Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до Лубенської міської ради Полтавської області, третя особа КП «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно. В позові вказала, що 09.11.2000 року між нею та [PERSON] , який діяв на підставі доручення [PERSON] , в Лубенській філії Полтавської регіональної аграрно-промислової біржі укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Право власності на вказану квартиру було зареєстроване в КП «Лубенське МБТІ» 21.11.2000 року за реєстровим номером №60. Згідно законодавства, чинного на час укладення договору, він не підлягав нотаріальному посвідченню. Наведені обставини перешкоджають позивачу в розпорядженні майном. Позивач прохає: визнати дійсним договір купівлі-продажу №Н/190-Ф від 09.11.2000 року, який зареєстрований Лубенською філією Полтавської регіональної аграрно-промислової біржі та визнати за нею право власності на квартиру, загальною площею 53,4 кв.м., житловою площею 30,3 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] [ADDRESS] , придбану, згідно Договору №Н/190-Ф від 09.11.2000 року. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, направила до суду заяву, в якій прохає розглянути справу без її участі, з врахуванням уточнення, позов підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача Лубенської міської ради Полтавської області надіслав до суду заяву, в якій справу прохає слухати без участі свого представника, щодо позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи КП «Лубенське МБТІ» в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою, в якій прохає розглянути справу без його участі, щодо позовних вимог покладається на рішення суду. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Пункт 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року визначає: щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А тому, оскільки договір між [PERSON] та [PERSON] , який діяв за дорученням від імені [PERSON] , був укладений 09.11.2000 року, суд приходить до висновку, що до даних відносин положення ЦК України від 16 січня 2003 року застосуванню не підлягають. Встановлено, що позивач [PERSON] 09.11.2000 року уклала договір купівлі-продажу Н/190-Ф, згідно якого придбала квартиру, загальною площею 53,4 кв.м., житловою площею 30,3 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] [ADDRESS] . Даний договір був посвідчений та зареєстрований в Лубенській філії Полтавської регіональної аграрно-промислової біржі (а.с.8). Згідно виконаної на договорі відмітки КП «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», [PERSON] записана власником вказаної нерухомості. Оскільки договір купівлі-продажу квартири не був посвідчений нотаріально, це перешкоджає позивачу у вільній реалізації нею прав власника. Відповідно до ст.224 ЦК України (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Як встановлено судом, і не заперечується сторонами, умови договору купівлі продажу визначені в ст. 224 ЦК України (в редакції 1963 року) було виконано, жодних претензій чи спору з цього приводу не було і немає на теперішній час. В той же час при укладанні договору купівлі-продажу будинку сторони керувались ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», де вказано, що угоди зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Згідно ч.3 ст.9 ЖК України громадяни мають право придбати житло на біржових торгах. У відповідності зі ст. 12 ЗУ «Про власність», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, громадяни набувають право власності в разі укладання угод, які не заборонені Законом. Таким чином, спірні правовідносини на момент їх виникнення були врегульовані різним чином одночасно нормами ЦК України (в редакції від 1963 року) та ЗУ «Про товарну біржу», тобто існувала колізія норм права. Враховуючи доктрину пріоритетності спеціальних норм права над загальними, суд доходить висновку, що на момент укладення та реєстрації позивачем на товарній біржі договору купівлі-продажу квартири слід було керуватися передусім нормами ЗУ «Про товарну біржу», а тому нотаріальне посвідчення даного договору не було потрібне. За таких обставин, враховуючи відсутність заперечень з боку відповідача, заявлені позовні вимоги слід задовольнити.

Outcome: approved