Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування зазначив, що 23 лютого 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] третьою особою по справі, було вчинено виконавчий напис (зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій № 628 від 23.02.2015 року), яким було запропоновано стягнути грошові кошти у сумі 43 321 грн. 16 коп. (сорок три тисячі триста двадцять одна гривня шістнадцять копійок) з [PERSON] за кредитним договором № ZPXRR505002760 від 23 серпня 2007 року, укладеного між ним та ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» - відповідачем по справі. На підставі заяви стягувача, 01 квітня 2015 року державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції [PERSON] було відкрито виконавче провадження № 47059768 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого напису нотаріуса (постанова про відкриття виконавчого провадження від 01.04.2015 року ВГІ № 47059768). 15 вересня 2015 року державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції [PERSON] було накладено арешт на все майно та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить [PERSON] у межах суми звернення стягнення 43 321 грн. 16 коп. (сорок три тисячі триста двадцять одна гривня шістнадцять копійок) (постанова про арешт майна боржника га оголошення заборони на його відчуження від 15.10.2015 року, ВП № 47059768). 03 листопада 2015 року державним виконавцем було одержано відповідь на письмовий запит щодо доступу до персональних даних - відомостей про реєстрацію місця проживання [PERSON] про те, що останній з 2014 року зареєстрований в квартирі за адресою [ADDRESS] (право власності на яку підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка була сформована державним виконавцем 15 жовтня 2010 року). При цьому, не зважаючи на те, що державному виконавцю була відома адреса нового місця проживання позивача, всі документи виконавчого провадження надсилалися державним виконавцем за старою адресою ([ADDRESS]). 01 грудня 2015 року державним виконавцем було оголошено розшук майна позивача : 1) транспортного засобу марки МЕRSEDES-ВЕNS С 230, червоного кольору, держ. номер АР 3111ВК; 2) транспортного засобу марки ГАЗ 53 КО 503Б, синього кольору, держ. номер АР 0886СА (постанова про розшук майна боржника від 01.12.2015, ВП № 47059768). 29 січня 2016 року державним виконавцем було складено акт опису та арешту майна з передачею його на зберігання [PERSON] ([NUMBER], виданий Ленінським РВ УМВС України в Запорізькій області 29.06.2004 року) (мешкає за адресою: [ADDRESS]). Внаслідок того, що всі документи виконавчого провадження надсилалися, державним реєстратором не за зареєстрованою адресою місця проживання позивача, інформація про виконавчий напис нотаріуса та відкриття виконавчого провадження стала відома позивачу тільки з моменту складання акта опису та арешту мого майна, а саме: 29 січня 2016 року. З матеріалами виконавчого провадження він був ознайомлений 01 лютого 2016 р., що підтверджується заявою. Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Таким чином, виконавчий напис вчиняється виключно за наявності всіх умов, передбачених Законом України «Про нотаріат». В даному випадку має місце поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж стовідсотково підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Поза увагою нотаріуса залишилося те, що банк звернувся за вчиненням виконавчого напису, після того як минуло більше трьох років з дня виникнення права вимоги (право вимоги виникло в банку 23 серпня 2007 року). Натомість строк визначений нотаріусом, за який мало би бути проведено стягнення, склав 7 років 2 місяці та 1 день (з 23 серпня 2007 року (з дня укладення кредитного договору по 24 жовтня 2014 року). Оскільки умовами договору погашення кредиту та процентів за його користування повинно було здійснюватись щомісячно частинами, то право кредитора (банку) було порушеним з моменту недотримання строку погашення кожного чергового платежу. Враховуючи це, початок перебігу трирічного строку для стягнення кожного чергового платежу необхідно було обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання кожного із цих зобовязань. Банк та нотаріус, не надсилали жодних вимог про погашення боргу та не інформували позивача про розмір заборгованості, чим позбавили його права оскаржити вимоги у судовому порядку або хоча б виставити письмові заперечення банку. Відповідно до цього, позивач вважає, що вчинення виконавчого напису суперечить закону, а виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Доказом, що підтверджує вищезазначені обставини є копія виконавчого напису (зареєстрованого в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій № 628 від 23.02.2015). Доказом того, що при вчиненні оспорюваного виконавчого напису нотаріусом не були належним чином перевірені документи надані банківською установою є матеріали нотаріальної справи з приводу вчинення виконавчого напису. Посилаючись на вищенаведені обставини позивач [PERSON] просить суд, визнати таким, що не підлягає виконанню (повністю) виконавчий напис (зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій № 628 від 23.02.2015) вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], яким було запропоновано стягнути грошові кошти у сумі 43 321 грн. 16 коп. (сорок три тисячі триста двадцять одна гривня шістнадцять копійок) з [PERSON] за кредитним договором № ZPХRR05002760 від 23 серпня 2007 року, укладеного між ним та ПАТ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК». В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» в судовому засіданні позов не визнала, надала суду письмові заперечення згідно з якими кредитний договір, укладений між позивачем та банком, передбачає зобовязання боржника повернути кредитні кошти до 22.06.2008 року. З огляду на те, що договір не був виконаний достроково, розірваний чи змінений, а також на те, що договір не виконувався належним чином до 23.02.2015 року, він продовжує діяти і до сьогодні, оскільки не був виконаний належним чином. Кредитний договір може бути припинений виключно з однієї з підстав, передбачених Главою 50 Цивільного кодексу України. Тому даний кредитний договір продовжує свою дію навіть після 22.06.2008 року, правовідносини між сторонами тривають, оскільки грошові кошти не були повністю повернуті банку. Право вимоги на стягнення заборгованості у сумі 43321,16 гривень виникло у банку лише 23.02.2015 року, тому твердження позивача стосовно пропуску 3 - річного строку з моменту настання права вимоги щодо погашення заборгованості є необґрунтованими. Згідно з ч.1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, а порушення умов договору по поверненню кредитних коштів, мало місце ще до настання дати сплати останніх щомісячних платежів. