Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до Кілійської міської ради про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що [PERSON] на праві власності належить 9/25 частин квартири [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право особистої власності № 320 від 18.06.1997 року, виданого виконкомом Кілійської міської ради. Відповідно до заповіту від 05.07.1997 року, посвідченого державним нотаріусом Кілійської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2463, [PERSON] , на випадок своєї смерті зробив наступне розпорядження: все своє майно, яке до дня його смерті буде йому належати, де б воно не було та з чого б воно не складалось заповів позивачу - [PERSON] . [INFO] помер спадкодавець [PERSON] . Після смерті спадкодавця, позивач звернулась до Ренійської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, однак відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.07.2021 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують коло спадкоємців померлого. Разом з тим, інших спадкоємців, окрім позивача немає. Відповідно до технічного паспорту складеного Кілійським «РБТІ» встановлено, що квартира [ADDRESS] складається з: літ. «А»- житлового будинку (загальною площею - 49, 5 кв. м., житловою площею - 34, 4 кв. м.), літ. «Б» - сараю, літ. «В», «Г», «Д» - сарай, літ. «Е» - вбиральня, літ. «Ж» - навіс, літ. «З», «И», «К» - сарай, № 1-2 - надвірні споруди. На підставі вищезазначеного, позивач просить суд: -Визнати за [PERSON] , [INFO] ; РНОКПП: [NUMBER] право власності на 9/25 часток житлового будинку - квартири [ADDRESS] , який складається з : літ «А» - житлового будинку (загальною площею - 49, 5 кв. м., житловою площею - 34, 4 кв. м.), літ. «Б» - сараю, літ. «В», «Г», «Д» - сарай, літ. «Е» - вбиральня, літ. «Ж» - навіс, літ. «З», «И», «К» - сарай, № 1-2 - надвірні споруди. в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача Кілійської міської ради, в судове засідання не з`явився, надав відзив, згідно якого просив розглянути справу його відсутність, заявлені вимоги визнав у повному обсязі. На підставі письмової заяви позивача та представника відповідача, суд ухвалює рішення за наявності для того законних підстав в підготовчому судовому засіданні, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 200, 223, 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про право особистої власності № 320 від 18.06.1997 року, виданого виконкомом Кілійської міської ради встановлено, що [PERSON] на праві власності належить 9/25 частин квартири [ADDRESS] , /а. с. 8/. Відповідно до заповіту від 05.07.1997 року, посвідченого державним нотаріусом Кілійської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2463 встановлено, що [PERSON] , який проживає в [ADDRESS] на випадок своєї смерті зробив наступне розпорядження: «все своє майно, яке до дня його смерті буде йому належати, де б воно не було та з чого б воно не складалось заповів - [PERSON] », /а. с. 5/. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 26.08.1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану Кілійського району Одеської області встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , актовий запис № 244 від 26.08.1997 року, /а. с. 6/. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.07.2021 року, виданої Ренійською районною державною нотаріальною конторою Одеської області встановлено, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують коло спадкоємців померлого, /а. с. 7/. Згідно повідомлення виконавчого комітету Кілійської міської ради за вих. № 5595/14/21 від 01.12.2021 року встановлено, що в Реєстрі Кілійської територіальної громади відсутня інформація про коло осіб, які були зареєстровані станом на 26.08.1997 року за адресою: [ADDRESS] , /а. с. 28/. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 67146934 від 04.11.2021 року встановлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] не заводилась, /а. с. 25/. Відповідно до технічного паспорту складеного Кілійським «РБТІ» встановлено, що квартира [ADDRESS] складається з: літ. «А»- житлового будинку (загальною площею - 49, 5 кв. м., житловою площею - 34, 4 кв. м.), літ. «Б» - сараю, літ. «В», «Г», «Д» - сарай, літ. «Е» - вбиральня, літ. «Ж» - навіс, літ. «З», «И», «К» - сарай, № 1-2 - надвірні споруди, /а. с. 10-12/. При розгляді і вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства: У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об`єктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги, є в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчиненіпротягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст. 534 ЦК УРСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Відповідно до п. п 4.20 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього. Як зазначено в п. п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право власності на житловий будинок в нотаріальному порядку, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що право позивача на спадщину підлягає судовому захисту в порядку ст. 16 ЦК України шляхом його визнання, а позов - задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved