Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м.Полтави з позовом до відповідача [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини. В позовній заяві посилалася на те, що вони з відповідачем мають спільну малолітню доньку - [PERSON] . Останнім часом між позивачем та відповідачем виник спір щодо місця проживання дитини та участі кожного з них у її вихованні. Відповідач забрав доньку до свого місця проживання та відмовляється повернути її матері, постійно обіцяючи, що зробить це через кілька днів. Коли ж приходить обіцяний час, відповідач дає нову обіцянку. При цьому відповідач не допускає позивача до дитини та чинить перешкоди у спілкуванні матері з дитиною. Дворічна [PERSON] потребує материнської опіки, якої вона позбавлена відповідачем безпідставно. Згідно Акту обстеження умов проживання від 08.12.2020 за місцем проживання матері для дитини створено належні умови проживання та виховання, позивач працює та має стабільний дохід, належним чином піклується про дочку, тому найкращим місцем проживання для дитини буде саме проживання з матір`ю. У неї створені всі необхідні умови для проживання дитини. Тому позивач просила суд визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю дитини - [PERSON] . Судові витрати просила покласти на відповідача. Згідно ухвали судді Ленінського районного суду м. Полтави від 22 грудня 2020 року справу передано до Київського районного суду м. Полтави за підсудністю. Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 18 січня 2021 року відкрито провадження у даній справі, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження (а.с.21). Відповідач [PERSON] відзиву на позов не надав. Ухвалою суду від 08 лютого 2021 року задоволено клопотання позивача, а саме зобов`язано третю особу Виконавчий комітет Подільської районної у м.Полтаві ради як орган опіки та піклування надати письмовий висновок щодо розв`язання спору за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні малолітньої дитини (а.с.44). Також вказаною ухвалою до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено Виконавчий комітет Шевченківської районної у м.Полтаві ради як орган опіки та піклування. Ухвалою суду від 23 лютого 2021 року задоволено клопотання позивача та її представника про витребування доказів, витребувано у Комунального підприємства «Полтавський обласний центр терапії залежностей Полтавської обласної ради» довідку з інформацією чи перебував, в який час, та чи перебуває [PERSON] , [INFO] , проживаючий за адресою: [ADDRESS] на обліку в даному закладі, з якого приводу (а.с. 58). Крім того, ухвалою суду від 05 квітня 2021 року відмовлено в задоволенні заяви позивача [PERSON] про забезпечення її позову до [PERSON] визначення місця проживання дитини, усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, впро изначення способу участі батька у вихованні малолітньої дитини (а.с. 98). Інші заяви та клопотання учасники справи суду не подавали. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. При цьому посилались на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив відмовити в їх задоволенні. Представник третьої особи - виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради Сироватка О.В. в судовому засіданні просила вирішити справу з врахуванням найвищих інтересів дитини. Третя особа - виконавчий комітет Подільської районної у м.Полтаві ради в судове засідання свого представника не направив, але для врахування при розгляді справи по суті надав суду висновок органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дитини. Суд, заслухавши учасників справи та їх представників, дослідивши докази у справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 01 грудня 2020 року Подільським районним у м.Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) (а.с.7). На даний час сторони проживають окремо. Між ними виник спір щодо місця проживання дитини. Після пред`явлення позивачем позову сторони тимчасово до вирішення судом справи вирішили, що дитина проживатиме по кілька днів з кожним із них, після чого - з другим з батьків. Вказану обставину визнавали всі учасники у справі, тому в силу вимог ч.1 ст. 82 ЦПК України вона не підлягає доказуванню. Відповідач, заперечуючи проти визначення місця проживання дитини з матір`ю, власний позов про визначення місця проживання дитини з ним до суду не подав. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Таким чином визначення місця проживання дитини здійснюється в інтересах дитини та не може розцінюватися як порушення прав другого з батьків на участь у вихованні та на спілкування з дитиною. Судом встановлено, що між батьками існує спір щодо визначення місця проживання дитини. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В той же час, визначений батьками графік, за яким дитина по декілька днів проживає з кожним з них не відповідає інтересам дитини. Вирішуючи справу по суті, суд дійшов висновку, що найкращим інтересам дитини відповідає визначення місця її проживання з одним з батьків, з тим, щоб дитина знала де її дім, щоб було забезпечено застосування єдиного підходу до її виховання та навчання. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку виконавчого комітету Подільської районної у м.Полтаві ради як органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , та відповідність його інтересам дитини, затвердженого рішенням виконавчого комітету Подільської районної у м.Полтаві ради від 25 травня 2021 року №81, виконавчий комітет Подільської районної у м.Полтаві ради як орган опіки та піклування вважає за доцільне, в інтересах малолітньої дитини визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - гр. [PERSON] , [INFO] (а.с.129-130). Доказів на спростування вказаного висновку органу опіки та піклування до матеріалів справи сторонами не надано. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України с уд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач [PERSON] зустрічних позовних вимог в даній справі чи самостійного позову про визначення місця проживання дитини з ним до суду не подавав, таких позовних вимог не заявляв, визначити місце проживання дитини з ним не просив. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Вирішуючи спір, суд бере до уваги, що позивачем створені необхідні умови для виховання та утримання дитини. Вона забезпечена житлом, має постійне місце роботи, а відповідно, постійний заробіток. Дитина малолітнього віку, дівчинка, тому потребує уваги матері та спілкування з нею. Зазначені обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами: довідкою №2389, виданою 02 листопада 2020 року КП «ЖЕО №2», згідно якої зареєстроване місце проживання [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , - [ADDRESS] (а.с.8); довідкою про доходи від 04 листопада 2020 року №36-04, виданою ФОП [PERSON] , з якої вбачається, що [PERSON] працює у ФОП [PERSON] на посаді офіціанта, форма працевлаштування - основна, заробітна плата за квітень-вересень 2020 року - 12341,23 грн. (а.с.9); свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, видане 14 липня 2017 року Управлінням майном комунальної власності міста, згідно якого квартира за адресою: [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить [PERSON] - 1/3, [PERSON] - 1/3, [PERSON] - 1/3 (а.с.11); актом обстеження умов проживання від 08 грудня 2020 року, складеного комісією органу опіки та піклування Виконавчого комітету Подільської районної у м.Полтаві ради, згідно якого за адресою: [ADDRESS] умови проживання задовільні, відповідають санітарно-гігієнічним нормам. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: створено окреме спальне місце, наявний одяг по сезону, іграшки, продукти харчування (а.с.12). На підставі викладеного та оскільки судом встановлено, що визначення місця проживання дитини відповідає її найвищим інтересам, перешкоди для визначення місця проживання дитини з матір`ю відсутні, тому суд вважає за необхідне визначити місце її проживання з матір`ю. Заперечуючи проти визначення місця проживання дитини з матір`ю, відповідач посилався на те, що позивачем та її рідними йому чинитимуться перешкоди у спілкуванні з дитиною, чим порушуватимуться його батьківські права. Вказані твердження відповідача на доказах не ґрунтуються та є припущенням, а тому відхиляються судом. На підставі викладеного суд прийшов до висновку про необхідність позов задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених відносно них позовних вимог. Оскільки судом позов задоволено повністю, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 840 грн. 80 коп. на відшкодування понесених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved