Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Котовського міськрайонного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , на підставі заочного рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 27.10.2017 року (справа №505/4571/16-ц), витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 107574330 від 14.12.2017 року. Крім неї у належній їй квартирі, з 08.11.2005 року зареєстрований її онук [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] з листопада 2005 року не проживає в житловому приміщенні, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі нею не користується На даний час він проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідач створює їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном, а саме у реалізації права отримання субсидії для відшкодування витрат по сплаті наданих житлово-комунальних послуг. Представник позивача [PERSON]. в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, зареєстровану в канцелярії Котовського міськрайонного суду Одеської області за вх.№4999 від 04.04.2019 року про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача [PERSON] , позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву, зареєстровану в канцелярії Котовського міськрайонного суду Одеської області за вх.5000 від 04.04.2019 року про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі, не заперечував у їх задоволенні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі заочного рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 27.10.2017 року (справа №505/4571/16-ц), витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 107574330 від 14.12.2017 року. В цій квартирі на постійне місце проживання з 08.11.2005 року зареєстрований її онук [PERSON] , [INFO] . Факт того, що відповідач у вказаній квартирі не проживає підтверджується актом директора ПП «Курінь-2» від 18.09.2018 року, згідно якого [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але не мешкає за вказаною адресою з моменту прописки, а саме з 08.11.2005 року. Згідно із статтею 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 39 постанови № 6 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника жилого приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином встановлено, що відповідач понад один рік не мешкає у квартирі без поважних причин, відсутні переконливі докази, які б підтвердили поважність причин не проживання і були б підставою для продовження цього строку непроживання в спірному житлі. Суд, вважає, що право позивача на вільне користування та розпорядження належним їй житлом порушується та підлягає захисту. Отже, оскільки відповідач не проживає в квартирі [ADDRESS] без поважних причин понад один рік, то він втратив право користування цим житлом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, та визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] області.

Outcome: approved