Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до СТОВ Агрофірма «Славія» смт. Драбів Драбівського району Черкаської області, голови загальних зборів учасників СТОВ Агрофірма «Славія» Хоменка В.Ф., ліквідатора СТОВ Агрофірма «Славія» Ковалевського Б.В., в якій просить суд скасувати наказ ліквідатора ТОВ «Агрофірма «Славія» № 17-к від 20 березня 2013 року, зобов'язати учасників Загальних зборів скликати Загальні збори для вирішення питання про його звільнення з посади директора СТОВ Агрофірма «Славія», зобов'язати відповідача видати йому належно оформлену трудову книжку, та стягнути на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу. Заявлені позовні вимоги мотивує тим що він з 2003 року працював в СТОВ Агрофірма «Славія» на посаді директора цього товариства на підставі протоколу зборів засновників. Починаючи з січня 2012 року відповідач порушує його права встановлені ч. 1 ст. 115 КЗпП України та відмовляється виплачувати заробітну плату. Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 04 грудня 2012 року стягнуто на його користь заробітну плату, яка була стягнута виконавчою службою. У зв'язку з систематичним порушенням відповідачем його прав, він змушений був подати заяву про звільнення, але відомостей про її розгляд йому не надходило. 25 липня 2013 року він звернувся до Драбівського районного суду Черкаської області з позовом про виплату йому заборгованості по заробітній платі починаючи з листопада 2012 року. 2 жовтня 2013 року під час розгляду справи в суді йому стало відомо, що наказом ліквідатора СТОВ Агрофірма «Славія» Ковалевського Б.В. № 17-к від 20 березня 2013 року його звільнено з роботи за власним бажанням. Вважає, що його звільнення проведено не компетентною особою, і що звільняти його з роботи можуть лише загальні збори засновників. Але поновлюватися на попереднє місце роботи він не бажає. Після його звільнення відповідач не видав йому трудову книжку не ознайомив його з наказом про звільнення, а тому відповідач повинен виплатити йому середню заробітну плату за час вимушеного прогулу. Оскільки даних про розмір заробітної плати у нього немає, просить зобов'язати відповідачів надати довідку про заробітну плату для здійснення розрахунку середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Про своє звільнення він дізнався лише 2 жовтня 2013 року, а тому строк звернення до суду з позовом про вирішення трудового спору не пропустив. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить суд позов задоволити. Представник відповідача СТОВ Агрофірма «Славія», а також відповідачі: голова загальних зборів учасників СТОВ Агрофірма «Славія» Хоменко В.Ф., ліквідатор СТОВ Агрофірма «Славія» Ковалевський Б.В., будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явилися, не повідомили причину неявки до суду, від відповідача - ліквідатора СТОВ Агрофірма «Славія» Ковалевського Б.В. надійшло заперечення проти позову, в якому він просить суд відмовити позивачеві [PERSON] в позові повністю. В запереченні проти позову посилається на те, що позовна заява [PERSON] містить, зокрема, вимоги про видачу йому трудової книжки і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. З цього предмету, з тих самих підстав та між тими самими особами вже розглядався спір і є судове рішення, яке набрало законної сили, а саме рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 09.10.2013 року по справі №692/934/13ц, яким в позові [PERSON] було відмовлено. В даний час проводиться припинення господарського товариства «Славія» за рішенням його учасниками ліквідаційною комісією, тобто на момент прийняття оскаржуваного позивачем наказу про його звільнення органи управління товариства вже не мали повноважень управляти справами Товариства, зокрема, приймати рішення про звільнення працівників, адже він був призначений ліквідатором і отримавши заяву позивача про звільнення, був зобов'язаний припинити з позивачем трудові відносини, що він і зробив. За таких обставин суд вважає за можливе прийняти рішення на підставі наявних у справі доказів, тобто постановити заочне рішення, позивач проти такого порядку прийняття рішення не заперечує. Суд, вислухавши доводи позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні доведено, що позивач [PERSON] з 2003 року до 20 березня 2013 року працював в СТОВ Агрофірма «Славія» на посаді директора цього товариства. Поряд з цим, з 02 червня 2010 року і по даний час працює за сумісництвом в ТОВ «Баришівська зернова компанія». Згідно поданої ним заяви від 19 березня 2013 року позивач був звільнений з роботи за власним бажанням з 20 березня 2013 року на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується наказом № 17-к від 20 березня 2013 року, виданого ліквідатором СТОВ Агрофірма «Славія» Ковалевським Б.В. Після винесення згаданого наказу про звільнення з роботи [PERSON] ліквідатор СТОВ Агрофірма «Славія» Ковалевський Б.В. в порушення вимог ч. 1 ст. 47 КЗпП України позивачеві [PERSON] належно оформлену трудову книжку не видав, з наказом про звільнення останнього не ознайомив. Не отримавши ні трудової книжки, ні прийнятого рішення по поданій заяві про звільнення, позивач 25 липня 2013 року звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути з СТОВ Агрофірми «Славія» заборговану заробітну плату з листопада 2012 року по день звернення до суду з позовом. Під час розгляду справи в Драбівському районному суді 2 жовтня 2013 року позивач дізнався, що він наказом ліквідатора СТОВ Агрофірма «Славія» № 17-к від 20 березня 2013 року звільнений з роботи за власним бажанням. Рішенням Драбівського районного суду від 09 жовтня 2013 року в задоволенні позовної заяви повивачеві [PERSON] було відмовлено. Суд виходив з того, що з наданих витягів табелю робочого часу позивача за період з листопада 2012 по 20 березня 2013 року, позивач був відсутній на роботі тому підстав для нарахування заробітної плати у відповаідача не було, а тому суд вважає, що посилання в запереченні відповідачем Ковалевським Б.В. на ту обставину, що заявлені позовні вимоги позивача [PERSON] були предметом розгляду в судовому засіданні і йому відмовлено в позові є безпідставними. Суд вважає, що відповідно до ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, об'єктом права особи та її власністю (ураховуючи, що при виписуванні трудової книжки з працівника стягується сума її вартості - п. 6.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за N 110), захист якої гарантується законом. Відповідно до п. п. 4.2, 7.1 Інструкції трудова книжка видається працівнику в день звільнення під його розписку в особистій картці і книзі обліку трудових книжок підприємства. У разі втрати трудової книжки видається її дублікат із зазначенням загального стажу працівника. Обов'язок по обліку, веденню та зберіганню трудових книжок працівників покладено на роботодавця. Згідно із ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно із ч. 4 ст. 235 КЗпП України в разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Суд вважає, що доводи відповідача Ковалевського Б.В. в запереченні на позов, про те, що позивач не передавав йому свою трудову книжку нічим не підтверджено. Згідно ст.21 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13 , при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Частиною 3 ст. 32 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Згідно із ч.3 ст.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Суд вважає, що заявлені позовні вимоги позивача в частині зобов'язати учасників Загальних зборів скликати Загальні збори СТОВ Агрофірма «Славія» для вирішення питання про його звільнення з посади директора СТОВ Агрофірма «Славія» не підлягає до задоволення з тих підстав, що СТОВ Агрофірма «Славія» в даний час знаходиться в стані своєї ліквідації, а тому з дня утворення ліквідаційної комісії до неї перейшли повноваження по управлінню справами господарського товариства та призначений ліквідатор Ковалевський Б.В., який і повинен бути належним відповідачем в даній справі. Суд вважає, що так як відповідач Ковалевський Б.В. не надав суду доказів про заробітну плату позивача, суд виходить із заробітної плати, яка була йому нарахована за останні повні два місяці його роботи на посаді директора СТОВ Агрофірма «Славія» згідно наданих відомостей Управлінням Пенсійного фонду України у Драбівському районі про суму заробітку для нарахування пенсії [PERSON] за січень-лютий 2012 року із розрахунку 1710 грн за кожний місяць. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Outcome: approved