Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який уточнив 24.10.2017 року, в якому зазначає, що він з 03.05.1995 року по 01.09.200 року перебував у трудових відносинах з приватним акціонерним товариством «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПрАТ «ЦГЗК»). Наказом по підприємству від 01.09.2009 року за № 147к-1105 позивач був звільнений з підприємства за власним бажанням у звязку із виходом на пенсію. Згодом, [PERSON] дізнався про те, що відповідно п.6.1. розділу 6 «Соціальний захист та задоволення духовних потреб» [PERSON] Угоди на 2007 -2008 роки йому при звільненні відповідач повинен був виплатити працівнику при виході на пенсію одноразову допомогу у розмірі, залежному від стажу його роботи на підприємстві, але не менше від 7,5 до 15 років середньомісячної заробітної плати. Однак станом на 24.10.2017 року вказана одноразова допомога не нараховувалась та не сплачувалась. На підставі зазначеного позивач просить суд стягнути з ПрАТ «ЦГЗК» суму невиплаченої вихідної допомоги та середній заробіток за час затримки її виплати з 01.09.2009р. по 31.007.2012р. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 січня 2017 року .ідкрито провадження по справі з призначенням до відкритого судового засідання.. Ухвалою суду від 18.07.2017 витребувано від ПрАТ «ЦГЗК» копію колективного договору підприємства на 2009 рік. Справа розглядається за правилами, що діють після набрання чинності\~ЦПК України\~в редакції від 15.12.2017 року (далі ЦПК України), що передбачено ч.1 п.9 Розділу\~ХІІІ\~Перехідні Положення ЦПК України. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, при цьому послався на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, проти задоволення позову заперечувала посилаючись на письмові заперечення в яких зазначено, що Колективним договором на 2007-2008 роки дійсно передбачена виплата працівникам, які досягли пенсійного віку при виході на пенсію за власним бажанням одноразову допомогу в розмірі, залежному від безперервного стажу роботи на комбінаті від 7,5 до 15 років середньомісячну заробітну плату працівника. Зазначає, що оскільки позивач звільнилася з підприємства ПрАТ «ЦГЗК» у 2009 році, а на момент звільнення не досяг встановленого пенсійного віку для чоловіків - 60 років, вік останнього на момент звільнення становив 50 років, виплати позивачу при звільненні не було проведено на законних підставах. Крім того зазначив, що позивач звільнився із підприємства 01.09.2009 року, тому передбачений ст. 233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду строк сплинув. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] народився 21 червня 1959 року, що підтверджується паспортом громадянина України, серії АЕ 474840. В судовому засіданні встановлено, що позивач з 03 травня 1995 року по 01 вересня 2009 року, часу звільнення у звязку із виходом на пенсію, перебував у трудових відносинах з ПрАТ «ЦГЗК» та працював слюсарем з ремонту устаткування, зазначені обставини не заперечувались сторонами під час розгляду справи, та підтверджуються копією трудової книжки. Згідно запису у трудовій книжці [PERSON], звільнено з роботи 01.09.2009 року за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію, ст. 38 КЗпП України, наказ № 147к-1105 від 01.092009 року. У відповідності до довідки ПрАТ «ЦГЗК» за №1537 від 24.11.2016 року [PERSON] при звільненні із підприємства відповідача допомога при виході на пенсію не виплачувалась. Відповідно до довідки ПрАТ «ЦГЗК» за № 1538 від 24.11.2016 року, середньомісячна заробітна плата [PERSON] за два останні місяці перед звільненням склала: 2428,64 грн., середньогодинна заробітна плата за останні два місяці перед звільненням склала 14,12 грн. Згідно ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 13 КЗпП України колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги. Відповідно до\~ст. 15 Закону України «Про оплату праці», форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. Згідно п.7.5 Колективного договору на 207-2008 роки між генеральним директором ВАТ «ЦГЗК» та спільним представницьким органом профспілкових організацій ВАТ «ЦГЗК» (далі Колективний договір) встановлено зобовязання підприємства відповідача виплачувати протягом першого півріччя 2009 року працівникам, які досягли пенсійного віку (жінки 55 років, чоловіки 60 років) при виході на пенсію за власним бажанням одноразову допомогу в розмірі, залежному від безперервного стажу роботи на комбінаті, зокрема від 7,5 до 15 років - середньомісячну заробітну плату працівника. [PERSON] Угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2007-2008 роки (далі [PERSON] Угода), яка була чинною на день звільнення позивача й положення, якої, згідно розяснення Центрального комітету профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості\~від 19.01.2016 року, № 03/18, поширюються на ПАТ «ЦГЗК», встановлено, що Угода набирає чинності з 1 січня 2007 року і діє до укладення нової або перегляду цієї Угоди. (п.1.13). Відповідно до п.6.1 [PERSON] Угоди, встановлено, виплачувати працівнику при виході на пенсію одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу його роботи на підприємстві, але не менше: при стажі від 7,5 до 15 років - середньомісячної заробітної плати; від 15 до 20 років двомісячної середньої заробітної плати; від 20 і більше років - тримісячної середньої заробітної плати. Статтею 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» від 1 липня 1993 року №3356-XII встановлено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод. Стаття 9 цього Закону передбачає, що Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угоди діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Вимоги [PERSON] угоди розповсюджуються на всі підприємства відповідної галузі. Статтею 16 КЗпП України\~встановлено, що умови колективного договору, що погіршують порівняно із чинним законодавством і угодами становище працівників, є недійсними. Судом встановлено, що вимоги до власників підприємства, передбачені [PERSON] Угодою гірничо-металургійного комплексу\~ України\~ та колективного договору підприємства, в частині соціальних гарантій працівників при виході на пенсію, які були чинні на час звільнення позивача із підприємства відповідача різняться, так\~\~ [PERSON] Угодою передбачено виплачувати при виході на пенсію\~\~ працівнику одноразову допомогу, така ж норма передбачена і колективним договором, однак колективний договір\~\~ погіршує становище працівників підприємства в порівнянні з умова [PERSON] Угоди, оскільки встановлює вікові обмеження у виплаті вихідної допомоги. У звязку з викладеним суд приходить до висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин умов саме [PERSON] Угоди, виконання якої є обовязком для відповідача, а не Колективного договору, положення якого погіршують становище працівника. [PERSON] Угодою гірничо-металургійного комплексу України в частині соціальних гарантій (соціального захисту), яка була чинна на час звільнення позивача із підприємства, передбачено виплачувати при виході на пенсію працівнику одноразову допомогу залежно від стажу його роботи на підприємстві. Як встановлено у судовому засіданні, що [PERSON] безперервно відпрацював на підприємстві відповідача 14 років 3 місяців 28 днів та був звільнений за власним бажанням у звязку із виходом на пенсію. Таким чином суд приходить до висновку, що на [PERSON] розповсюджується дія п.6.1 [PERSON] Угоди гірничо - металургійного комплексу України та їй при звільненні роботодавцем повинна бути сплачена вихідна допомога в розмірі середньомісячної заробітної плати. Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 ( із змінами та доповненнями) затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати. Пунктом 2 вищевказаного Порядку передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Так, позивач був звільнений з підприємства відповідача 01 вересня 2009 року, тому розрахунковим періодом є два попередні повні місяці липень 2009 року, серпень 2009 року. В зазначені місяці середньомісячна заробітна плата позивача за два останні місяці перед звільненням складає 2428,64 грн. При середньомісячній заробітній платі 2428,64 грн., вихідна допомога повинна становити 2428,64 грн., враховуючи, що відповідачем при звільненні позивача не сплачено вихідну допомогу, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 2428,64 грн. Положеннями ст. 47 КЗпП України встановлений обовязок для власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Положеннями ст. 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У разі непроведення розрахунку у звязку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь працівника або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, беручи до уваги спірну суму, на яку працівник мав право, частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інші конкретні обставини справи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України 6-2404цс15 від 05 жовтня 2016 року, яка в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України повинна враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Враховуючи, що позовні вимоги позивача в частині стягнення вихідної допомоги задоволені у повному обсязі, тому підстави для застосування принципу співмірності та зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні відсутні. Враховуючи, що середньоденна заробітна плата позивача становила 112,96 грн., кількість робочих днів затримки виплати заробітної плати у вигляді одноразової допомоги за період з 01.09.2009р. по 31.07.2012р. складає 732 дні, тому розмір середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати у вигляді одноразової допомоги становить 82686,72 грн., із розрахунку 112,96 грн. х 732 роб. дні = 82626,72, де 112,96 розмір середньоденної заробітної плати. При цьому суд відкидає доводи представника відповідача щодо пропуску позивачем тримісячного строку звернення до суду з огляду на наступне. Згідно ч.2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України роз'яснив, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Рішенням №8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України, статей 1,12 Закону України «Про оплату праці» Конституційний Суд України розяснив, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.\~\~ Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в рішеннях Конституційного Суду України від 15 жовтня\~\~2013 року, дає підстави вважати, що порушення законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з відповідним позовом незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Так, згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Оскільки вихідна допомога є грошовою виплатою, яка не передбачена актами чинного законодавства та входить до структури заробітної плати, а тому позовні вимоги щодо її виплати не обмежується будь-яким строком звернення до суду. Також згідно до положень ст. 141 ЦПК України з ПрАТ «ЦГЗК» підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 704,80 грн. На підставі ст.ст. 47, 97, 116, 117, 233,237-1 КЗпП України,

Outcome: approved