Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулась до суду з позовом в якому вказала, що згідно договору купівлі-продажу від 16 листопада 1988 року її батько [PERSON] придбав житловий будинок за адресою: м. Кілія, вул. Маяк, 279. Після смерті батька 29 листопада 1997 року відкрилась спадщина на належний йому будинок, яку прийняла мати позивача [PERSON], що на день смерті батька проживала разом з ним. 25 вересня 2008 року [PERSON] померла. Позивач зазначає, що вона є спадкоємцем першої черги за законом і прийняла спадщину, оскільки проживала разом з матірю на момент відкриття спадщини. У 2013 році позивач звернулась до нотаріальної контори з питання оформлення спадщини, однак їй було відмовлено у звязку з тим, що у спадкодавця відсутній правовстановлюючий документ на відповідний житловий будинок, в звязку з чим [PERSON] було рекомендовано звернутись до суду з приводу оформлення спадщини. На підставі викладеного позивач просила суд встановити факт належності житлового будинку № 279 по вул. Маяк в м. Кілія її батькам [PERSON] та [PERSON] і визнати за нею право власності на вказаний будинок. Після звернення до суду з позовом, позивачем була подана заява, відповідно до якої він просив суд розглянути справу у його відсутність та в разі неявки відповідача просить розглянути справу заочно. Представник відповідача, Кілійської міської ради, повідомлений належним чином про дату та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не прибув, про причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення судового розгляду або проведення розгляду справи за його відсутності суду не надав. На підставі письмової заяви позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи за відсутності сторін без фіксації ходу судового засідання звукозаписувальним технічним пристроєм, що відповідає положенням ст. ст. 169, 197, 224 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Як зазначено в свідоцтві про народження серії І-ЖД № 362386, повторно виданого 25.07.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кілійського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 27, батьками [PERSON], [INFO], записано [PERSON] та [PERSON] /а.с. 5/. Відповідно до свідоцтв про шлюб серії І-ЖД № 193790, повторно виданого 07.08.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кілійського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 193, після реєстрації 5 листопада 1976 року шлюбу [PERSON] та [PERSON], [INFO], дружині присвоєне прізвище «Райчева» /а.с. 6/. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 351456, повторно виданого 25.07.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кілійського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 342, [PERSON] помер 29 листопада 1997 року /а.с. 7/. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 146998, виданого 25.09.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 236, [PERSON] померла 25 вересня 2008 року /а.с. 8/. Як вбачається з договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Кілійського районної державної нотаріальної контори та зареєстрованому в реєстрі за № 3522, [PERSON] придбав 16 листопада 1988 року у [PERSON] житловий будинок, розташований за адресою: м. Кілія, вул. Маяк, 279 /а.с. 9-10/. Відповідно до технічного паспорту, складеного КП «Кілійське РБТІ та РОН», станом на 05.08.2013 року житловий будинок № 279 по вул. Маяк в м. Кілія Одеської області складається з: житлового будинку літ. А; надвірної споруди -1, розташованих на земельній ділянці площею 133 кв.м., загальна площа земельної ділянки - 4413 кв.м. Як вбачається з довідок, виданих виконавчим комітетом Кілійської міської ради від 09.08.2013 р. № 9400 та 28.08.2013 р. № 9752, - на момент смерті [PERSON] (помер 29.11.1997 р.), який проживав та був зареєстрований за адресою: [INFO] з 18.11.1998 р., з ним проживала спільно та вела господарство його дружина [PERSON], яка зареєстрована за даною адресою з 18.11.1988 р. На день смерті [PERSON], [PERSON] проживала разом з нею за адресою: м. Кілія, вул. Маяк, 279 /а.с. 15/. Як зазначено в інформаційному листі приватного нотаріуса Кілійського районного нотаріального округу [PERSON] від 04.09.2013 р. № 240/01-16, в звязку з тим, що не подано правовстановлюючих документів на спадкове майно після смерті [PERSON] та [PERSON], [PERSON] розяснено про можливість вирішення вказаного питання в судовому порядку /а.с. 18/. Згідно повідомлення Кілійської районної державної нотаріальної контори Одеської області за № 73/01-16 від 24.01.2014 року, після смерті [PERSON], як померла 25 вересня 2008 року, спадкова справа не зводилась, в передбачений законом термін до Кілійської державної нотаріальної контори ніхто не звертався. Після смерті [PERSON], 29 листопада 1997 року , спадкова справа не зводилась, в передбачений законом термін до Кілійської державної нотаріальної контори ніхто не звертався /а.с.24/. При вирішенні справи судом враховано відповідні положення діючого законодавства: Згідно положень статті 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Як вбачається зі змісту Прикінцевих та перехідних положень ЦК України - відносини спадкування регулюються правилами відповідного ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Оскільки [PERSON] помер 29.11.1997 року, до спадкування майна після його смерті підлягають застосуванню положення ЦК УРСР. Так, відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З наданих доказів судом встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла як спадкоємець першої черги за законом відповідно до ст. 529 ЦК УРСР його дружина - [PERSON], яка проживаючи разом зі спадкодавцем вступила у володіння спадковим майном, в тому числі відповідним житловим будинком. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] діяли положення ЦК України щодо спадкування: Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що жоден зі спадкоємців після смерті [PERSON] до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк не звертався. Таким чином, єдиним спадкоємцем померлої, який прийняв спадщину є позивач відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки саме [PERSON] на момент відкриття спадщини постійно проживала разом зі спадкодавцем. Однак в звязку з тим, що за життя спадкодавцем не було зареєстровано право власності на належне йому в порядку спадкування майно, вказана обставина перешкоджає його спадкоємцю, яким є позивач, отримати в нотаріальному порядку свідоцтво про право на спадщину. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, в звязку з чим задовольняє позов.

Outcome: approved