Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою 12.11.2020 року, яка згодом, 08.02.2021 року була уточнена, в якій просить суд: встановити належність [PERSON] (російською мовою [PERSON] ) на праві особистої приватної власності 1/2 частини домоволодіння з господарчими побудовами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право особистої власності на будівлю, виданого 16 липня 1965 року міським відділом комунального господарства Виконавчого комітету Дзержинської районної Ради народних депутатів трудящих, виданого на підставі Рішення №21 Виконкому Дзержинської районної Ради народних депутатів трудящих м. Кривого Рогу від 13 січня 1965 року та Акту готовності, затвердженого Рішенням №178 Виконкому Дзержинської районної Ради народних депутатів м. Кривого Рогу від 10 березня 1965 року, зареєстрованого в КП ДОР «Криворізьке БТІ» в реєстровій книзі за №143-113-31529. Встановити факт прийняття спадщини та належність [PERSON] , [INFO] , на праві власності 1/2 частки від 1/2 частини житлового будинку з господарськими побудовами, до складу якої входить: відокремлена група приміщень №1 в житловому будинку «А», загальною площею 23,9 м2, житловою площею 10,1 м2, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , право власності на 1/2 частку від 1/2 частини житлового будинку з господарськими побудовами, до складу якої входить: відокремлена група приміщень №1 в житловому будинку «А», загальною площею 23,9 м2, житловою площею 10,1 м2, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] після чого відкрилась спадщина, до складу якої входить частка від 1/2 частки житлового будинку з господарчими побудовами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Оскільки батько заповіту не залишив, позивач скористалась своїм правом на спадкування та 02.03.2012 року подала до Третьої криворізької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом, на підставі якої заведено спадкову справу за №74/2012. 04.11.2020 року позивач, через свого представника, звернулась до нотаріальної контори із заявою щодо одержання свідоцтва про право на спадщину за законом, однак у видачі такого свідоцтва нотаріусом було відмовлено про що винесено відповідну постанову від 04.11.2020 року. Свою відмову нотаріус мотивував тим, що 1/2 частка житлового будинку з господарчими побудовами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належала [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності подружжя з гр. [PERSON] (зі слів спадкоємиці), на підставі свідоцтва про право власності, виданого 16.07.195 року Міським відділом комунального господарства Виконавчого комітету Дзержинської районної ради народних депутатів, згідно з рішенням виконкому міської ради депутатів трудящих від 13.01.1965 року, в якому окрім того, прізвище власника зазначено російською мовою - « [PERSON] », право власності зареєстроване російською мовою за « [PERSON] » в Комунальному підприємстві Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі: [NUMBER] , про що свідчить відповідна довідка, копію якої додано до позову. Таким чином [PERSON] має право на 1/2 частку від вищевказаного спільного майна подружжя, згідно ст.. 60 Сімейного кодексу України, проте ні документально, ні за інформацією з Державного реєстру актів цивільного стану, факт реєстрації шлюбу між ними не підтверджується. Крім того, другою із причин відмови нотаріуса є те, що нотаріусом виявлено розбіжності щодо даних, внесених у вище зазначені свідоцтва про смерть бабусі позивача - [PERSON] , а саме у повторному свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , виданим 22.08.2020 року, актовий запис про смерть №1664 від 04.05.1987 року, прізвище померлої зазначене українською мовою « [PERSON] », у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , виданим російською мовою 04.05.1987 року, актовий запис про смерть №1664 від 04.05.1987 року, прізвище померлої зазначене російською мовою « [PERSON] », тоді як в правовстановлюючому документі на 1/2 частку житлового будинку з господарськими побудовами, розташованого у [ADDRESS] , прізвище власника зазначено російською мовою - « [PERSON] ». Враховуючи викладене, нотаріус вважає, що питання належності цього майна попередньому власнику на наступного власника (спадкоємця), повинно вирішуватись у судовому порядку. Тому, враховуючи, що на теперішній час міського відділу комунального господарства Виконавчого комітету Дзержинської районної Ради народних депутатів трудящих не існує, а тому відсутня можливість внести виправлення видавником в правовстановлюючий документ, позивач вимушена звернутись до суду з даною позовною заявою. Ухвалою суду від 17.11.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження із проведенням підготовчого провадження та призначенням підготовчого судового засідання по справі (а.с. 66). 17.12.2020 року суду від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів (а.с. 71). Ухвалою суду від 26.01.2021 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено (а.с. 76). 03.03.2021 року на виконання ухвали суду до канцелярії суду надійшли копії спадкових справ №74/2012, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та №372/1987, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 99-132). Ухвалою суду від 06.04.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. Позивач [PERSON] правом на участь в судовому засіданні не скористалась. Представник позивача [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Пред`явлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Виконавчого комітету Металургійної районної у місті Кривому Розі ради у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений згідно норм процесуального законодавства - за допомогою судової повістки. Представник третьої особи Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про задоволення позову за таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, що 13.01.1965 року рішенням Виконкому Дзержинської районної Ради депутатів трудящих №21, в зв`язку з тим, що гр. [PERSON] в 1950 році до житлового будинку гр. [PERSON] по [ADDRESS] побудованого в довійськові роки прибудувала житловий будинок розміром 9,90 * 3,93 м., що становить тепер 1/2 частину домоволодіння, та приймаючи до відома, що будівництво виконано в зоні, не забороненій під індивідуальне будівництво, виконком районної Ради депутатів трудящих вирішив узаконити за гр. [PERSON] 1/2 частину житлового будинку розміром 9,0 * 3,93 м., побудовану на старій земельній ділянці по [ADDRESS] (а.с. 35). 28.04.1965 року рішенням №322 виконкому Дзержинської районної Ради депутатів трудящих вилучено в землекористувача гр. [PERSON] частину земельної ділянки площею 400 м2 по [ADDRESS] та передати її в користування гр. [PERSON] (а.с. 36). Відповідно до Акту від 01.07.1965 року, згідно рішення виконавчого комітету Дзержинської районної Ради депутатів трудящих від 28.04.1965 року №322 виконано відвід земельної ділянки загальною площею 400 м2, яка знаходиться по [ADDRESS] в користування мовою оригінала «гр. [PERSON] » (а.с. 31). На підставі Свідоцтва про право особистої власності на будівлю від 16.07.1965 року, мовою оригінала «гр. [PERSON] », належить 1/2 частина домоволодіння, яке знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 30). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 22.08.2020 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Інгулецькому та Металургійному районах у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с. 23). Нотаріус Третьої криворізької державної нотаріальної контори у своїй постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.11.2020 року вказує, що у разі смерті одного із подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя, маючи на увазі чоловіка [PERSON] - [PERSON] (а.с. 120 зворот), однак, як слідує з відповіді Державного архіву Дніпропетровської області від 20.07.2020 №В-66-2020, в алфавітних покажчиках до книг реєстрації актів цивільного стану по м. Кривий Ріг із прізвищами осіб, що уклали шлюб за 1923-1941 рр. [PERSON] не зазначений, а відповідно до відповіді Державного архіву Сумської області від 31.07.2020 №Ф-25 відомостей про шлюб [PERSON] та [PERSON] немає, про що зазначає і сам державний нотаріус у своїй постанові (а.с. 28, 29). Тому, застосування державним нотаріусом з цього приводу, при відмові у вчиненні нотаріальної дії, п. 2.1, 3.1 Розділу 2.3 Глави 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5, є безпідставними і не знаходять свого відображення у матеріалах справи. Суд приходить до висновку, що 1/2 частки домоволодіння, яке знаходиться в [ADDRESS] , відповідно до Свідоцтва про право особистої власності на будівлю від 16.07.1965 року, належить тільки [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи. Після смерті [PERSON] , [INFO] , заведена спадкова справа №372 (а.с. 121-132). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори), у спадковому реєстрі було знайдено діючий заповіт [PERSON] від 02.09.1986 року (а.с. 124) відповідно до якого остання заповіла належну їй частку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному (а.с. 125 зворот). [PERSON] [INFO] , після смерті своєї матері [PERSON] , звернулась до Третьої криворізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с. 121 зворот), але, відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (а.с. 129), [INFO] померла та не прийняла спадщину. Єдиним спадкоємцем, після смерті [PERSON] та [PERSON] , належного майна останньої, став [PERSON] . При цьому, як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 21). [INFO] [PERSON] помер у віці 71 років, про що в Книзі реєстрації смертей 08.09.2011 року зроблено відповідний актовий запис за №745, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 19). Після смерті [PERSON] , на підставі заяви позивача по справі - [PERSON] , було заведено спадкову справу №74/2012 (а.с. 100-120). 02.03.2012 року [PERSON] звернулась до Третьої криворізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття всього спадкового майна, яке залишилось після смерті її батька [PERSON] (а.с. 100). Родинний зв`язок [PERSON] та померлого [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження відповідно до якого [PERSON] народилась [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 103). За життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується Інформаційними довідками (а.с. 103 зворот, 104, 104 зворот) тому позивач є єдиним спадкоємцем першої черги на спадкування за законом після смерті батька. У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна, згідно із ст. 392 ЦК України, може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ч. 2 ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця,у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті,той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1267 ЦК України передбачає, що розміри частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно з вимогами ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Частина 1 ст. 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. ч. 1,3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1220 та ч. 1 ст. 1221 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, а місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» також роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляді не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім того, підставою для відмови позивачу нотаріусом у вчиненні нотаріальної дії також послугували розбіжності у правовстановлюючих документах на домоволодіння, а саме неправильно зазначено прізвища власника, замість « [PERSON] » або « [PERSON] », зазаначено російською мовою « [PERSON] », що підтверджується вищезгаданими правовстановлюючими документи на домоволодіння. Разом з тим встановлено, що 13.01.1965 року Рішенням Виконкому Дзержинської районної Ради депутатів трудящих №21, в зв`язку з тим, що гр. [PERSON] в 1950 році до житлового будинку гр. [PERSON] по [ADDRESS] побудованого в довійськові роки прибудувала житловий будинок розміром 9,90 * 3,93 м., що становить тепер 1/2 частину домоволодіння, та приймаючи до відома, що будівництво виконано в зоні, не забороненій під індивідуальне будівництво, виконком районної Ради депутатів трудящих вирішив узаконити за гр. [PERSON] 1/2 частину житлового будинку розміром 9,0 * 3,93 м., побудовану на старій земельній ділянці по [ADDRESS] . 28.04.1965 року рішенням №322 виконкому Дзержинської районної Ради депутатів трудящих вилучено в землекористувача гр. [PERSON] частину земельної ділянки площею 400 м2 по [ADDRESS] та передати її в користування гр. [PERSON] . З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 04.05.1987 року, слідує, що « [PERSON] » померла [INFO] (а.с. 22). Крім того, з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданного 22.08.2020 року повторно слідує, що [INFO] померла [PERSON] (а.с. 23). Таким чином виявлено розбіжності у написанні прізвища спадкодавця у свідоцтві про її смерть та правовстановлюючому документі на домоволодіння. За наведених обставин суд вважає, що зазначені вище докази підтверджують факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] , на праві особистої приватної власності 1/2 частини домоволодіння з господарчими побудовами, розташованого за адресою: [ADDRESS] і як наслідок підтверджують факт прийняття спадщини та належність [PERSON] , [INFO] , на праві власності 1/2 частки від 1/2 частини житлового будинку з господарськими побудовами в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] та встановлення цього факту позивачу необхідне для оформлення спадщини. Відповідно до закону, спадщина належить позивачеві з часу відкриття спадщини, як спадкоємець він є власником майна в порядку спадкування, зобов`язаний утримувати майно, здійснювати його державну реєстрацію, але не може цього зробити через неможливість отримати їх у зв`язку зі смертю спадкодавця, тому суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають до повного задоволення.

Outcome: approved