою з визначенням орендної плати до розміру 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки , не дивлячись на наказ генерального директора ТОВ «Лотуре-Агро» від 13.01.2009 р. №7-од п.3 «директорам філій та керівникам окремих підрозділів в строк до 01.03.2009 р. укласти додаткові угоди до чинних договорів оренди земельних ділянок ( паїв) з визначенням орендної плати 3% від нормативної грошової оцінки землі » ,який до цього часу не виконано. Згідно ст..15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є :орендна плата із зазначенням її розміру , індексації , форм платежу , строків та порядку її внесення; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю. Однак, не дивлячись на вищевикладене ,відповідач не включив в розділ 3 Договору «Орендна плата» пункт з зазначенням строку виплати щорічної орендної плати , що порушує його право , викладене в ст..24 ЗУ «Про оренду землі» вимагати своєчасного внесення орендної плати. Ст. 14 ЗУ «Про оренду землі» передбачена типова форма договору оренди землі, затверджена ПКМУ № 220 від 03.03.2004 р. . Типовий договір являється правовим актом, положення якого являються обовязковими для виконання. Вносити зміни або доповнення до більшості положень не дозволяється. Відсутність в договорі оренди землі одного із істотних умов являється підставою для відмови в державній реєстрації. Згідно п. 11 Типового договору орендна плата вноситься в такі строки: щорічно серпень грудень. Розмір , форма та строки внесення орендної плати за землю встановлюються за узгодженням сторін в договорі оренди , ст..21 ЗУ «Про оренду землі». Невідємною частиною договору оренди землі є акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) , який не складався та відсутній. Згідно ст..15 Закону України відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов , передбачених цією статтею , є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди землі , а також визнання договору недійсним відповідно до закону. В п. 10.5 Договору відповідач позбавив права вибору орендодавцем в випадку переходу права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи , передбачене Типовим договором «перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи , а також реорганізація юридичної особи орендатора ( не є) -«непотрібне ви- черкнути» підставою для зміни умов чи розірвання договору. В березні 2014 року ним направлялось до ТОВ «Лотуре Агро» повідомлення про невиконання відповідачем умов договору та одностороннє розірвання договору оренди. На теперішній час відповідач не має наміру провести розірвання договору за взаємною згодою сторін. Вважає, що діями ТОВ «Лотуре - Агро» порушуються його законні права та інтереси, в звязку з чим він вимушений звернутись до суду за їх захистом, шляхом визнання договору оренди землі недійсним та повернення земельної ділянки орендодавцю. Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст угоди не може суперечити цьому Кодексу , другим нормативним актам цивільного законодавства , а також моральним засадам суспільства. У відповідності до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. В липні 2014 року йому стало відомо після витребування екземпляра договору оренди землі в відділі Держземагенства в Сватівському районі , що його права порушено керівництвом ТОВ «Лотуре-Агро». Згідно ч.1 ст.261 ЦК України початок позовної давності починається з дня , коли особа дізналась про порушення свого права. Просить суд визнати недійсним договір оренди землі , укладений 10 січня 2007 року між [PERSON] та ТОВ «Лотуре-Агро» , зареєстрований 09 серпня 2007 року Сватівським районним реєстраційним округом Луганської регіональної філії Центру ДЗК за № 240865/040741700298 та стягнути судові витрати по сплаті судового збору. В судове засідання позивач та його представник не зявились , представник позивача [PERSON] надав заяву про розгляд справи без його участі , на позові наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує . В судове засідання представник відповідача, будучи належним чином повідомленим, про що є поштове повідомлення, до суду не зявився, не повідомивши про причини своєї неявки , заяв про перенесення розгляду справи також не надходило. 18.11.2014 року суд на місці ухвалив відповідно до ст..224 ЦПК України провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши в судовому засіданні матеріали справи та надані позивачем докази, оцінивши їх у сукупності, вважає позовні вимоги такими , що підлягають задоволенню виходячи з наступного: - 10 січня 2007 року між [PERSON] та ТОВ «Лотуре-Агро» на підставі державного акту укладено договір оренди землі , згідно якого орендодавець передала ТОВ «Лотуре-Агро» в строкове платне користування належну їй земельну ділянку сільськогосподарського призначення , що знаходиться на території Райгородської сільської ради строком на 10 років (а.с.6-7). Договір укладено в письмовій формі, він пройшов відповідну державну реєстрацію у Сватівському районному реєстраційному окрузі за відповідним реєстраційним номером , завірений печаткою Державного комітету України по земельних ресурсах Державне підприємство Центр державного земельного кадастру , підписаний уповноваженою особою, яка провела державну реєстрацію. Зазначена земельна ділянка згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку від 18.11.2008 року згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом є власністю позивача , [PERSON] ( а.с 8), який звернувся до суду за захистом порушених прав після смерті спадкодавця. . Згідно ст..1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) . Як вбачається з розд.3 договору у ньому визначено розмір орендної плати ,що є обовязком орендаря щодо своєчасного її внесення орендодавцю в грошовій формі, в розмірі 1,5 % від нормативної грошової оцінки, що складає 1061 грн. Проте, строк внесення орендної плати в договорі не зазначено (а.с.6). Статтею 14 Закону України «Про оренду землі» передбачена типова форма договору оренди землі, яка затверджується Постановою КМУ. Постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 р. «Про затвердження Типового договору оренди землі» затверджено такий Типовий договір , який є правовим актом, положення якого являються обовязковими для виконання. Вносити зміни та доповнення до більшості положень не дозволяється. Відсутність в договорі оренди землі однієї з істотних умов являється підставою для відмови в державній реєстрації. Згідно п. 11 Типового договору орендна плата вноситься в такі строки: щорічно серпень грудень. Згідно ч.1 ст..15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є в т.ч. орендна плата із зазначенням її розміру , індексації , форм платежу , строків , порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Згідно ч.2 ст..15 Закону України відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов , передбачених цією статтею , є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди землі , а також визнання договору недійсним відповідно до закону. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України -підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою , пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.203 цього Кодексу- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу , іншим актам цивільного законодавства , а також інтересам держави і суспільства , його моральним засадам. Позивач стверджує в позові також про невиконання відповідачем своїх обовязків у відповідності до п. 3.4 Договору щодо перегляду розміру орендної плати один раз на рік та до теперішнього часу орендатор не змінив грошову оцінку земельної ділянки додатковою угодою з визначенням орендної плати до розміру 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки , не дивлячись на відповідний наказ генерального директора ТОВ «Лотуре-Агро» від 13.01.2009 р.,в звязку з чим він в березні 2014 р. звертався до відповідача з повідомленням про невиконання ним умов договору. Відповідач, отримавши копію позовної заяви з додатками до неї та будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не надав суду жодних заяв, заперечень проти позову та доказів на їх підтвердження, що суд розцінює, як визнання обставин , викладених позивачем в позові. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень , крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ст..61 ЦПК України , обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі , не підлягають доказуванню. У відповідності до ст.. 14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. У відповідності до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може визнання правочину недійсним. Згідно ст..88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved