Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на підставі ордеру №1466 від 27.11.1990 року виданого у відповідності до рішення виконавчого комітету від 23.11.1990 року за № 382, він отримав право як головний наймач на проживання та користування кв. [ADDRESS]. Окрім нього, за вказаною адресою зареєстровані [PERSON], [PERSON] та відповідачі [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.01.2018 року [PERSON] та [PERSON] визнано такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. З 1992 року він почав відбувати покарання в місцях позбавлення волі. У 2000 році він припинив шлюбні відносини зі своєю дружиною [PERSON], адже вона була вагітна від іншого чоловіка, та народила другу дитину - [PERSON], [INFO]. Якого також автоматично зареєстрували за місцем проживання матері. Відповідач [PERSON] з липня 2012 року по теперішній час не проживає у зазначеній квартирі, однак залишається бути зареєстрованим у квартирі за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON], з 2012 року не проживав за місцем реєстрації та у 2013 році відбував покарання у місцях позбавлення волі. У травні 2017 року [PERSON] після звільнення, мешкав один місяць за місцем своєї реєстрації, однак потім припинив проживання разом з позивачем та на сьогодні місце його фактичного проживання не відоме. З 28.11.2016 року позивач звільнився з місця позбавлення волі та почав постійно мешкати у зазначеній квартирі, вести домашнє господарство здійснювати ремонт. Позивач стверджує, що з моменту набуття прав головного наймача він сплачує платежі за надання житлово-комунальних послуг, утримує у належному технічному стані квартиру. В зв'язку з тим, що відповідачі зареєстровані в квартирі, він позбавлений можливості оформити субсидію на сплату житлово-комунальних послуг, оскільки для її оформлення необхідні довідки про доходи відповідачів, яку надати він не в змозі. Також, позивач зазначає, що він неодноразово намагався розшукати відповідачів з метою добровільного їх зняття з реєстраційного обліку у квартирі, однак його зусилля виявились марними. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON], до зали судового засідання не з'явилися, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення у справі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], будучи належним чином повідомленими, про дату, місце та час розгляду справи до зали судового засідання не з'явилися, причини неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву не подали. Представник третьої особи [PERSON] до зали судового засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, рішення просила прийняти на розсуд суду. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про часткове задоволення позову за таких підстав. На підставі ордеру на житлове приміщення №1466 виданого виконавчим комітетом Саксаганської ради народних депутатів від 27.11.1990 року на підставі рішення виконавчого комітету від 23.11.1990 року за № 382, квартира [ADDRESS] була видана [PERSON], та членам його сім'ї в кількості 2 чоловік: [PERSON] - дружина, [PERSON] - син (а.с. 5). 14.08.2000 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] З 1992 року позивач неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі. Останній раз звільнився 28.11.2016 року, що видно із довідок про звільнення (а.с. 10, 11, 12). Як зазначено в Акті обстеження житла від 14.12.2016 року розташованого за адресою: [ADDRESS], у вказаній кватирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Фактично в квартирі проживає лише позивач [PERSON] Загальний санітарно-технічний стан квартири незадовільний (а.с. 14). Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.01.2018 року [PERSON] та [PERSON] визнано такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Відповідно до довідки КОМ ДІС «НОВА КОМ» №94 від 11.10.2018 року за вказаною вище адресою значиться зареєстрованим місце проживання позивача - [PERSON], [INFO] та відповідачів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] року народження (а.с. 8). Однак, згідно відповіді з адресно-довідкового підрозділу, відповідач [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 25.07.2002 року та по теперішній (а.с.17), а місце реєстрації відповідача [PERSON], [INFO] року зареєстрованим не значиться (а.с. 18). Оскільки місце реєстрації відповідача [PERSON], [INFO] року за вказаною вище адресою не значиться, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування спірним житловим приміщенням, з таких підстав. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» реєстрацією місця проживання або місця перебування фізичної особи є внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. При цьому, підтвердженням реєстрації місця проживання або місця перебування фізичної особи є довідка про реєстрацію місця проживання, яка видається органом реєстрації. Так, згідно довідки від 12.11.2018 року виданої за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області [PERSON], [INFO] зареєстрованим не значиться (а.с. 18). Згідно ст. 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Позивач [PERSON], як головний квартиронаймач просить суд зокрема, визнати члена його сім'ї [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщення за адресою: [ADDRESS]. Як на підставу цієї вимоги посилається на факт реєстрації відповідача [PERSON] за вказаною адресою, який фактично не проживає в цій квартирі з 2012 року. Однак в ході судового розгляду встановлено, що відповідач [PERSON] не зареєстрований за спірною адресою, що підтверджено відповідною довідкою, та як наслідок не створює позивачу жодних порушень його майнових прав. Що слугує підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині. Що стосується позовної вимоги про визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням відповідача [PERSON] суд дійшов до такого висновку. Як вказував позивач, що підтверджується рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 19.01.2018 року по справі № 214/1335/17 (а.с. 7), відповідач [PERSON] є рідним сином позивача [PERSON] Таким чином, визначаючи характер спірних правовідносин між сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між наймачем житла та членом його сім'ї, у зв'язку з чим регулюються ст.ст. 71, 72 ЖК Української РСР. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З аналізу положень ст.ст.71, 72 ЖК Української РСР слідує, що позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є наймачем з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право наймача чи законного володіння. Як вказував позивач, [PERSON] в житловому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS], не проживає з 2012 року, оскільки залишив квартиру та його місце проживання йому не відоме. Факт не проживання відповідача у спірній квартирі підтверджується Актом мешканців будинку [ADDRESS] від 22.10.2018 року, відповідно до якого відповідач [PERSON] з липня 2012 року в квартирі [NUMBER] вказаного будинку не мешкає (а.с. 13). Так судом встановлено, що відповідач по справі [PERSON] не мешкає в квартирі [ADDRESS], фактичне місце проживання останнього не відоме. Останній добровільно залишив дану квартиру та змінив місце мешкання. Зазначені докази в розумінні ст.79 ЦПК України суд вважає достовірними, оскільки вони підтверджують дійсні обставини справи та доводи позивача стосовно відсутності відповідача [PERSON] понад 6 місяців за місцем його реєстрації. Оскільки відповідач не проживає в спірній квартирі з липня 2012 року, в той час як добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, а його реєстрація створює позивачу перешкоди в користуванні квартирою, обмежуючи майнові права [PERSON], який вимушений сплачувати за відповідача [PERSON] додатково комунальні послуги, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість пред'явлених ним вимог в цій частині та необхідність їх задоволення із визнанням [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 351,60 грн. в рахунок часткового відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: partial