Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до органу місцевого самоврядування Китайгорідської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області та до [PERSON], яка була залучена в якості співвідповідача, про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно: житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: с. Китайгородка, вул. Центральна, 84, Томаківського району Дніпропетровської області та який належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.08.1996 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1452, яка померла 13 травня 2007 р.; земельну ділянку площею 0,46 гектарів, яка розташована на території с.Китайгородка Китайгородської сільської ради, Томаківського району, передана для присадибної ділянки 0,25 га, підсобного господарства 0,21 га, яка належала [PERSON], який помер 08 серпня 1995 р. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що він, починаючи з 2001 року, фактично проживає у житловому будинку, який розташований за адресою: с.Китайгородка, вул. Центральна, 84, Томаківського району Дніпропетровської області, що належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.08.1996 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1452, яка померла 13 травня 2007 року, та володіє і користується розташованою за зазначеною адресою присадибною і для підсобного господарства земельною ділянкою, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП № 005488, який помер 08 серпня 1995 року. Після смерті [PERSON] ніхто присадибної і для підсобного господарства земельної ділянки і після смерті [PERSON] ніхто житлового будинку, розташованих за зазначеною адресою, у власність не оформив. Позивач зазначає, що в зазначений житловий будинок він вселився та прийняв його в користування разом з присадибною і для підсобного господарства земельною ділянкою, на початку 2001 року, за пропозицією [PERSON], так як у них були добрі стосунки і він здійснював за нею догляд. При цьому офіційних договірних зобовязань щодо володіння чи користування житловим будинком та присадибною і для підсобного господарства земельною ділянкою між ними не укладалося. На сьогоднішній день він продовжує проживати у вказаному житловому будинку. Відкрито, не приховуючи факту знаходження майна в його володінні, добросовісно та безперервно (більше пятнадцяти років) володіє та користується будинком присадибною і для підсобного господарства земельною ділянкою, підтримує їх в належному стані, постійно робить в будинку поточний та капітальний ремонти, сплачує земельний податок, оскільки проживає та фактично працює у с. Китайгородка. Оплачує всі комунальні послуги згідно укладених ним договорів на користування газом та електроенергією. [PERSON] ст. 120 Земельного Кодексу України у разі набуття права власності на житловий будинок, розміщений на земельній ділянці, до особи, яка набула, переходить право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення. Позивач також зазначає, що його володіння зазначеним житловим будинком та присадибною і для підсобного господарства земельною ділянкою з 2001 року не здійснювалось на підставі договірних зобовязань (договір оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), що являється обставинами, які підтверджують факт відсутності у нього підстави для виникнення права власності на будинок в момент заволодіння ним, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. Сторони у судове засідання не з'явилися. Представник позивача подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, при цьому позов підтримують в повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, але подали до суду також заяви про розгляд справи за їх відсутності, при цьому зазначили, що проти даного позову не заперечують. [PERSON] ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Підстави набуття права власності визначені Главою 24 ЦК України. Відповідно до норм ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 344 ЦК України встановлено, що однією з підстав набуття права власності є набувальна давність. З матеріалів справи суд вбачає, що позивач, починаючи з 2001 року, фактично проживає у житловому будинку, який розташований за адресою: с. Китайгородка, вул. Центральна, 84, Томаківського району Дніпропетровської області, що належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.08.1996 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1452, яка померла 13 травня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1 - КИ № 153914, та володіє і користується розташованою за зазначеною адресою присадибною і для підсобного господарства земельною ділянкою, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП № 005488, який помер 08 серпня 1995 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1 - КИ № 304961. Зазначені обставини також підтверджуються довідками наданими Китайгородською сільською радою Томаківського району Дніпропетровської області за № 454/02-15 та за № 455/02-15 від 07.12.2015 року, в яких зазначено, що позивач, без реєстрації, фактично проживає та користується зазначеним домоволодінням та з 2001 року сплачує земельний податок за користування земельною ділянкою за вищевказаною адресою. З довідки КП «Томаківське БТІ» ДОР від 28.12.2015 року за вих. № 144 вбачається, що право власності на будинок розташований за адресою: с.