Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Королівської селищної ради, третя особа: Виноградівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно. Вимоги позову мотивовано тим, що [INFO] померла мати позивача- [PERSON] . Заповіт покійна не залишила. Матері позивача належало право власності на земельну ділянку загальною площею 3,20 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Сасівської сільської ради. З часу відкриття спадщини весь ризик та тягар утримання цього нерухомого майна несе позивач. Фактично позивач прийняв спадщину в порядку п.1. ч.1 ст.549 Цивільного кодексу УРСР. Набути право власності на спадкове майно шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом в нотаріальній конторі позивач не може через відсутність належного правовстановлюючого документу, який підтверджує належність майнових прав покійному спадкодавцю. За вказаних обставин державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу відмовила. Позивач [PERSON] \~ про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомленим своєчасно у підготовче\~ судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Відповідач-представник Королівської селищної ради, про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомленим своєчасно, у підготовче судове засідання не з`явився, однак до суду подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та про визнання заявленого позову. Представник Виноградівської державної нотаріальної контори про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомленим своєчасно, у підготовче судове засідання не з`явився. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною та підлягає задоволенню, оскільки в підготовчому судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач у своїй заяві. Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, оглянувши заяви сторін, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У судовому засіданні належними та допустимими доказами встановлено наступне. [INFO] померла мати позивача- [PERSON] . Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] від 26.09.2002 року. Заповіт покійна не залишила. Відповідно до ч.2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Позивач є спадкоємцем за законом першої черги. Згідно положень ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Матері позивача належало право власності на земельну ділянку загальною площею 3,20 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Сасівської сільської ради. З часу відкриття спадщини весь ризик та тягар утримання цього нерухомого майна несе позивач. Фактично позивач прийняв спадщину в порядку п.1. ч.1 ст.549 Цивільного кодексу УРСР. Набути право власності на спадкове майно шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом в нотаріальній конторі позивач не може через відсутність належного правовстановлюючого документу, який підтверджує належність майнових прав покійному спадкодавцю. Така ситуація обумовлена тим, що оригінал державного акту на право приватної власності на земельну ділянку містить вказівку на шлюбне прізвище його матері « [PERSON] », у той же час на момент смерті таке було нею змінено та ідентифікувалося як « [PERSON] ». За вказаних обставин державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу відмовила. У той же час через відсутність необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач позбавлений можливості оформити прийняття спадщини у регламентованому порядку. Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» саме у разі неможливості нотаріуса оформити право на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до положень п.3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно положень ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. 28.01.1988 року спадкодавцем було розірвано шлюб з батьком позивача, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 02.05.2019 р. №00022750303. Вказаний документ містить вказівку на дошлюбне прізвище моєї матері - « [PERSON] », яке відображене в правовстановлюючому документі на спадкове нерухоме майно. Однак згідно листа Виноградівського РВ ДРАЦС від 30.07.2021 р. №773/23.3-26\~ орган державної реєстрації актів цивільного стану не може надати відомості щодо прізвище спадкодавця після розірвання шлюбу через відсутність таких даних в актовому записі про розірвання шлюбу. Таким чином використання (зміна) спадкодавцем персональних після розлучення, які не були внесені до актового запису про розірвання шлюбу, обумовили оформлення державного акту на право приватної власності на землю на її дівоче прізвище. Така позиція також підтверджується довідкою виконавчого комітету Королівської селищної ради від 11.06.2021 р. №201\~ щодо місця відкриття спадщини, яке є тотожним тим даним, що відображені в правовстановлюючому документі. Відповідно до приписів ст.41 Конституції України та п.2 ч.І ст.З, ст.321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Згідно положень п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності може бути проведена на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. З урахуванням всього вищевикладеного, суд прийшов до переконання, що існують обставини, які є підставою для визнання за позивачем [PERSON] , права власності на спадкове майно.

Outcome: approved