Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Київського районного суду м. Харкова з вимогою до [PERSON] після уточнення позовних вимог остаточно просила надати дозвіл на тимчасові виїзди за кордон до [PERSON] Федерації її доньки неповнолітньої [PERSON] без згоди її батька [PERSON] впродовж 2015-2016 років у період дитячих канікул [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 15 вересня 2001 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. З лютого 2013 року відповідач не проживає з родиною, шлюбні відносини фактично припинилися, донька проживає разом з нею, вона самостійно займається її вихованням та матеріальним забезпеченням, піклується про стан здоровя, забезпечує її фізичний, духовний та моральний розвиток. Зазначила, що відповідач участі у вихованні дитини не приймає, розвитком дитини не займається, матеріальної допомоги на дитині не надає. Також позивач зазначає, що під час шкільних канікул доньки мала намір відвідати разом з нею своїх батьків, які проживають у [INFO] [PERSON] Федерації, проте на прохання надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон їх малолітньої дитини відповідач відмовив, нічим не мотивував, уникає зустрічі на цю тему. Позивач вважає, що така позиція батька шкодить інтересам неповнолітньої дитини, у звязку з чим обґрунтовуючи своє звернення положеннями статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статтями 150, 151, 152, 154 Сімейного кодексу України, статтями 2, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в України громадян України» вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. В судове засідання\~\~позивач [PERSON] не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити на підставах, викладених в позовній заяві, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином, тому враховуючи, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд відповідно до ч. 1 ст.224 ЦПК України вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення. В судове засідання представник Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради не зявився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, клопотань про відкладення судового розгляду до суду не надав, у звязку з чим суд вважає за можливим розглянути справу за їх відсутністю. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 592 від 15.09.2001 року (арк. справи 3). В період шлюбу у сторін народилась донька [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження 1-ВЛ № 284524 батьком дитини вказано [PERSON], матірю дитини [PERSON] (арк. справи 4). Згідно копії довідки з місця проживання про склад сімї та прописку КП «Жилкомсервіс дільниця № 15» вбачається, що позивач [PERSON] постйно проживає та прописана у [INFO] разом з донькою [PERSON], [PERSON], [PERSON] (арк. справи 7). Згідно копії свідоцтва ІІ ВЛ № 472181 про народження позивача [PERSON], 26.07.20180 року народження, її батьком є [PERSON], матірю [PERSON] (арк. справи 5). Згідно довідки від 9.09.2015 року № 424 вбачається, щ [PERSON], [INFO] дійсно навчається в 6-Б класі Харківської загальноосвітньогї школи І-ІІІ ступенів № 158 Харківської міської ради Харківської області, графік шкільних канікул наступний: осінні канікули з 26.10.2015 року по 01.11.2015 року, зимові канікули з 28.12.2015 року по 10.01.2016 року, весняні канікули з 02.04.2016 року по 10.04.2016 року. Згідно копії паспортів громадян [PERSON] Федерації [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] вбачається, що зареєстрованою адресою їх місця проживання є с. Вязівське, Прохоровського району Бєлгородської області [PERSON] Федерації. Відповідно до ст. 18 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифіковану\~постановою Верховної Ради України від 27.02.91 року №789-ХІІ, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно\~ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За змістом ст. 141, 153, ч. 3\~ст. 157 Сімейного Кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Мати, батько та дитина\~мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до\~ст.155 Сімейного кодексу України\~здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до вимог ч.3\~ст. 313 Цивільного кодексу України\~фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України тільки за згодою батьків або в їх супроводі. За змістом ст. 2, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Положення щодо виїзду за кордон громадян України, які не досягли 16-річного віку містяться в Правилах перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року, зокрема, п.п. 3 п.2-2 яких передбачено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально завірених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. За таких обставин, враховуючи фактичні обставини справи, що були встановлені під час судового розгляду, приймаючи до уваги положення чинного законодавства України, що регулюють питання надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди одного з батьків дозволяє прийти до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, мотивованими та таким, що підлягають задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, повязані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved