Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Токмацької міської ради Запорізької області, [PERSON], в якому просив визнати дійсним договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS], який укладено 05 листопада 1998 року між [PERSON] та [PERSON] на товарній біржі «Правобережна» та визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до договору купівлі - продажу нерухомого майна, реєстраційний № Т-104 від 05.11.1998 року, укладеного на товарній біржі «Правобережна», [PERSON] - відповідачка по справі, продала, а [PERSON] - позивач по справі, купив квартиру [ADDRESS]. Зазначений договір був зареєстрований в органах БТІ за № 9046. Позивачем та відповідачкою були виконані всі умови договору купівлі - продажу. [PERSON] по теперішній час проживає та утримує квартиру, але на даний час у позивача виникла необхідність відчуження нерухомого майна, однак договори з питань нерухомості, укладені на біржах, нотаріальні контори вважають недійсними і як правовстановлюючий документ не приймають, що створює йому перешкоди у користування даною квартирою, в зв'язку з чим він змушений був звернутися до суду з вказаним позовом за захистом своїх прав. В судове засідання позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини не явки суду не повідомив. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Представник Токмацької міської ради в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив винести рішення на розсуд суду. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини не явки суду не повідомила. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що відповідно до договору купівлі - продажу нерухомого майна, реєстраційний № Т-104 від 05.11.1998 року, укладеного на товарній біржі «Правобережна», згідно до п. 1 якого [PERSON] - відповідачка по справі, продала, а [PERSON] - позивач по справі, купив двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Зазначений договір був зареєстрований в органах БТІ за № 9046, відповідно до реєстраційного посвідчення. Станом на 01.01.2013 року нерухоме майно, квартира за адресою: [ADDRESS] обліковується за [PERSON] - ціла частка, на підставі договору купівлі - продажу від 05.11.1998 року, р № Т - 104, посвідченого ТБ «Правобережна», що підтверджується довідкою КП «Абрис» Токмацької міської ради № 04 від 05.01.2018 року. Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 110403313 від 12.01.2018 року, відомості щодо майна за адресою: [ADDRESS] - відсутні. Відповідно до звіту про вартість майна, а саме: квартири за адресою: [ADDRESS], станом на дату оцінки - 03.01.2018 року, становить 112000,00 грн.. Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття право власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. регламентовано, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до ст.12 Закону України «Про власність», в редакції чинній на момент укладення договору купівлі-продажу, громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. При цьому ч. 1 ст. 13 Закону України «Про власність» квартира відносилась до об'єкта власності, ч. 4 цієї ж статті визначалось, що законодавчими актами України може бути встановлено спеціальний порядок набуття права власності громадянами на окремі види майна, а також види майна, що не може перебувати у власності громадян, а відповідно до вимог статті 49 цього ж закону щодо правомірності володіння майном передбачалось, що володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Згідно ст. 1 Закону України «Про товарну біржу», в редакції Закону в редакції, чинній на час укладення спірного договору, товарна біржа є організацією, що об'єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов'язаних з ним торговельних операцій. Статтею 15 Закону України «Про товарні біржі» визначено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржовий договір з моменту його реєстрації на біржі є вчиненим правочином. Водночас, відповідно до ст. 227 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Аналогічні положення містить чинний на теперішній час Цивільний кодекс України, згідно ст. 657 якого, договір купівлі-продажу житлового будинку, квартири чи іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно ст. 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі. Таким чином, суд вважає, що позивач та відповідачка дійшли згоди з усіх істотних умов щодо продажу квартири розташованої за адресою: [ADDRESS],про що свідчать їх особисті підписи в договорі купівлі-продажу від 05.11.1998 року, який укладено та зареєстровано на товарній біржі «Правобережна», укладення договору відповідало їх волі, а тому такий договір підлягає визнанню дійсним, на підставі якого квартира за адресою: [ADDRESS], належить на праві власності [PERSON]. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. Згідно до Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.09.2015 року № 10 питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи за клопотанням особи, яка його сплатила, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (частина перша статті 7 Закону № 3674-VI «Про судовий збір»), в зв'язку з відсутністю клопотання позивача щодо стягнення з відповідача сплаченого судового збору, судом дане питання не вирішується. На підставі ст. 12 ЗУ «Про власність», ст.ст. 1, 15 ЗУ «Про товарну біржу», ст. 227 ЦК УРСР, ст. 219 ЦК України,

Outcome: approved