Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON], в якому просить розірвати укладений між сторонами шлюб; дочку [PERSON], [INFO], залишити на проживання з матір'ю; стягувати з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову в суд і до досягнення дитиною повноліття; допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць, стягнути з відповідача судові витрати. Позов мотивований тим, що відносини в сім'ї не склались, сторони припинили спільне проживання понад рік тому, неповнолітня дитина сторін проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає; примирення, подальше спільне життя і збереження сім'ї позивач вважає неможливим і таким, що суперечить інтересам сторін, а тому має твердий намір розірвати шлюб та стягувати з відповідача на утримання неповнолітньої дитини аліменти. Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач подав заяву про визнання позову в повному обсязі та розгляд справи за його відсутності. Відтак, з огляду на норми ст.ст.158, 169 ЦПК України, суд здійснює розгляд справи за відсутності сторін. Перевіривши законність визнання позову та дослідивши докази у справі суд дійшов наступних висновків. Згідно із повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Овруцького районного управління юстиції в Житомирській області 27.10.2007 року було зроблено актовий запис №155 про реєстрацію шлюбу між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Від шлюбу сторони мають дитину - дочку [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтав про народження серії [NUMBER]. Вирішуючи вимогу про розірвання шлюбу, суд виходив з наступного. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, не підтримують подружніх стосунків, не погоджуються на примирення та спільно бажають розірвати шлюб, неповнолітня дитина проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що на даний час спільне проживання та підтримання подружніх стосунків сторін стало не можливим, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тобто фактично шлюбу не існує, а тому його слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне також роз'яснити сторонам, що згідно з абз.2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо вимоги про визначення місця проживання дитини суд виходив з наступного. Згідно з ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відтак, враховуючи вік та інтереси дитини, місцем проживання дитини [PERSON], [INFO], слід визначити місце проживання її матері [PERSON]. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходив з наступного. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Доказів того, що відповідач добровільно виконує свій батьківський обов'язок щодо утримання неповнолітньої дитини та надання матеріальної допомоги матеріали справи не містять та відповідачем суду не надано, як і доказів того, що на його утриманні знаходяться інші діти та непрацездатні особи чи він сам є непрацездатною особою. Частина 3 ст.181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Згідно з ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на 1 дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З огляду на викладене, врахувавши відповідно до ч.1 ст.182 СК України стан здоров'я і матеріальне становище дитини та платника аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні, а також інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає за можливе стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі визначеному в позовній заяві. Відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітньої дитини аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку щомісячно з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення кожною дитиною повноліття - підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо вимоги позивача допустити негайне виконання рішення суду у межах платежу за один місяць, то вона підлягає задоволенню, оскільки згідно з приписами ч.1 ст.367 ЦПК України, негайному виконанню підлягає зокрема рішення у справах про стягнення аліментів. Позивачем сплачено судовий збір за подання позову про розірвання шлюбу в сумі 243,60 грн. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути частину сплаченого судового збору за подання позову про розірвання шлюбу в сумі 121,80 грн. За подання позову про стягнення аліментів позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», відтак, ці судові витрати підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі. Витрати при реєстрації розірвання шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану слід покласти в рівних частках на кожну із сторін. Тому

Outcome: approved