Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до суду до ВАТ «Сарненський комбінат хлібопродуктів» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника в сумі 127984,86 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що він з 02.01.2007 року працював на ВАТ «Сарненський комбінат хлібопродуктів». В 2009 році згідно наказу №50-к від 29.05.2009 року його було звільнено з підприємства за п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку з скороченням штату та чисельності працюючих. При звільненні з підприємства, за період з жовтня 2008 року по червень 2009 року не була виплачена заробітна плата в розмірі 11966 грн. 44 коп. В подальшому належні до виплати суми відповідач так і не виплатив, хоча усно позивач неодноразово звертався до відповідача з цього приводу. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, посилюючись на наступне. 28.07.2009 року на загальних зборах акціонерів ВАТ «Сарненський комбінат хлібопродуктів» прийнято рішення про припинення юридичної особи - ВАТ «Сарненський КХП» - шляхом ліквідації. Виплата грошових сум кредиторам ВАТ «Сарненський КХП», що ліквідується, провадиться у порядку черговості, встановленої ст.112 ЦК України, відповідно до проміжного ліквідаційного балансу, починаючи від дня його затвердження. Кредиторська вимога Позивача у сумі 11966 грн. 44 коп. визнана ліквідаційною комісією та внесена до проміжного ліквідаційного балансу та віднесена ліквідаційною комісією до платежів другої черги, як то передбачено п.1 ст.112 ЦК України. З 02.01.2013 року згідно ухвали господарського суду Рівненської області порушене провадження у справі про банкрутство ВАТ «Сарненський комбінат хлібопродуктів» № 5019/2076/12. Відповідно до п.4 та п.5 зазначеної ухвали господарського суду від 02.01.2013р. введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та накладено арешт на все майно та грошові кошти що належать боржнику - ВАТ «Сарненський комбінат хлібопродуктів». Надані копії клопотань та пояснень Відповідача про скасування заходів забезпечення вимог кредиторів ВАТ «Сарненський КХП» шляхом накладення арештів та повної заборони посадовим та іншим особам дій, що стосуються майна боржника та копії ухвал господарського суду Рівненської області у справі № №5019/2076/12 від 20.03.2013р. та від 14.08.2013р., які додатково свідчать про відсутність будь-якої вини ВАТ «Сарненський комбінат хлібопродуктів», яка повинна мати місце в силу ст. 117 КЗпП України. Крім того, звернено увагу на те, що 05.04.2012 року ст. слідчим в ОВС СВ «ОЗ» СУ УМВС України в Рівненській області майором міліції Марчук О.В. у ВАТ «Сарненський комбінат хлібопродуктів» вилучені організаційні, виробничі та фінансово-господарські документи, які не повернуті товариству до даного часу. Тому, встановити та підтвердити наявність остаточної суми заборгованості перед Позивачем ВАТ «Сарненський комбінат хлібопродуктів» не має можливості. Оскільки, відносно ВАТ «Сарненський КХП» порушена справа про банкрутство, кредиторські вимоги, в тому числі по заробітній платі підлягають розгляду господарським судом Рівненської області в межах провадження у справі № 5019/2076/12. А це значить, що позовні вимоги Позивача в частині стягнення заробітної плати та середньомісячного заробітку є безпідставними й не підлягають задоволенню. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За загальним правилом (ч. 1 ст. 11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Виходячи з ч. 1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що Позивач знаходився в трудових відносинах з ВАТ «Сарненський КХП» з 02.01.2007 року до 29.05.2009 року. Наказом № 50-к від 29.05.2009 року позивача було звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату та чисельності працівників. З 30.06.2009 року до 14.06.2010 року Позивач отримував виплату допомоги по безробіттю у Сарненському районному центрі зайнятості. З 15.06.2010 року по даний час Позивач перебуває в трудових відносинах з КЗ «Обласна психіатрична лікарня с.Орлівка». Ці обставини підтверджуються копією трудової книжки та сторонами не заперечуються. Згідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП встановлено, що в разі звільнення працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Крім того, частиною 2 статті 116 КЗпП України, в разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. 06 квітня 2009 року Сарненський районним судом 2н-120 виданий судовий наказ, яким наказано стягнути з ВАТ «Сарненський КХП» на користь [PERSON] не виплачену заробітну плату в розмірі 5448 грн. 73 коп. Оскільки судовим наказом від 06 квітня 2009 р. було стягнуто заборгованість із заробітної плати, то суд приходить до висновку, що між сторонами існують не трудові правовідносини, а відносини з виконання судового рішення, тому підстав для стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку після прийняття Сарненським районним судом Рівненської області судового наказу, який в частині виплати заробітної плати за один місяць підлягав негайному виконанню, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Інших доказів про наявність невиплаченої заробітної плати позивачем надано не було, тому