Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми заборгованості зща договором позики в розмірі 135 288,35 грн., яка складається з суми основного боргу 63 960,00 грн , інфляційних витрат 65 372,59 грн, 3% річних 5 955,76 грн за прострочення виконання грошового зобовязання. В обгрунтвання заявлених вимог позивач посилається на те, що він 26.02.2013 року уклав з [PERSON] договір позики , який зареєстровано за реєстр. №492, посвідчений приватним нотаріусом В.А. Свергуновою. На виконання умов цього договору передав [PERSON] грошові кошти в сумі 63 960,00 грн. Вищевказана сума мала бути повернена відповідачем частинами згідно графіку, викладеному в договорі позики, строк повернення грошових коштів сплив, але сума позики відповідачем повернута не була. В судовому засіданні позивач та його уповноважений представник вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав, наведених в їх обгрунтування. Відповідач просив розглядати справу за його відсутністю у присутності його представника. Відповідач надав по суду письмові пояснення та відзив, в якому проти позову заперечував в повному обсязі, посилався на те, що всі грошові кошти позивачу повернув, взяті на себе зобов'язання виконав в повному обсязі, на підтвердження чого надав розписки складені власноруч позивачем. В судовому засіданні уповноважений представник відповідача проти позову заперечувала в повному обсязі посилаючись на те, що боргові зобов'язання виконані відповідачем повністю. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги обставини спору, дослідивши представлені суду докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами по справі, належну правову оцінку, дійшов наступного. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір позики від 26.02.2013 року , який зареєстровано за реєстр. №492, посвідчений приватним нотаріусом В.А. Свергуновою, на суму 63 960,00 грн. Відповідно до п. 5 договору позики від 26.02.2013 року, повернення суми позики повинно було віддуватися за графіком, встановленому умовами договору позики. При цьому повернення кожної суми має бути підтверджено відповідної розпискою позикодавця (позивача). В матеріалах справи наявні копія розписок позивача про повернення відповідачем грошових коштів, оригінали яких надавались суду для огляду. Розписки від 25.03.2013 року на суму 1230 грн, від 26.04.2013 року на суму 1230 грн, від 25.05.2013 року на суму 1230 грн, від 25.06.2013 року на суму 1230 грн, від 26.07.2013 року на суму 1230 грн, від 26.08.2013 року на суму 1230 грн від 26.09.2013 року на суму 1230 грн, від 26.10.2013 року на суму 1230 грн, від 26.11.2013 року на суму 1230 грн, від 26.12.2013 року на суму 1230 грн, від 26.01.2014 року на суму 1230 грн, від 26.02.2014 року на суму 1230 грн, від 26.03.2014 року на суму 15000 грн, від 26.04.2014 року на суму 15000 грн, від 02.07.2014 року на суму 200 доларів США, від 26.07.2014 року на суму 900 доларів США, від 01.02.2015 року на суму 300 доларів США, від 08.05.2015 року на суму 300 доларів США, від 30.06.2015 року на суму 100 доларів США, від 06.09.2015 року на суму 100 доларів США, від 02.10.2015 року на суму 100 доларів США, від 16.01.2016 року на суму 200 доларів США, від 26.10.2016 року на суму 600 доларів США, від 04.05.2017 року на суму 2700 грн. Позивачем у судовому засіданні підтверджено, що вказані розписки складені ним власноруч та дійсно підтверджують передачу відповідачем грошових коштів, але стосуються інших боргових зобов'язань, при цьому позивач не зміг пояснити, яких саме боргових зобов'язань та не може надати документів на підтвердження існування інших зобов'язань відповідача перед ним. Відповідач у письмових поясненнях та відзиві на позов стверджує, що ніяких інших боргових зобов'язань перед позивачем він не мав та немає, інших розписок та договорів позики ніколи не підписував, а усі передані кошти [PERSON] є виконанням його зобов'язань за Договором позики від 26.02.2013 року. З березня 2013 року по лютий 2104 року [PERSON] повертав кошти згідно графіка , затвердженого сторонами по 1230 гривень щомісячно. Станом на лютий 2014 року відповідача заборгованість перед [PERSON] складала 49 200 грн., які той повинен був сплатити одноразово. У зв'язку з тяжким матеріальними становищем та оплатити усю суму цілком він не зміг. Через коливання курсу долару США [PERSON] запропонував йому перераховувати борг у доларовому еквіваленті , на що він погодився , бо не міг повернути суму відразу та на прохання [PERSON] почав віддавати гроші у доларах США . Всього на виконання зобов'язань за договором позики від 26.02.2013 року ним було передано [PERSON] грошові кошти в сумі 91 551,00 грн , 2 800 доларів США (еквівалентні за курсом НБУ на дату здійснення розрахунку). Відповідно до ст. ст.526,527 ЦК України, зобов'язання взяті сторонами за договором повинні виконуватися належним чином, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.Згідно з вимогами ч.2ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.У відповідності до ч. 1ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.У відповідності до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначкних робовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно з ст. 625 ч. 2 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що протягом з лютого 2013 року по лютий 2014 року відповідачем здійснювалось повернення коштів в сумах та строках встановлених умовами договору позики. Згодом відповідачем було допущено прострочення виконання зобов'язань, але на даний час зобов'язання виконані в повному обсязі, крім того відповідачем було передано позивачеві суму грошових коштів, які перевищують суму боргу та повністю покривають інфляційні витрати та відсотки за прострочення виконання грошового зобов'язання. Згідно наданого Відповідачем контр розрахунку інфляційні витрати позивача становили 3 422,67 грн., 3% річних в 347,75 грн. Вказані дані позивачем не спростовані. Суд не приймає до уваги доводи позивача [PERSON] відносно того, що надані суду на підтвердження виконання зобов'язань розписки складені [PERSON] власноруч та стосуються інших боргових зобов'язань, з огляду на наступне. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи та на на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Враховуючи наведене вище, суд не приймає до уваги доводи позивача [PERSON] відносно того, що надані Відовідачем докази повернення коштів (розписки) не маєть відношення до даного правочину, оскільки всупереч вимог ст.12,78, 81 ЦПК Українивідповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження вказаної обставини. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачем доведено факт повернення позивачеві в боргу за договором позики від 26.02.2013 року, який зареєстровано за реєстр. №492, посвідчений приватним нотаріусом В.А. Свергуновою. За даних обставин, позовна заява [PERSON] не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed