Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 08.08.2017 року, о 21 год. 10 хв., на автодорозі Вінниця-Гнівань 11 км+350 м водій [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], належний йому на праві власності, при зустрічному розїзді не дотримався безпечного інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON], який рухався назустріч, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 19.10.2017 року у справі про адміністративні правопорушення №128/2139/17 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. на користь держави. Згідно звіту ФОП [PERSON] №08-09-М110 від 20.09.2017 року про незалежну оцінку вартості матеріального збитку колісного транспортного засобу «Skoda Octavia», д.н.з. [NUMBER], власником якого є [PERSON], вартість (розмір) матеріального збитку, заподіяного власнику в результаті пошкодження транспортного засобу складає 37\~628,07 грн. без ПДВ. Також, в результаті пошкодження автомобіля позивачем було понесено витрати на проведення експертної оцінки, що згідно договору №09-17-М110-03 на проведення оцінки від 08.09.2017 року та акту прийому-передачі робіт по експертній оцінці складає 1\~200 грн. Таким чином, загальна сума заподіяних позивачу матеріальних збитків становить 38\~828,07 грн. Також, позивач вважає, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу було завдано моральної шкоди, всі свої душевні страждання та підрив своєї ділової репутації позивач оцінює в 15\~000 грн. Таким чином, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь 38\~828,07 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 15\~000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 1\~280 грн. судового збору та 10\~000 грн. витрат на правничу допомогу (а.с.42-44). В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечував проти винесення заочного рішення суду. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився із невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Оскільки, у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивач не заперечує, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 08.08.2017 року, о 21 год. 10 хв., на автодорозі Вінниця-Гнівань 11 км+350 м водій [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], належний йому на праві власності, при зустрічному розїзді не дотримався безпечного інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХО №058378 від 20.04.2016 року (а.с.11), який рухався назустріч, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 19.10.2017 року у справі про адміністративні правопорушення №128/2139/17 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. на користь держави (а.с.8). Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини (п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»). Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, повязану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Таким чином, з огляду на вищенаведене, керування відповідачем транспортним засобом є джерелом підвищеної небезпеки. Окрім того, дії відповідача не відповідають вимогам ПДР України, а саме п.п.12.1, 13.1 ПДР України та знаходяться в причинному звязку з наслідками, а саме завданою шкодою позивачу. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.2 ст.76 ЦПК України). Згідно ст.105 ЦПК України призначення експертизи є обовязковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи є обовязковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоровя; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати. Таким чином, цивільним процесуальним законодавством не передбачено обовязкове призначення експертизи у спорах про відшкодування матеріальної шкоди, а враховуючи те, що клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи сторонами не заявлялось, суд вважає за можливе відповідно до ст.ст.76-80, 95 ЦПК України, оцінивши, взяти до уваги як належні письмові докази, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи, звіт ФОП [PERSON] №08-09-М110 від 20.09.2017 року про незалежну оцінку вартості матеріального збитку колісного транспортного засобу «Skoda Octavia», д.н.з. [NUMBER], власником якого є [PERSON], згідно якого вартість (розмір) матеріального збитку, заподіяного власнику в результаті пошкодження транспортного засобу складає 37\~628,07 грн. без ПДВ (а.с.12-29); а також договір №09-17-М110-03 на проведення оцінки від 08.09.2017 року та акт прийому-передачі робіт, згідно якого витрати по експертній оцінці складають 1\~200 грн. (а.с.28, 29). А тому, з огляду на вищевикладене, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 38\~828,07 грн., з них: 37\~628,07 грн. вартість відновлювального ремонту (без ПДВ); 1 200 грн. експертні послуги щодо визначення вартості збитків. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України). Згідно ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В той же час, ч.1 п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви (ч.1 п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Так, дійсно, як свідчать матеріали справи, неправомірними суспільно-небезпечними діями відповідача позивачу завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у житті позивача. Таким чином, з огляду на вищенаведене,

Outcome: partial