в задоволенні позовних вимог про стягнення заробітної плати за період з жовтня 2008 року по червень 2009 року в розмірі 11966 грн. 44 коп. - слід відмовити. Крім того, починаючи з 28.07.2009 року ВАТ «Сарненський комбінат хлібопродуктів» згідно рішення загальних зборів акціонерів ВАТ «Сарненський КХП» знаходиться у процедурі ліквідації. Виплата грошових сум кредиторам повинна здійснюватися у порядку черговості, встановленої ст.112 ЦК України та ст. 89 Закону України «Про акціонерні товариства». Кредиторська вимога Позивача у сумі 11966 грн. 44 коп. була визнана ліквідаційною комісією, внесена до проміжного ліквідаційного балансу та віднесена ліквідаційною комісією до платежів другої черги, як то передбачено п.1 ст.112 ЦК України, ст. 89 Закону України «Про акціонерні товариства». Вимоги кожної черги задовольняються після повного задоволення вимог кредиторів (акціонерів) попередньої черги. З 02.01.2013р. згідно ухвали господарського суду Рівненської області порушене провадження у справі про банкрутство ВАТ «Сарненський комбінат хлібопродуктів» № 5019/2076/12. Із ухвали господарського суду Рівненської області від 13.02.2013 року по справі № 5019/2076/12 вбачається, що відносно відповідача порушена процедура банкротства - розпорядження майном та призначено розпорядника майна, якому необхідно надати в Господарський суд реєстр кредиторів. Статтею 28 Закону України «Про оплату праці» передбачено, захист прав працівників у разі банкрутства підприємства, зокрема, у разі банкрутства підприємства чи ліквідації його у судовому порядку зобов'язання перед працівниками такого підприємства щодо заробітної плати, яку вони повинні одержати за працю (роботу, послуги), виконану у період, що передував банкрутству чи ліквідації підприємства, виконуються відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Статтею 46 Постанови Пленум Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 15 «Про судову практику в справах про банкрутство» передбачено, що: Згідно з абзацом другим частини першої статті 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» кредитори за вимогами щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян, мають право подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника. Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не встановлено строку подання заяв такими кредиторами, отже, їх може бути подано в будь-який момент під час провадження у справі про банкрутство. Відповідно до частини п'ятої статті 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» заяви цих кредиторів, щодо яких є заперечення боржника, розглядаються згідно з підсудністю, що встановлена Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», тобто тим господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство. За змістом абзацу третього частини шостої статті 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» вимоги цих кредиторів встановлюються згідно із заявами таких кредиторів та даними обліку боржника». Пунктом 7 статтю 12 ГПК передбачено, що до підвідомчості господарських судів віднесено справи у спорах, зокрема про стягнення заробітної плати з боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство. На час звернення позивача до суду відповідач був оголошений банкрутом та тривала процедура розпорядження майном. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про банкрутство» вимоги кредиторів щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам боржника випливають із трудових правовідносин сторін. Кредиторами за цим видом вимог є особи, з якими боржник уклав трудовий договір, а підставою для цих вимог є порушення працедавцем своїх зобов'язань за трудовим договором щодо оплати праці. Згідно зі статтею 28 Закону України від 24 березня 1995 р. N 108/95-ВР «Про оплату праці» у разі банкрутства підприємства зобов'язання перед працівниками такого підприємства щодо заробітної плати, яку вони повинні одержати за працю (роботу, послуги), виконану в період, що передував банкрутству, виконуються відповідно до Закону. Склад та розмір вимог за заробітною платою у справі про банкрутство мають визначатися відповідно до положень Закону України «Про оплату праці». Вимоги за заробітною платою мають бути визначені кредиторами виключно у грошовому виразі незалежно від форми виплати заробітної плати. Згідно зі ст.ст. 10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі. Кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, на підставі ст. 60 ЦПК України позивач не надав суду належних та об'єктивних доказів про наявність заборгованості відповідача по заробітній платі перед ним, не повідомив про доходи, які отримував в період з 29.05.2009 року по 06.03.2014 року у Сарненському районному центрі зайнятості, КЗ «Обласна психіатрична лікарня с.Орлівка», не надав доказів вини відповідача у невиплаті належних сум, не врахував, що відносно ВАТ «Сарненський комбінат хлібопродуктів» порушена процедура банкротства, а тому в позові необхідно відмовити. На підставі викладеного, ст.ст. 116, 117 КЗпП Україн, ст. 28 Закону України «Про оплату праці», Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про банкрутство»,

Outcome: dismissed