Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

\~ Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу. Свій позов мотивував тим, що 14.07.2016 року він позичив відповідачеві кошти у сумі 11000,00 грн., які останній зобовязувався повернути до 14.08.2016 року. На підтвердження укладення договору та отримання коштів відповідач написав розписку. Позичені кошти [PERSON] до цього часу не повернув. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача на його користь борг в сумі 11000,00 грн. та судові витрати. Позивач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву відповідно до якої просив розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, надав оригінал розписки, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання вкотре не зявився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. \~ Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та правовідносини врегульовані нормами ЦК України стосовно позики та виконання зобовязань. Судом встановлено, що 14.07.2016 року між сторонами [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, про що свідчить розписка, згідно якої відповідач отримав кошти в сумі 11000,00 грн. терміном на 1 місяць та зобовязався їх повернути, розмір процентів договором не встановлювався. У визначений строк борг повернений не був. Протилежного судом не встановлено. Суд звертає увагу, що зі змісту розписки слідує, що позика надавалася під заставу автомобіля. Однак, суд відмічає нікчемність положення про заставу в силу ст.13 Закону України «Про заставу», відповідно до якого у випадках, коли предметом застави є, зокрема транспортні засоби, що підлягають державній реєстрації, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти \~виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ст.ст. 1049,1050 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Отже неповернута сума позики становить 11000,00 грн., боржник свої зобовязання не виконав, не повернув отриманої суми коштів, тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат. Враховуючи задоволення позову, судовий збір в розмірі 551,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved