Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду м. Харкова з позовною заявою, в якій з урахуванням уточнених вимог, просить стягнути з Державного підприємства «Український науково\~технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 36014 грн. 32 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 12 серпня 2020 року до 24.12.2020 року у сумі 33406,53 грн. Вимоги позову обґрунтовує тим, що з 18.06.2012 року по 12.08.2020 року перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь», проте не отримував заробітну плату за виконану роботу. В день звільнення 12.08.2020 року відповідач не здійснив виплату нарахованої суми, що є порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України. Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача - Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» надіслав суду відзив на даний позов, згідно якого просили відмовити у задоволенні позову [PERSON] , не спростовуючи наявність заборгованості по заробітній плати, вказали на невірний розрахунок позивачем суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та вказали, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати . Суд, дослідивши доводи позивача та відповідача, викладені у письмових заявах, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці закріплено\~Кодексом законів про працю України. Кодекс законів про працю України\~регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (стаття 1 Кодексу законів про працю України). Як встановлено матеріалами справи, [PERSON] працював у Державному підприємстві «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» на посаді заступника головного енергетика експлуатаційного відділу, про що свідчить копія трудової книжки позивача. Згідно наказу Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» від 12.08.2020 року [PERSON] звільнено за власним бажанням, ст.38 КЗпП України. Як вбачається із довідки Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» про розмір нарахованої та не виплаченої заробітної плати на ім`я [PERSON] , загальна сума заборгованості за період з 01.01.2020 року по 12.08.2020 року становить 36014,32 грн. Так, відповідно до положень\~статті 43 Конституції України\~та\~статті 2 Кодексу законів про працю України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 94 Кодексу законів про працю України\~визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до частини 1\~статті 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до\~статті 115 КЗпП України,\~статті 24 Закону України «Про оплату праці»\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. При цьому, за особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. У відповідності до вимог\~статті 34 Закону України «Про оплату праці», а також ст. ст. 1-3 Закону Україні «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачена компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, яка обчислюється з урахуванням індексу інфляції в період невиплати. З огляду на зазначені норми чинного законодавства, який регулює даний вид правовідносин, що виник між сторонами, і не виконання відповідачем обов`язку щодо своєчасної виплати заробітної плати, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі є обґрунтованими, та стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості із нарахованої, проте невиплаченої заробітної плати у розмірі 36014,32 грн. При цьому, ні наявність заборгованості з виплати заробітної плати, ні її розмір відповідач не оспорював. Згідно з частиною 1\~статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що при звільненні позивача з ним не проведені всі розрахунки. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень\~статті 233 КЗпП України\~у взаємозв`язку з положеннями статей\~117, ст.\~237\~цього\~кодексу\~роз`яснив, що за\~статтею 47 КЗпП України\~роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року\~в інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середнього (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Як вбачається із довідки\~Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» від 21.08.2020 року № Б-02/511, заробітна плата позивача за останні два місяці, що передували звільненню складає: червень 2020 року 6467,78 грн. (відпрацьовано 20 робочих дні), липень 2020 року\~ 7743,45 грн.\~(відпрацьовано 23 робочі дні), отже середньоденна заробітна плата складає: 6467,78 грн. + 7743,45 грн. = 14211,23 грн. : 43 відпрацьованих днів = 330,49 грн. Позивачем заявлено до стягнення суму середнього заробітку за час затримки розрахунку з 13.08.2020 року по 24.12.2020 року. Термін затримки виплати заробітної плати складає 93 робочих дні, а саме: серпень 2020 року (12 робочих днів), вересень 2020 року (22 робочих дні), жовтень 2020 року (21 робочий день), листопад 2020 року (21 робочий день), грудень 2020 року (17 робочих дні), а тому загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку складає: 93 х 330,49 грн. = 30735,57 грн., який також підлягає стягненню на користь позивача. Відповідно до вимог частини 2\~статті 141 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, позивач [PERSON] за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не сплатив судовий збір у розмірі 908 грн., а тому витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] до Державного підприємства «Український науково\~технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial