Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу до відповідачки [PERSON], посилаючись на те, що 22 липня 2006 року, сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 1019. Від даного шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що шлюб фактично розпався і носить лише формальний характер, оскільки з липня 2013 року шлюбні відносини з відповідачкою вони припинили, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету. Через різні погляди на життя та погані взаємовідносини вони втратили один до одного почуття взаємної любові, взаєморозуміння та поваги. Позивач вважає, що подальше проживання та перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою суперечитиме їх інтересам та інтересам неповнолітньої дитини, примирення вважає неможливим, оскільки кожен з них живе самостійним відокремленим життям. Спір про місце проживання неповнолітньої дитини у сторін відсутній, оскільки після розірвання шлюбу неповнолітній - [PERSON] буде проживати з відповідачкою. На підставі зазначеного просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою. Крім того, відповідачка звернулася до суду з зустрічним позовом до позивача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що їх спільний неповнолітній син проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Позивач за первісним позовом матеріальну допомогу на утримання дитини надає на власний розсуд, в строки та розміри, які не відповідають інтересам дитини, домовленості про сплату аліментів на дитину між ними немає. Таким чином, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків та відмовляється укладати договір про сплату аліментів на дитину, в якому визначити розмір та строки виплати. Позивачка за зустрічним позовом зазначає, що неповнолітній син має незадовільний стан здоров'я, часто хворіє, зокрема, перебував на диспансерному лікуванні з діагнозом ентеровірусна інфекція неспецифічний мезаденіт в серпні 2013 року, що підтверджується витягом з медичної карти хворого, а також в лютому 2014 року був госпіталізований з діагнозом гостра правобічна пневмонія, що підтверджується відповідною випискою. За час останньої госпіталізації позивачкою за зустрічним позовом було витрачено близько 2000 грн. на лікування дитини. Відповідач за зустрічним позовом не надав позивачці за зустрічним позовом в цей час жодної матеріальної допомоги на лікування дитини. Як зазначає позивачка за зустрічним позовом, відповідач працює на посаді заступника начальника цеху TOB «Машзавод» та отримує середньомісячну заробітну плату в розмірі 3890, 26 грн., що підтверджується довідкою про його доходи. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по утриманню неповнолітньої дитини, має задовільний стан здоров'я, не сплачує аліменти на інших дітей та непрацездатних батьків та немає інших утриманців, позивачка за зустрічним позовом просить визначити розмір щомісячних аліментів на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно починаючи з моменту пред'явлення даного позову до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні надав покази аналогічні викладеним в позовній заяві, позовні вимоги про розірвання шлюбні підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, вказавши що сторони не підтримують подружні стосунки з липня 2013 року. Позовні вимоги за зустрічним позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини визнав частково, вказавши, що не заперечує проти стягнення з позивача за первісним позовом аліментів на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) позивача. Відповідачка за первісним позовом в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу, вказавши, що з позивачем за первісним позовом вони не підтримують шлюбні відносини з вересня 2013 року. Просила не давати їм термін на примирення. Крім того, підтримала позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, та просила їх задовольнити, вважаючи, що аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) позивача за первісним позовом не є для нього великою сумою. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що первісний позов про розірвання шлюбу підлягає до задоволення в повному об'ємі, а зустрічний позов про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що 22 липня 2006 року, сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 1019, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). Від спільного шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] (а.с.5). Син [PERSON] на даний час проживає з відповідачкою за первісним позовом, що підтверджується довідкою ПП «Санітарія» (а.с.27). Судом встановлено, що через різні погляди на життя та погані взаємовідносини сторони втратили один до одного почуття взаємної любові, взаєморозуміння та поваги. З вересня 2013 року шлюбні відносини вони припинили, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету. Шлюб між сторонами існує формально. Беручи до уваги вище викладене, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя та неповнолітнього сина, а тому шлюб між сторонами слід розірвати, неповнолітню дитину залишити проживати з відповідачкою за первісним позовом. Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить також з того, що сторони на примирення не погоджуються. Що стосується зустрічних позовних вимог про стягнення аліментів, то такі позовні вимоги підлягають до задоволення частково. А саме, згідно вимог чинного законодавства батьки повинні матеріально утримувати своїх дітей. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, [PERSON], як батько неповнолітнього - [PERSON], зобов'язаний утримувати неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, тощо. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що відповідач за зустрічним позовом працює на посаді заступника начальника цеху TOB «Машзавод» та отримує середньомісячну заробітну плату в розмірі близько 3890, 26 грн., що підтверджується довідкою про його доходи ( а.с. 28), у нього на утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків немає, його стан здоров'я задовільний, стягнення по виконавчих документах з нього не проводиться, чого в судовому засіданні не заперечував його представник. Також судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] - є хворобливою дитиною, перебував на диспансерному лікуванні з діагнозом ентеровірусна інфекція неспецифічний мезаденіт в серпні 2013 року, що підтверджується витягом з медичної карти хворого, а також в лютому 2014 року був госпіталізований з діагнозом гостра правобічна пневмонія, що підтверджується відповідною випискою. ( а.с. 30-39). При цьому, судом встановлено, що позивачка за зустрічним позовом також працевлаштована та працює головним спеціалістом в Облдержадміністрації ( а.с. 29). За наведених обставин, суд вважає, що аліменти в даному випадку слід стягувати з відповідача за зустрічним позовом саме у частці від доходу, а не у твердій грошовій сумі, оскільки відповідач отримує регулярний дохід. На підставі викладених обставин, суд вважає, що зустрічний позов про стягнення аліментів підлягає до задоволення частково, а саме [PERSON] , як батько неповнолітнього [PERSON] зобов'язаний сплачувати на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини аліменти в розмірі 1/4 частини його доходу, починаючи з 05.03.2014 року до настання ним повноліття. При цьому, суд вважає, що додатково понесені позивачкою витрати на лікування дитини не можуть бути підставою для стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини заробітку відповідача.

Outcome: partial