Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із згаданим позовом до відповідача, в якому прохає стягнути з [PERSON] борг за договором позики в розмірі 9000 грн., проценти за користування позикою в сумі 750 грн., інфляційні збитки в сумі 8617,10 грн., витрати на правову допомогу в сумі 2500 грн., сплачу суму судового збору та завдану моральну шкоду в сумі 3000 грн. Позовні вимоги мотивовані позивачем тим, що 02.09.2013 року між ним та відповідачем в усній формі було укладено договір позики, згідно з яким позивач передав відповідачеві [PERSON] у власність грошові кошти в сумі 9000 грн., які останній зобов'язався повертати по 500-1000 грн. щомісячно. На підтвердження укладення договору позики та отримання коштів відповідач склав відповідну розписку, проте взяті на себе зобов'язання не виконав, що стало підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 27 вересня 2017 року за згаданим позовом відкрито провадження у справі (а.с.28). Відповідно до п.9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року, яка набрала чинності 15.12.2017 року), справи в суді першої інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В судовому засіданні позивач заявлені ним вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлений у відповідності до положень п. 11 ст.128 ЦПК України. Правом надання відзиву з викладенням заперечень проти позову відповідач не скористався, причини неявки суду не повідомив, з огляду на зо суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши фактичні обставини справи, заслухавши пояснення позивача та дослідивши приєднані до справи матеріали, суд зазначає про наступне. Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст.1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до копії розписки, даної відповідачем [PERSON] 02 вересня 2013 року, останній позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 9000 грн. та зобов'язався сплачувати борг щомісячно в розмірі 500-1000 грн. (а.с.6 ). Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позивачем на адресу відповідача 21.07.2017 року надсилалася вимога про повернення коштів, від отримання якої відповідач відмовився (а.с.8-10). Крім того, відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За приписами ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або до інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки в розписці, даній відповідачем про отримання в позику грошових коштів відсутні зазначення розміру процентів, цивільно-правова відповідальність за порушення грошового зобов'язання настає на підставі ч. 2 ст.625 ЦК України, відповідно до якої, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже до стягненню з відповідача підлягають 9000 грн. основного боргу, 750 грн. процентів за користуванням позикою та 8617,10 грн. інфляційних збитків. Разом із тим, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки стягнення моральної шкоди за невиконання зобов'язання у даних договірних відносинах не передбачено законодавством, а може мати місце лише у випадку, якщо така компенсація передбачена сторонами у договорі. Питання про розподіл судових витрат вирішене судом у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України. За змістом ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних із розглядом справи, до кола яких законодавцем віднесені й витрати на професійну правничу допомогу. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст.141 ЦПК). За таких обставин, на користь позивача підлягає стяганню понесені ним судові витрати в частині сплати судового збору за вимогу майнового характеру. Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно довідки №35/015 від 20.08.2017 року позивачем [PERSON] в рахунок надання юридичної допомоги (консультування, складання претензії та позовної заяви) було оплачено 2500 грн. (а.с.14), які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial