Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в розмірі 23\~856 грн. та витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору, у розмірі 487, 20 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 9 жовтня 2013 року між ним та відповідачем укладено договір позики, оформлений розпискою, відповідно до умов якого позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти в розмірі\~28\~400 грн., які останній зобовязався повернути до 20 листопада 2013 року. 18 грудня 2015 року звертався до відповідача з проханням повернути суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції і трьох відсотків річних за весь час прострочення, однак, таке залишилось без реагування. У звязку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань за договором позики, заборгованість відповідача перед позивачем становить: 23\~856 грн., з яких: 22 2152 грн. інфляційні втрати, 1\~704 грн. 3 % річних. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявилися, подали до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили справу розглядати за їх відсутності та не заперечили проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився з невідомих для суду причин, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Згідно з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу (ч. 1 ст. 1050 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 629 ЦК України також передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. З представленої письмової розписки від 9 жовтня 2013 року, що відповідає ч. 2 ст. 1047 ЦК України, вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 28\~400 грн., які останній зобовязався повернути до 20 листопада 2013 року /а.с. 4/. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 27 червня 2014 року, що набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 9 жовтня 2013 року в розмірі 60\~000 грн., вирішено питання розподілу судових витрат /а.с. 5/. Встановлено, що 18 грудня 2015 року позивач звертався до відповідача з вимогою про повернення суми боргу з врахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних, однак така залишилася без реагування /а.с. 20/. У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань за договором позики за період з 20 листопада 2013 року по 31 листопада 2015 року, згідно з розрахунком, наданим позивачем, виникла заборгованість у розмірі 23\~856 грн., з яких: 22 2152 грн. сума інфляційних втрат, 1\~704 грн. три проценти річних. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, зважаючи на те, що відповідач порушив умови договору позики, у добровільному порядку ухиляється від сплати заборгованості за таким, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість у розмірі 23\~856 грн. Крім цього, згідно з ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, понесені у звязку зі сплатою судового збору, у розмірі 487,20 грн. На підставі статей 526, 527, 530, 551, 599, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України та

Outcome: approved