Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за розпискою. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04 січня 2013 року ним відповідачу [PERSON] в якості позики було передано 3 200 (три тисячі двісті) гривень. У відповідності до досягнутої домовленості відповідач зобов'язався повернути позивачу зазначені грошові кошти до 04 лютого 2013 року. Згідно ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Факт передачі грошових коштів у сумі 3 200 гривень відповідачу та його обов'язок повернути їх до 04 лютого 2013 року підтверджується розпискою відповідача, в якій зазначено, що [PERSON] 04 січня 2013 року отримав від позивача у якості позики 3 200 гривень та зобов'язується повернути їх до 04 лютого 2013 року. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строк повернення у розписки визначений 04 лютого 2013 року. В порушення договірних зобов'язань, що виникли між сторонами, відповідач 04 лютого 2013 року суму позики [PERSON] не повернув. Неодноразові нагадування [PERSON] про необхідність повернення грошей результату не дали. [PERSON] грошові кошти на момент подання позовної заяви до суду так і не повернув, пояснюючи це складним матеріальним становищем. При цьому, факт наявності зобов'язання повернути гроші за договором позики [PERSON] не заперечує і постійно обіцяє виконати його пізніше. Тому позивач просить стягнути з боржника суму основного боргу - 3200,00 грн., суму процентів - 39,45 грн., штрафні санкції - 3 000,00 грн., 3% річних - 15,78 грн., що разом складає 6 255,23 грн., а також судові витрати по справі. В судове засідання позивач подав заяву про уточнення позовних вимог. Виходячи з поданого розрахунку, станом на 20 січня 2014 року, відповідач повинен повернути суму основного боргу - 3 200 грн.; суми процентів - 213,92 грн., штрафних санкцій - 17 550,00 грн., 3% річних - 92,32 грн., що разом складає 21 056,24 грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні уточнену позовну заяву підтримав, просив позов задовольнити, посилаючись на обставини викладенні в позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, погодився сплатити 3000,00 грн., але заперечував передачу грошей та нараховані проценти. Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Згідно ст. 509 ЦК України відповідач взяв на себе зобов'язання на користь позивача вчинити певну дію, тобто повернути суму боргу і згідно ст. 530 ЦК України відповідач мав виконати зобов'язання у встановлений строк з дня позики, що в даному випадку виконано не було. Судом встановлено, що 04 січня 2013 року [PERSON] відповідачу [PERSON] в якості позики було передано 3 200 (три тисячі двісті) гривень. У відповідності до досягнутої домовленості відповідач зобов'язався повернути позивачу зазначені грошові кошти до 04 лютого 2013 року. Згідно ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Факт передачі грошових коштів у сумі 3 200 (три тисячі двісті) гривень відповідачу та його обов'язок повернути їх до 04 лютого 2013 року підтверджується розпискою відповідача (а.с. 4), в якій зазначено, що [PERSON] 04 січня 2013 року отримав від [PERSON] у якості позики 3 200 (три тисячі двісті) гривень та зобов'язується повернути їх до 04 лютого 2013 року. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, між позивачем та відповідачем 04 січня 2013 року був укладений договір позики. У відповідності до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строк повернення у розписки визначений 04 лютого 2013 року. В порушення договірних зобов'язань, що виникли між сторонами, відповідач 04 лютого 2013 року суму позики [PERSON] не повернув. Неодноразові нагадування [PERSON] про необхідність повернення грошей результату не дали. [PERSON] грошові кошти на момент подання позовної заяви до суду так і не повернув, пояснюючи це складним матеріальним становищем. При цьому, факт наявності зобов'язання повернути гроші за договором позики [PERSON] не заперечує і постійно обіцяє виконати його пізніше. Станом на час розгляду справи судом позика в повній сумі не повернута. Згідно ч.1 п.3 ст. 3 Цивільного кодексу України за суб'єктом цивільного права зберігається можливість укладати договір і визначати його зміст, на свій розсуд, відповідно до домовленості, що і було зроблено в даному випадку між позивачем та відповідачем. Крім того, оскільки оригінал договору позики знаходиться у позивача, то дане зобов'язання вважається не виконаним боржником як зазначено ст. 545 ЦК України. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку встановленому договором та згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, а відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Застосування до відповідача подвійної відповідальності суперечить вимогам ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а отже розмір, нарахованої позивачем, пені підлягає зменшенню на суму боргу позики в розмірі 3 200,00 грн. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Частина 2 ст. 625 ЦК України зазначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проте в договорі позики дані питання про стягнення процентів, індексу інфляції та 3% річних не обговорювалися. За наведеного суд приходить до висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами свої позовні вимоги в частині стягнення суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, тому в стягненні таких слід відмовити. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування судом враховуються вимоги розумності та справедливості. Позивач оцінив моральну шкоду в розмірі 7 000 грн. Однак жодних доказів заподіяння моральної шкоди позивачем не зазначено і в судовому засіданні не здобуто. А тому позов цій частині до задоволення не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 114,70 грн. та в дохід держави - судовий збір в розмірі 114,70 грн.

Outcome: partial