Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся з вказаним позовом в суд до відповідача про зняття арешту з нерухомого майна, яке належить йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 12.01.1998 року, свідоцтва про право на спадщину за законом [NUMBER] від 12.09.2003 року, свідоцтва про право на спадщину за законом [NUMBER] від 28.05.2015 року, а саме квартири [ADDRESS], накладеного в рамках виконавчого провадження . В судове засідання позивач подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позивач просив позов задовольнити. Відповідач судом про дату судового розгляду судом повідомлений належним чином. Причина його неявки суду невідома. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин дійшов наступних висновків. [PERSON] (ІПН [NUMBER]), [INFO], уродженець м. Червоноград, Львівської області, [NUMBER], виданий 13.01.2015 року Дарницьким РВ ГУ ДМС України у м. Києві, який ніколи до кримінальної відповідальності не притягувався і до грудня 2009 року проходив військову службу в Управлінні державної охорони України, у відповідності до свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 12.01.1998 року, свідоцтва про право на спадщину за законом [NUMBER] від 12.09.2003 року, свідоцтва про право на спадщину за законом [NUMBER] є власником квартири [ADDRESS] У травні 2015 року при оформленні спадщини після смерті матері позивача [PERSON], за матеріалами Дев'ятої київської державної нотаріальної контори позивачеві стало відомо, що на ? його квартири накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АВ 674268 від 01.04.2005 року, винесеної державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Солом'янського району м. Києва, з метою забезпечення виконання вироку Печерського районного суду м. Києва від 12 травня 2002 року у кримінальній справі № 1-40-2002. На момент винесення постанови АВ 674268 ДВС Солом'янського району м. Києва 01.04.2005 року відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом [NUMBER] від 12.09.2003 року та свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 12.01.1998 року, власниками квартири [ADDRESS] в рівних частинах, були мати позивача - [PERSON] та позивач - [PERSON]. З копії вироку Печерського районного суду м. Києва від 12 травня 2002 року у кримінальній справі № 1-40-2002 вбачається, що підсудним у справі є [PERSON], [INFO], уродженець м. Бориспіль, Київської області, проживаючий у [ADDRESS], який засуджений за ст.212 ч.3 КК України до позбавлення волі строком на 5 років, з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на три роки, з конфіскацією всього майна, що є його власністю. Таким чином, відділом державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві була допущена помилка у визначені майна підсудного [PERSON], [INFO], уродженця м.Бориспіль, Київської області та безпідставно накладено арешт на майно [PERSON], [INFO], уродженця м.Червоноград, Львівської області, яке підсудному не належало і не належить. З матеріалів листа-відповіді на звернення позивача, що наданий Управлінням державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, від 10.07.2015 року №17029/0/11-15 відомо, що згідно інформації, наданої відділом державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві (далі-Відділ) встановлено, що при перевірці Журналу реєстрації вхідних документів про відкриття виконавчого провадження, Журналу реєстрації загальної вхідної кореспонденції, даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень (далі - ЄДРВП) та Нового програмного забезпечення ЄДРВП за період 2012-2015 років, виконавчі провадження боржником в якому являється позивач [PERSON] на виконанні у Відділі не перебували та станом на 10.07.2015 не перебувають. Надати інформацію про надходження виконавчого документа на виконання до 2012 на даний час не виявляється можливим, оскільки відповідно до Наказу Міністерства юстиції України № 2274/5 від 25.12.2008 Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби строк зберігання виконавчих проваджень становить три роки та відповідно до Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, строки зберігання Журналів реєстрації вхідних документів про відкриття виконавчого провадження та реєстрації загальної вхідної кореспонденції становлять три роки. Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення та може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника або про опис та арешт майна боржника. Вичерпний перелік підстав для зняття арешту визначено ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт майна знімається за постановою державного виконавця, не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. На теперішній час, позивач позбавлений можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Підстави для арешту майна позивача, з метою забезпечення виконання вироку Печерського районного суду м. Києва від 12 травня 2002 року у кримінальній справі № 1-40-2002 відсутні. Наявність безпідставно накладеного обтяження нерухомого майна, що увійшло до спадкової маси після смерті батьків позивача [PERSON], та [PERSON] перешкоджає реалізації позивачем своїх прав спадкоємця, що є також підставою для їх судового захисту. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України, ст. 41 Конституції України). Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що майно, на яке накладено арешт та оголошена заборона на його відчуження державним виконавцем, належить позивачу на праві приватної власності, а не засудженому у кримінальній справі і що відповідач припустився помилки при накладенні арешту на майно позивача, а саме на квартиру [ADDRESS], оскільки саме державний виконавець відділу державної виконавчої служби Солом'янського району в місті Києві виносячи постанову про накладення арешту на майно зобов'язаний був перевірити відомості, щодо належності такого майна саме боржнику, а не іншій особі, тому вимоги позивача про зняття арешту з його майна є обґрунтованими. Слід зазначити, що відповідачем не надано суду доказів існування на виконанні у відділі примусового виконання рішення суду де боржником було б зазначено позивача [PERSON] [INFO], уродженця м. Червоноград, Львівської області. Виходячи з аналізу вищенаведених правових норм у сукупності з наданими доказами, суд дійшов висновку, що відповідачем грубо порушено право позивача - [PERSON], щодо вільного володіння своїм нерухомим майном, а тому у суду наявні правові підстави для задоволення вимог позивача. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги повністю. Питання про судові витрати вирішити за правилами статті 88 ЦПК України.

Outcome: approved