Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], третя особа: Баглійський районний відділ в м. Дніпродзержинську Державної міграційної служби України Головного управління ДМС у Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] Дніпропетровської області. В зазначеному вище житловому будинку, залишається зареєстрованим [PERSON], який не є членом його сім'ї. З 2007 року відповідач не проживає в даному будинку. Будь-яких відомостей де зараз проживає відповідач він не має, зв'язку з ним він також не має, оскільки тривалий час не підтримує стосунків. Наявність реєстрації відповідача в будинку, перешкоджає реалізації права розпорядження будинком, а саме перереєстрації будинку на іншу особу. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком за адресою: [ADDRESS] Представник позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові, наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON], який в порядку ч.3 ст. 76 ЦПК України, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, причини своєї неявки не повідомив, тому суд на підставі ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення). Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 травня 2016 року постановлено проводити заочний розгляд справи. Представник третьої особи - Баглійського районного відділу у місті Дніпродзержинську в Дніпропетровській області державна міграційна служба України в судове засідання не з'явився, подали заяву про розгляд справи без участі представника. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає, що пред'явлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: У судовому засіданні встановлено, що будинок [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності (а.с.6). Отже спірне житлове приміщення належить до приватного житлового фонду, тому правовідносини сторін регулюються Главою 6 Житлового кодексу Української РСР та ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений й його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу Української РСР, з урахуванням положень ч.1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Частиною 2 ст. 405 Цивільного кодексу України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до акту, складеного головою квартального комітету № 10 та сусідами [PERSON] і [PERSON] від 27.01.2016 року (а.с. 11), [PERSON] з 2007 року за місцем реєстрації не проживає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні, підтвердив той факт, що [PERSON] у спірному житловому приміщенні не проживає з 2007 року, речей відповідача у квартирі не має, де зараз мешкає відповідач йому не відомо. Він взагалі з 2007 року ніколи відповідача не бачив. З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки відповідач відсутній за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин, іншої домовленості між ним та власником житла не встановлено, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити.

Outcome: approved