Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, уточнивши позовні вимоги (а.с.76-78), просить стягнути з СТзДВ «Гарантія» пеню за прострочення виплати страхового відшкодування 2790,01 грн., 3% річних 614,94 грн., інфляцію 129,91 грн., а також витрати на правову допомогу. Вимоги позову обґрунтовані тим, що внаслідок ДТП, яка мала місце 29.11.2011 р. з вини водія [PERSON], який керував автомобілем «Форд» реєстраційний номер [NUMBER], автомобіль марки «Шкода» реєстраційний номер [NUMBER], яким керував позивач, зазнав механічних ушкоджень. Розмір матеріальних збитків, завданих позивачу, склав 14148,94 грн. Платіжним доручення від 24.04.2013 року відповідач перерахував на розрахунковий рахунок позивача суму страхового відшкодування у розмірі 13148,94 грн., проте дана сума була отримана [PERSON] лише 04 жовтня 2013 року, внаслідок чого позивач просить стягнути з СТзДВ «Гарантія» пеню за прострочення виплати страхового відшкодування, 3% річних, інфляцію на загальну суму 3534,86 грн. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з викладених підстав. Позивач зазначав, що з 15 березня 2012 року настала відповідальність СТзДВ «Гарантія» за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, що передбачено ст. 36.5 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що страхове відшкодування було належним чином виплачено на користь позивача у сумі 13 148,94 грн. 24.04.2013 р., а підстави для стягнення зі страхової компанії пені, 3% річних та інфляції відсутні, оскільки позивач без поважних причин в період з квітня по жовтень не отримував перераховані йому гроші. Суд, вислухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.11.2011 р. мала місце ДТП на вул. Маршала Бірюзова, 17 у м. Севастополі, у якій з вини водія [PERSON] було пошкоджено автомобіль марки «Шкода» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] [PERSON] є власником автомобілю марки «Шкода» реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.8). 09 грудня 2011 року постановою Ленінського районного суду м. Севастополя (а.с.7) винним у зазначеній ДТП був визнаний [PERSON], який був притягнутий до адміністративної відповідальності, оскільки ДТП сталася через порушення ним Правил дорожнього руху України. Постанова суду не оскаржувалась та набрала законної сили. Згідно полісу №АА/6121732 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів СТзДВ «Гарантія» у період часу з 07.07.2011 р. по 06.07.2012 р. забезпечено транспортний засіб «Форд» реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.47). 16 серпня 2012 року [PERSON] звернувся до СТзДВ «Гарантія» із заявою про неотримання страхового відшкодування (а.с.9,10). Відповідно до платіжного доручення №10395 від 24 квітня 2013 року [PERSON] виплачене страхове відшкодування в сумі 13148,94 грн. (а.с.48). Згідно заяви про видачу готівки №1038436 від 04.10.2013 р. [PERSON] отримав страхове відшкодування у розмірі 13 148,94 грн. (а.с.64). Як вбачається з позовної заяви (а.с.76-78) позивач просить стягнути з СТзДВ «Гарантія» пеню за прострочення виплати страхового відшкодування за період з 15 березня 2012 р. по 03 жовтня 2013 р. в порядку ст.36.5 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), відповідно до якої за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Як вбачається з платіжного доручення №10395 від 24.04.2013 р. страхове відшкодування у розмірі 13148,94 грн. було перераховане СТзДВ «Гарантія» [PERSON] 24 квітня 2013 року, гроші позивач отримав лише 04.10.2013 р. Таким чином, позивач розділяє увесь період прострочення на дві частини: з 1)15.03.2012 по 24.04.2013 та з 2)25.04.2013 по 03.10.2013 р.р., тобто до перерахування страхового відшкодування та після цього. Диспозиція ст.36.5 Закону, на яку посилається позивач як на підставу позову, передбачає наявність вини страховика і лише за наявності такої вини зазначеною нормою закону передбачена санкція у вигляді пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ. Виходячи з встановлених судом обставин, щодо першого періоду з 15.03.2012 р. по 24.04.2013 р. (до перерахування страхового відшкодування) суд зазначає, що з огляду на ст.36.5 Закону позивачем не доведено вини відповідача в тому, що страхове відшкодування виплачено у строк більш ніж 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Суд також звертає увагу на те, що позивач не доказав взагалі коли звертався із заявою до страховика в порядку ст.36.2 Закону і чому початком періоду прострочення він визначив дату 15.03.2012 р. Щодо другого періоду з 25.04.2013 по 03.10.2013 р. (після того, як страховик перерахував страхове відшкодування) суд вважає, що норма ст.36.5 Закону, на яку посилається позивач, не регулює правовідносини сторін у зазначений період, оскільки передбачає пеню як санкцію за наявності вини страховика, починаючи з 91 дня й до виплати страхового відшкодування, втім відповідач перерахував страхове відшкодування 24.04.2013 р., тобто з цієї дати вважається таким, що виплатив страхове відшкодування. Те, що позивач отримав належні йому гроші більш ніж через 5 місяців після перерахування їх страховою компанією, свідчить лише про відсутність у позивача зацікавленості в цьому і знаходиться поза площиною регулювання ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову і як наслідок відшкодування судових витрат. На підставі ст.ст. 36.2, 36.5 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: dismissed