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно договору визначено обовязок позичальника здійснювати погашення кредиту у порядку та строки відповідно до договору, сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до даного договору. Повністю повернути кредит до дати, зазначеної в договорі. При непогашенні кредиту в строки, зазначені в договорі, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нарахування відсотків здійснюється. Договору з дати виникнення простроченої заборгованості. Отже, датою 22.05.2008 р. в Договорі № ZPХRR05002760 саме визначено кінцеву дату виконання позичальником дій щодо повернення кредиту за умов відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання своїх грошових зобовязань за договором та припинення зобовязань в цілому. Напис був вчинений із дотриманням глави 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій на підставі наданих банком документів, що підтверджують безспірність заборгованості: договір, рахунок заборгованості. В п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 31.01.1992 року, вказано, що при вирішенні справ, повязаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до статей 34, 36, 87, 88 Закону України Про нотаріат виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими спеціальним нормативним актом з цього приводу, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності - не минув цей строк. Таким спеціальним нормативним актом є Постанова Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до п. 1 цього нормативного акту, для виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає право звернення стягнення на заставлене майно і документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення. Отже, надання згаданих вище документів виключає будь-які підстави для визнання вищезазначеного нотаріального напису таким, що не підлягає виконанню. Представник третьої особи Жовтневого відділу ДВС Запорізького МУЮ в судовому засіданні пояснила, що при розгляді судом справи та винесенні рішення покладається на розсуд суду. Третя особа по справі - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] надіслала суду клопотання щодо слухання справи у її відсутність. Суд заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Фактичні обставини справи підтверджуються письмовими доказами, вивченим та оголошеними в удовому засіданні: копією виконавчого напису (зареєстрованого в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій № 628 від 23.02.2015); копією відповіді на письмовий запит щодо доступу до персональних даних - відомостей про реєстрацію місця проживання [PERSON], згідно з яким позивач зареєстрований у [INFO]; довідка з місця мешкання, згідно з якою позивач [PERSON] з 12.11.2014 р. зареєстрований за адресою [INFO] «а», 54; копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 01.04.2015, ВП № 47059768); копією постанови про накладення арешту від 15.09.2015 р.; копією постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.10.2015, ВП № 47059768; копією акту опису та арешту майна від 29.01.2016 р.; копією кредитного договору від 23.08.2007 р. Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі статтею 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року, якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до статті 89 Закону України «Про нотаріат», у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім'я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк предявлення виконавчого напису до виконання. виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Судом встановлено, що банк звернувся за вчиненням виконавчого напису, після того як минуло більше трьох років з дня виникнення права вимоги (право вимоги виникло в банку 23 серпня 2007 року). Натомість строк визначений нотаріусом, за який мало би бути проведено стягнення, склав 7 років 2 місяці та 1 день (з 23 серпня 2007 року (з дня укладення кредитного договору по 24 жовтня 2014 року). Оскільки умовами договору погашення кредиту та процентів за його користування повинно було здійснюватись щомісячно частинами, то право кредитора (банку) було порушеним з моменту недотримання строку погашення кожного чергового платежу. Враховуючи це, початок перебігу трирічного строку для стягнення кожного чергового платежу необхідно було обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання кожного із цих зобовязань. Банк та нотаріус, не надсилали позивачу вимог про погашення боргу та не інформували позивача про розмір заборгованості, чим позбавили його права оскаржити вимоги у судовому порядку. Таким чином, спірний виконавчий напис було вчинено поза межами трьохрічного строку, який згідно зі ст. 88 Закону України «Про нотаріат» починає перебіг з дня виникнення права вимоги. Згідно з ч. 1 cт. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Судом встановлено, що у спірному виконавчому напису (зареєстрованому в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій № 628 від 23.02.2015) невірно вказана адреса проживання позивача [PERSON] - ([ADDRESS]), хоча як слід з наданої позивачем довідки, він з 12.11.2014 р. зареєстрований за адресою [INFO] «а», 54. Оцінюючи здобуті в судовому засіданні докази, в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що виконавчий напис (зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій № 628 від 23.02.2015 року), вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], не підлягає виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved