Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23.01.2017 року між ним та відповідачем [PERSON] було досягнуто домовленості про купівлю-продаж легкового автомобіля марки RENAULT, модель KANGOO, реєстраційний номер [NUMBER] , 2011 року випуску, номер шасі (рама, кузов) [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] виданого 29.09.2015 р. Зазначає, що з відповідачем дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору. В рахунок виконання договору позивач сплатив [PERSON] . 5000 (п`ять тисяч) доларів США. Відповідач в свою чергу надав розписку про отримання даних грошових коштів, передав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі від автомобіля та всю документацію на нього. У зв`язку з тим, що в позивача не вистачало коштів на переоформлення автомобіля, сторони домовились про зняття з реєстрації вказаного автомобіля та переоформлення права власності на [PERSON] в найближчий час. Однак, через ряд причин та зайнятість сторін своєчасно оформити право власності не вдалося. Позивач пояснює, що з лютого 2017 року по теперішній час, він телефонував відповідачу з метою, все-таки оформити договір купівлі-продажу автомобіля, але у останнього постійно були якісь відмовки, посилаючись на зайнятість, перебування у відрядженнях тощо. На сьогодні [PERSON] має намір продати даний автомобіль та купити собі інший. Проте, не має такої можливості в зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу не було оформлено в установленому законом порядку. На підставі вищевикладеного просив суд визнати договір купівлі-продажу автомобіля марки RENAULT, модель KANGOO, реєстраційний номер [NUMBER] , 2011 року випуску, номер шасі (рама, кузов) [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] виданого 29.09.2015 р., укладеним 23.01.2017 року між [PERSON] та [PERSON] дійсним. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. На адресу суду представник позивача - адвокат Малашевський К.Л. надіслав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити у повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення слухання справи від нього до суду не надійшло. Відповідачу надано строк для подачі відзиву, однак останній своїм правом не скористався, відзиву до суду не надіслав. У разі неявки в судове засідання учасника справи, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду, відповідно до ч.8 ст. 128 ЦПК України, без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника. Суд, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Судом встановлено, що 23.01.2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було досягнуто усні домовленості про купівлю-продаж легкового автомобіля марки RENAULT, модель KANGOO, реєстраційний номер [NUMBER] , 2011 року випуску, номер шасі (рама, кузов) [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] виданого 29.09.2015 (а.с.6). На підтвердження даної домовленості, позивач сплатив [PERSON] . 5000 (п`ять тисяч) доларів США, що підтверджується розпискою від 23.01.2017 року (а.с.5). При цьому, відповідач передав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі від автомобіля та всю документацію на нього. Також зі слів позивача, між сторонами було досягнуто домовленості про те, що в найближчий час сторони переоформлять право власності в установленому законом порядку. Відповідно до ч.1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. В обґрунтування позову позивач посилався не те, що в силу положень ч. 1 ст. 655 ЦК України придбав у відповідача транспортний засіб за договором купівлі продажу, так як між сторонами попередньо була встановлена ціна, відповідач добровільно передав позивачу автомобіль у власність, а позивач заплатив встановлену ціну в сумі 5000 доларів США, що є підставою для визнання укладеним договору купівлі-продажу автомобіля . Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України. Згідно ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Статтею 209 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Виходячи з наведених вище положень закону та обставин справи, щодо договору купівлі-продажу транспортного засобу, зокрема спірного автомобіля, чинним законодавством вимоги щодо його обов`язкового нотаріального посвідчення не встановлено. В той же час, щодо даного договору встановлена обов`язкова письмова форма, яка не дотримана сторонами. При цьому, законом не передбачено недійсність таких договорів, як наслідок недодержання письмової форми. Статтями 638-640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Правилами статті 19 Закону України «Про автомобільний транспорт» та статті 34 Закону України «Про дорожній рух» передбачено державну реєстрацію транспортних засобів порядок здійснення якої визначає Кабінет Міністрів України. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року N 1200, та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року N 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року N 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Такою є правова позиція Верховного Суду України, яка висловлена у постанові від 16 грудня 2015 року у справі №6-688цс15. У даній справі позивач не надав доказів відповідного оформлення договору купівлі-продажу вказаного транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за позивачем. Із матеріалів справи вбачається, що вказаний автомобіль не знятий з обліку в уповноваженому органі МВС та зареєстрований за відповідачем. Сам факт сплати коштів за автомобіль та передача автомобіля позивачу без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону та не є підставою для набуття ним права власності на транспортний засіб. Таким чином, суд вважає, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження укладення між сторонами купівлі-продажу автомобіля, а тому відсутні правові підстави для визнання за ним права власності на спірний автомобіль. На підставі наведеного та ст.ст. 208 ч.3, 220, 316, 317, 319, 321 ЦК України, пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» та

Outcome: dismissed