Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], [PERSON], про стягнення грошової компенсації. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] протягом 2006-2012 років отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 600 000 грн. Взамін чого, останній взяв на себе зобов'язання на першу вимогу позивача оформити на його ім'я право власності на не менше, ніж 75 кв.м. торгово-офісного комплексу за адресою: [ADDRESS]. В разі відмови [PERSON] від оформлення у його власність зазначеної вище частини комплексу, [PERSON] зобов'язався у місячний строк повернути йому грошові кошти в еквіваленті 75 000 доларів США. Також, в разі відмови від оформлення у власність [PERSON] зазначеної вище частини комплексу або невиконання взятих на себе зобов'язань з інших причин [PERSON] зобов'язався виплатити [PERSON] грошову компенсацію у двократному розмірі від отриманих коштів. Просив стягнути солідарно з відповідачів борг в розмірі 600 000 грн., а також визначену сторонами грошову компенсацію за невиконання зобов'язання в розмірі 600 000 грн. 04.10.2013 р. Ужгородським міськрайонним судом було винесено рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію в розмірі 600 000 грн. 00 коп., а також грошову компенсацію в розмірі 600 000 грн. 00 коп. та судові витрати в розмірі 3219,00 грн. В задоволенні решти позову - відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 04.12.2013 р. рішення Ужгородського міськрайонного суду від 04.10.2013 р. залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 19.03.2014 р. рішення Ужгородського міськрайонного суду від 04.10.2013 р. та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 04.12.2013 р. скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Мотивовано ухвалу тим, що судами помилково застосовано до спірних правовідносин норми ст.. 1049 ЦК України, та не проаналізовано докази надані сторонами у підтвердження їх вимог та заперечень в частині додержання належного виконання умов договору. 11.06.2014 р. позивач звернувся до суду з заявою про зміну предмету позову, в якій зазначає, що в даному випадку мають місце правовідносини із зобов'язань виконати певні роботи та послуги по спорудженню торгово-офісного комплексу на умовах, викладених у Заяві, за результатами яких [PERSON] зобов'язався оформити на позивача право власності на частину спорудженого комплексу, а в разі його відмови від такого оформлення - сторони передбачили повернення коштів та штрафні санкції у виді сплати грошової компенсації. Вказуючи це позивач посилається на норми статей 526, 530, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України та стверджує, що [PERSON] почав відчуження частинами об'єкту будівництва, на звернення позивача переоформити відповідну частину об'єкту будівництва відповідач ухилявся, про повернення коштів ніякої відповіді не надавав. Вважає, що підтвердженням ухилення від виконання умов договору є те, що відповідач в липні 2011 року подарував ? частину другого поверху об'єкту будівництва своїй колишній дружині. Окрім цього позивач вказує, що 16 грудня 2013 року [PERSON] зобов'язання було частково виконано, а саме повернуто борг в розмірі 600 000 грн., та частково повернуто грошову компенсацію в розмірі 20 000 грн., що стверджується нотаріально засвідченою заявою від 16.12.2013 р. На підставі наведеного позивач просить стягнути солідарно з [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], останнє місце реєстрації - [ADDRESS], (відоме мені місце його проживання - [ADDRESS]) та [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], що зареєстрована в [ADDRESS], на користь [PERSON], що зареєстрований в [ADDRESS], грошову компенсацію в розмірі 580 000 грн. Судові витрати покласти на відповідачів. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] уточненні позовні вимоги підтримав повністю, крім того клопотав про залишення позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] грошової компенсації та судових витрат без розгляду. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала. Пояснила, що на момент написання її колишнім чоловіком заяви про отримання позики від позивача шлюб між ними вже півтора роки як було розірвано. Вважає, що матеріали справи не містять доказів того, що отримані у позивача кошти [PERSON] використав в інтересах сім'ї. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку ст.76 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. Ухвалою суду від 14 серпня 2014 р. позовні вимоги в частині стягнення грошової компенсації з [PERSON] на користь [PERSON] залишено без розгляду. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового засідання, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до умов договору у формі нотаріально посвідченої заяви від 02 жовтня 2012 року [PERSON] протягом 2006-2012 років отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 600 000 грн., які ним використані для проектування, побудови, проведення внутрішніх та зовнішніх робіт, пусконалагоджувальних та інших робіт, пов'язаних з введенням в експлуатацію та нормативним функціонуванням торгово-фінансового комплексу за адресою: [ADDRESS]. Взамін чого, останній взяв на себе зобов'язання на першу вимогу позивача оформити на його ім'я право власності на не менше, ніж 75 кв.м. торгово-офісного комплексу за адресою: [ADDRESS]. В разі відмови [PERSON] від оформлення у його власність зазначеної вище частини комплексу, [PERSON] зобов'язався у місячний строк повернути йому грошові кошти в еквіваленті 75 000 доларів США. Також, в разі відмови від оформлення у власність [PERSON] зазначеної вище частини комплексу або невиконання взятих на себе зобов'язань з інших причин [PERSON] зобов'язався виплатити [PERSON] грошову компенсацію у двократному розмірі від отриманих коштів. Впродовж тривалого часу [PERSON] взяті на себе зобов'язання не виконував. Однак в подальшому [PERSON] зобов'язання частково виконано, повернув борг в розмірі 600 000 грн., та частково повернув грошову компенсацію в розмірі 20 000 грн., що стверджується нотаріально засвідченою заявою від 16.12.2013 р. та не заперечується позивачем по справі. Отже відповідачем визнано не додержання належного виконання умов договору укладеного між [PERSON] та [PERSON] 02 жовтня 2012 року, а також підтверджено зобов'язання виплатити [PERSON] грошову компенсацію передбачену умовами такого, а саме передбачену договором та законом відповідальність за порушення умов договору Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Як визначено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання, згідно ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Правові наслідки невиконання зобов'язання визначені ст. 611 ЦК України, за якою у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України). Враховуючи вищенаведене, вказівки викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 19.03.2014 р., а також часткове виконання відповідачем умов договору, суд дійшов до висновку що з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] невиплачену частину грошової компенсації, яка складає 580000 гривень.

Outcome: approved