Китайгородка, вул. Центральна, 84, Томаківського району Дніпропетровської області, зареєстровано за [PERSON], що також підтверджується наявним у позивача, залишеним після смерті [PERSON], свідоцтвом про право на спадщину за законом від 20.08.1996 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1452 на житловий будинок виданого на імя [PERSON]. Оплата позивачем житлово-комунальних послуг підтверджується доданими ним до матеріалів справи копією договору про надання послуг з газопостачання населенню ВАТ «Дніпропетровськгаз» від 18.11.2003 р., копією договору про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області від 13.10.2005 р., копією абонентської книжки на газ. Із технічного паспорту БТІ на житловий будинок за станом на 10.05.1996 року, відповідно до експлікації приміщень загальна площа будівлі становить 72,8 кв. м. Будинок не є аварійним та придатний до користування. [PERSON] з висновком ТОВ «Експерт-Групп» дійсна вартість житлового будинку з господарськими будівлями станом на 10.12.2015 р. складає 61 670,00 гривень. [PERSON] з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки, наданого Відділом Держгеокадастру у Томаківському районі від 18.12.2015 р. за вих. № 28-99.4-635/15-15, грошова оцінка земельної ділянки становить 79 357,00 грн. Володіння позивачем зазначеним житловим будинком та присадибною і для підсобного господарства земельною ділянкою не суперечило та не суперечить суспільним інтересам та не порушує прав інших осіб. Статтею 344 ч. 1 Цивільного Кодексу України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Статтею 119 Земельного Кодексу України передбачено, що громадяни, які добросовісно відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку можуть отримати її у власність на підставі набувальної давності. Відповідно до положень статті 120 Земельного Кодексу України у разі набуття права власності на житловий будинок, розміщений на земельній ділянці, до особи, яка набула, переходить право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення. Крім того, державним нотаріусом Марганецької державної нотаріальної контори в.о. Томаківської ДНК надано інформаційну довідку зі Спадкового реєстру № 42937994 від 12.02.2016 р. та інформаційну довідку зі Спадкового реєстру № 42937864 від 12.02.2016 р., з яких вбачається, що після смерті [PERSON], померлої 13.05.2007 року, заводилась спадкова справа № 312 за 2008 рік, та після смерті [PERSON], померлого 08.08.1995 року, заводилась спадкова справа № 89 за 2000 рік. [PERSON] вказаних спадкових справ надано суду, з яких вбачається, що видавалися свідоцтва про право на спадщину, а також вбачається, що спадкоємцем деякого спадкового майна померлої [PERSON] є її донька [PERSON], яка залучена судом до участі у справі в якості співвідповідача та проти даного позову не заперечує. Тобто після смерті [PERSON] та [PERSON] ніхто з спадкоємців спадщину на вищевказаний житловий будинок та земельну ділянку не прийняв. В пункті 11, Постанови № 5 ПВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», зазначено: «Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей обєкт третіми особами за набувальною давністю». Відповідно, при вирішенні спору, повязаного із виникненням і припиненням права власності у позивача випадку, суд вважає, що норми статті 344 ЦК України про набувальну давність підлягають застосуванню. За зазначених обставин та правових підстав він може реалізувати своє право на житло гарантоване статтею 47 Конституції України тільки на підставі частин першої та четвертої статті 344 ЦК України, як особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, тому і змушений звернутися до суду відповідно до положень статті 3 ЦПК України з метою визнання свого права на житловий будинок. На даний час позивач продовжує використовувати даний житловий будинок для проживання. За весь час, починаючи з 2001 року, з приводу користування даним будинком до позивача ніхто жодних претензій з приводу володіння даним житловим будинком не пред'являв, позовів про його повернення не заявляв. Зазначений факт відповідачами у справі не спростовано, а також суду не надано відомості про те, що даний будинок перебуває на обліку як безхазяйне майно. Цивільний кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року та відповідно приписи ст. 344 ЦК України поширюються лише на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Враховуючи те, що позивач володіє спірним житловим будинком з 2001 року, то зі спливом десяти років, він набув право звернутись до суду із позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України. Визнання за ним права власності на будинок та присадибну і для підсобного господарства земельну ділянку не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб і суспільні інтереси. Зазначені обставини та надані належні письмові докази у всій своїй сукупності підтверджують його право на визнання за ним права власності за набувальною давністю на зазначене нерухоме майно, що відповідає засадам справедливості, розумності і добросовісності, а отже і принципу верховенства права. На підставі викладеного та

Outcome: approved