Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом мотивуючи його тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Її право власності підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 04.05.2001 р. який 31.05.2001 р. було зареєстровано у Києво-Свтошинському БТІ та внесено запис в реєстрову книгу № 19 за реєстр. № 40/22. В липні 2001 року в зазначеній квартирі буди зареєстровані син позивачки [PERSON] та його дружина [PERSON], а в березні 2002 року їх спільна донька [PERSON], [INFO]. Весною 2013 року відповідач подала заяву про розірвання шлюбу з сином позивачки, а на початку червня 2013 року виїхала разом з речами з квартири. Їх донька [PERSON], при цьому, залишилась проживати разом із батьком. Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 12.06.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. [PERSON], не проживає у квартирі [ADDRESS] з 09.06.2013 року, що підтверджується актами від 12.08.2013 р., 11.11.2013 р., 14.01.2014 р., 12.06.2014 р., не сплачує за комунальні послуги, не бере жодної участі у витратах по квартирі, і не знімається в добровільному порядку з реєстрації. Тому позивач просила визнати [PERSON] - такою що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. За згодою представника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача та покази свідка, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно ч.4 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 Житлового кодексу УРСР суд визнає особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни. П. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначає що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] згідно з договором купівлі-продажу квартири від 04.05.2001 р. який 31.05.2001 р. було зареєстровано у Києво-Свтошинському БТІ та внесено запис в реєстрову книгу № 19 за реєстр. № 40/22. Згідно довідки форми 3 в даній квартирі зареєстровані син позивачки [PERSON], його колишня дружина [PERSON], та онука позивачки [PERSON]. Згідно актів депутата Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 12.08.2013 р., 11.11.2013 р., 14.01.2014 р., 12.06.2014 р., вбачається що громадянка [PERSON], не проживає за місцем реєстрації у [ADDRESS] з 09.06.2013 року. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачка втратила право користування жилим приміщенням, добровільно залишивши жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживаючи більше шести місяців, що відповідно до вимог ст. 71 ЖК України дає суду підстави визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням в [ADDRESS]. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі. Судові витрати суд покладає на відповідача в силу ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved