Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - Управління Державного земельного агентства у м. Вінниці про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом та визначення часток, який в процесі судового розгляду уточнив, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла [PERSON], яка доводилась бабою позивачу та матір'ю відповідача [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається, в тому числі, із 21/25 частки будинку [ADDRESS]. Позивач та відповідач [PERSON] прийняли спадщину у рівних частках (по 1/2 частки у спадщині кожному із спадкоємців) та отримали відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом. Інша 4/25 частка будинку [ADDRESS] на праві власності належала [PERSON]. Однак, [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке в установленому законом порядку прийняли відповідачі [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, оскільки звернулись до Першої вінницької державної нотаріальної контори із відповідними заявами про прийняття спадщини. Окрім цього, на дату відкриття спадщини [PERSON] разом із [PERSON] володіли на праві спільної сумісної власності земельною ділянкою, площею 0,0710 га, розташованою за адресою: [ADDRESS], цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастрові номери земельної ділянки [NUMBER] та [NUMBER]. Разом з тим, оригінал державного акту у сторін по справі не зберігся, проте існує завірена належним чином копія даного акту. Відтак, оформити у державного нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку сторони не мають можливості через втрату оригіналу державного акту на право власності на земельну ділянку, а видати дублікат такого акту не є можливим через зміни у земельному законодавстві. Таким чином, між сторонами наявний спір щодо визнання за позивачем та відповідачем [PERSON] права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], а також спір сторін як співвласників земельної ділянки щодо зміни виду спільної власності із сумісної на часткову та визначення часток такої земельної ділянки, що мають належати співвласникам - сторонам спору, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Огородник В.В. уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] позовні вимоги визнали та не заперечували проти задоволення останніх. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - Управління Державного земельного агентства у м. Вінниці до судового засідання не з'явився із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що [INFO] в м. Вінниці померла [PERSON], згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого В ДРАЦС РС Вінницького МУЮ у Вінницькій області 28.03.2013 року (а.с.16). Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). А тому, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, в тому числі і на 21/25 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS], належного померлій на підставі договору дарування від 12.01.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Довгалюк Л.Б. за реєстровим №58, зареєстрованого КП «ВООБТІ» 26.01.1999 року за реєстровим номером запису 15. Позивач та відповідач [PERSON] прийняли спадщину у рівних частках (по 1/2 частки кожному) після смерті [PERSON], про що свідчать свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.11.2013 року та від 09.01.2014 року, видані державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М.В. та зареєстровані в реєстрі за №8-2141 та №2-19 відповідно (а.с.18, 19). Згідно технічного паспорту на (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], виготовленого КП «ВМБТІ» 04.06.2014 року, інша 4/25 частка будинку [ADDRESS] на праві власності належала [PERSON] (а.с.23-26). Однак, [INFO] в м. Вінниці померла [PERSON], згідно довідки В ДРАЦС РС Вінницького МУЮ Вінницької області від 25.03.2015 року №905-06.01-29 (а.с.61). Після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається, в тому числі із 4/25 частки будинку [ADDRESS], що належала [PERSON] на праві приватної власності. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів копії спадкової справи Першої вінницької державної нотаріальної контори №88/2015 р. до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с.64-72) відповідачі [PERSON] та [PERSON] в установленому законом порядку спадщину прийняли, оскільки звернулись до Першої вінницької державної нотаріальної контори із відповідними заявами про прийняття спадщини (а.с.65, 71). Разом з тим, на дату відкриття спадщини [PERSON] разом із [PERSON] володіли на праві спільної сумісної власності земельною ділянкою, площею 0,0710 га, розташованої за адресою: [ADDRESS], цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастрові номери земельної ділянки [NUMBER] та [NUMBER], згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Вінницькою міською радою та Вінницьким міським управлінням земельних ресурсів 05.05.2005 року (а.с.49). Проте, оригінал державного акту у сторін по справі не зберігся, проте існує завірена належним чином копія даного акту. Відтак, оформити у державного нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку сторони не мають можливості через втрату оригіналу державного акту на право власності на земельну ділянку, а видати дублікат такого акту не є можливим через зміни у земельному законодавстві. Окрім того, нотаріус позбавлений можливості у встановлений законом спосіб визначити склад спадкового майна, оскільки земельна ділянка перебувала у спільній сумісній власності померлих спадкодавців, тобто без визначення часток за кожним у праві власності, що підтверджується змістом постанови державного нотаріуса Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М.В. від 22.11.2013 року №4849/02-31 (а.с.48). Зі змісту частини 1 статті 357 ЦК України, яка кореспондується зі статтею 89 ЗК України, при визначенні часток у праві спільної сумісної власності частки вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Згідно ч.4 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. А тому, з огляду на вищевикладене та враховуючи, що між співвласниками будинку [ADDRESS] частки визначенні у наступних співвідношеннях: за позивачем [PERSON] - 21/50, за відповідачем [PERSON] - 21/50, за відповідачами [PERSON] та [PERSON] - 4/25, то в числу ч.4 ст.120 ЗК України сторони по справі мають право на визнання за ними права власності на земельну ділянку пропорційно до їхніх часток у праві власності на житловий будинок, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Що ж стосується позовних вимог позивача про припинення права власності [PERSON] у спільній сумісній власності на земельну ділянку та зміни виду спільної власності на земельну ділянку із спільної сумісної власності на спільну часткову власність, то суд вважає їх безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, а відтак останні не підлягають задоволенню, оскільки право виникає в силу закону, а рішення суду ніяким чином не може підміняти закон в силу своєї правової природи. Згідно п.11 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Таким чином, підстави припинення права власності чітко передбачені законом і є вичерпними. А тому, припинення права власності [PERSON] на земельну ділянку передбачене чинним законодавством і існує на даний час в силу закону, а тому дана вимога не підлягає судовому розгляду та додатковому встановленню судом у рішенні суду. Аналогічна позиція суду і щодо вимоги про зміну виду спільної власності на земельну ділянку із спільної сумісної власності на спільну часткову власність, оскільки відповідно до ч.3 ст.372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє часткове підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають до часткового задоволення. Судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: partial