Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до територіальної громади Малопобиванської сільської ради Гадяцького району Полтавської області про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на житловий будинок. У позовній заяві позивач вказує, що 09 червня 2000 року він придбав у ПОП «Прогрес» об'єкт незавершеного будівництва, а саме житловий будинок, процент виконаних робіт якого складав 86 %, літню кухню, гараж, погріб, сарай та вбиральня по [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу реєстровий № Н-169 від 09.06.2000 зареєстровано на Українській універсальній біржі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У 2001 році ним приватизовано присадибну земельну ділянку, а у 2002 році він повністю закінчив будівельні роботи у вищевказаному домоволодінні та добудував будинок. У листопаді 2015 році на його замовлення виготовлений технічний паспорт на житловий будинок по [ADDRESS]. У даному документі зазначено, що житловий будинок, гараж, літня кухня, погріб вхідний, сараї та вбиральня не зареєстровані в Департаменті ДАБІ. З цих підстав він звернувся до Державної архітектурно-будівельної інспекції України з питанням прийняття в експлуатацію завершеного будівництва житлового будинку та господарських споруд, проте у відповідь отримав відмову у прийнятті в експлуатацію вищевказаного нерухомого майна. Разом з тим, він звернувся до виконавчого комітету Гадяцької міської ради, з метою зареєструвати вищевказане домоволодіння на його ім'я. Проте рішенням № 40369573 від 29.03.2018 йому відмовлено, у зв'язку з тим, що не дотримана належна форма договору купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва від 09.06.2000, укладеного на Українській Універсальній біржі. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить визнати договір купівлі-продажу № Н-169 від 09 червня 2000 року дійсним, що укладений між продавцем ПОП «Прогрес» та ним, щодо продажу об'єкта незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS], а також визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за вищевказаною адресою, для подальшої реєстрації. У підготовче засідання позивач [PERSON] не з'явився, направив заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] надала заяву про можливість проведення підготовчого засідання та розгляду справи без її участі, позовні вимоги [PERSON] підтримує у повному обсязі. Представник відповідача територіальної громади Малопобиванської сільської ради Гадяцького району Полтавської області у підготовче засідання також не з'явився, направив заяву, в якій зазначив, що проти позову заперечень не має, просив розглянути цивільну справу без участі представника сільської ради. Представник третьої особи виконавчого комітету Гадяцької міської ради не з'явився, про час та місце проведення підготовчого засідання був повідомлений належним чином. Представник третьої особи Департаменту ДАБІ у Полтавській області направив пояснення по справі, в яких зазначив, що при ухваленні судового рішення покладається на розсуд суду та просив розглянути справу без участі представника Департаменту. Представник третьої особи Української Універсальної біржі направив заяву про можливість розгляду справи без участі представника біржі. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, судом не встановлено. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги[PERSON] до територіальної громади Малопобиванської сільської ради Гадяцького району Полтавської області про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на житловий будинок підлягають до задоволення, з таких підстав. Згідно договору купівлі-продажу № Н-169 від 09 червня 2000 року, укладеного на Українській універсальній біржі, Приватно-орендним підприємством «Прогрес», яке є правонаступником колективного сільськогосподарського підприємства «Прогрес» продано [PERSON] об'єкт незавершеного будівництва по [ADDRESS]. Відповідно до п. 2.3 вказаного вище договору, об'єкт незавершеного будівництва (житловий будинок) - процент виконаних робіт складає 86 %, літ. б - літня кухня, літ. Б - гараж, літ. Г - погріб, літ. В - сарай, літ. Е - вбиральня. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.02.2018, [PERSON] являється власником земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 29.03.2018 № 40369573, позивачу [PERSON] відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з недотриманням належної форми поданого договору купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва від 09.06.2000, укладеного на Українській універсальній біржі, а також не подано документа, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями. Пункт 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року визначає: щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно ст. 224 ЦК Української РСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Як встановлено судом, і не заперечується сторонами, умови договору купівлі-продажу, визначені в ст. 224 ЦК України (в редакції 1963 року) виконано, жодних претензій чи спору з цього приводу не було і немає по теперішній час. Відповідно ст. 227 ЦК Української РСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Оскільки договір купівлі-продажу об'єкту незавершеного будівництва не був посвідчений нотаріально, позивач позбавлений можливості зареєструвати нерухоме майно, а також вільно реалізувати його права, як власника нерухомого майна. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалась обов'язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Разом з тим, згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. У відповідності зі ст. 12 Закону України «Про власність», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, громадяни набувають право власності в разі укладення угод, які не заборонені Законом. Отже, спірні правовідносини на момент їх виникнення були врегульовані одночасно нормами ЦК УРСР (в редакції від 1963 року) та Законом України «Про товарну біржу», тобто існувала колізія норм права. Враховуючи пріоритетність спеціальних норм права над загальними, суд приходить до висновку, що на момент укладення та реєстрації позивачем на товарній біржі договору купівлі-продажу об'єкту незавершеного будівництва слід було керуватися передусім нормами ЗУ «Про товарну біржу», а тому нотаріальне посвідчення даного договору не було обов'язковим, з цих підстав позовні вимоги в частині визнання договору купівлі-продажу дійсним підлягають до задоволення, оскільки знайшли своє підтвердження належними доказами, є законними та обґрунтованими. Згідно даних технічного паспорту на садибний (індивідуальний будинок) по [ADDRESS], виготовленому станом на 07.11.2017, житловий будинок позначений літ. А - 1, загальною площею 93,6 кв.м, житловою площею 44,8 кв.м, гараж літ. Б, літня кухня літ. В, погріб вхідний літ. Г, сарай літ. Д, сарай літ. Ж, вбиральня літ. И збудовані самовільно. Як зазначено у листі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області від 11.04.2018 за № 1016-1.20/2/147, житловий будинок та господарські будівлі по [ADDRESS] збудовані у період з 1997 по 2002 роки. За таких обставин вищевказане нерухоме майно потребує прийняття в експлуатацію. Проте відомостей про отримання позивачем дозволу на виконання будівельних робіт ним не надано, тому, враховуючи положення ч. 1 ст. 376 ЦК України, будівництво здійснювалося самочинно. З цих підстав позивачу відмовлено у прийнятті в експлуатацію самочинно збудованого житлового будинку, що знаходяться за вищевказаною адресою. Відповідно до звіту про проведення технічного обстеження від 21 грудня 2015 року, за результатами технічного обстеження будівництва житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS], встановлено можливість їх надійної та безпечної експлуатації. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Відповідно до п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011 року зазначено, що у випадку визнання права власності на самочинно збудований об'єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об'єкта. Враховуючи, що за результатами проведення технічного обстеження спірного житлового будинку з господарськими будівлями, які відносяться до самочинного будівництва, встановлено можливість їх надійної та безпечної експлуатації, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову [PERSON] в частині визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями. Разом з тим, згідно п. 3.2 Наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна», не належать до самочинного будівництва для садибних будинків зведення на земельній ділянці вбиралень, погребів, входів в погреби, про що також наголошувалося у листі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області від 11.04.2018 за № 1016-1.20/2/147, тому підстави для визнання права власності на вбиральню літ. И, та погріб вхідний літ. Г, відсутні.

Outcome: approved