Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], третя особа - Орган опіки та піклування Ужгородської райдержадміністрації про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та визначення порядку зустрічей з дитиною - [PERSON] [INFO]. В ході судового розгляду справи уповноважений представник позивача скориставшись правом передбаченим ст. 31 ЦПК України подав заяву про збільшення позовних вимог та з врахуванням збільшених позовних вимог та з врахуванням їх уточнення в ході судового розгляду остаточно просив суд: зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] у спілкуванні з дитиною [PERSON] [INFO] ; визначити такі способи його участі у вихованні дитини: систематичні побачення з сином у 1-шу та 3-тю суботу місяця з 12 - 00 год. до 20 -00 год. , у 2 - гу та 4 - ту неділю місяця з 12 - 00 год. до 20 -00 год., щосереди з 18 -00 год. до 21 - 00 год., кожного року під час його відпустки один місяць для спільного оздоровлення, на день народження дитини - [INFO] кожного року без присутності матері дитини - відповідача [PERSON] з 10 -00 год. до 15 - 00 год., на його день народження - 30 липня кожного року без присутності матері дитини - відповідача [PERSON] з 11 -00 год. до 18 - 00 год., у святкові дні з 10 -00 год. до 15 - 00 год., у дні державних свят з 10 -00 год. до 14 - 00 год., під час літніх канікул щороку сумарно 10 календарних днів для організації оздоровлення та відпочинку дитини; встановити можливість щорічного спільного відпочинку батька з сином для оздоровлення на території України - 14 календарних днів в будь - який місяць кожного року згідно графіку відпустки за попередньою домовленістю батька і матері та 14 днів для відпочинку за кордоном; для організації всебічного інтеллектуального та фізичного розвитку дитини, надати можливість батьку брати участь два рази на тиждень у відвідуванні дитиною різноманітних секцій. Просив суд визначити порядок спілкування та зустрічей з дитиною без присутності матері дитини - відповідача [PERSON]. Мотивуючи свої позовні вимоги, вказує на те, що з 09 травня 2009 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народився син [PERSON] [INFO]. Сімейне життя між ними погіршилося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин з травня 2015 року. На даний час вони проживають окремо, дитина залишилася проживати з відповідачем по справі [PERSON] З моменту окремого проживання у них почали виникати непорозуміння щодо прийняття ним участі у вихованні дитини, її відвідуванні. Стверджує, що відповідач створює йому перешкоди для зустрічі та нормального спілкування з дитиною. Відповідач ігнорує його намагання приймати участь у вихованні дитини, розвитку його здібностей . Зазначає, що щомісячно надає допомогу на утримання їх сина в сумі 2000,00 грн. Вважає, що створення йому перешкод у спілкуванні з сином порушує його права як батька, а також порушує права та суперечить інтересам дитини, негативно впливає на розвиток дитини. Вважає, що дитина потребує повноцінного батьківського виховання, він зобов'язаний і бажає приймати участь у вихованні сина. Оскільки в добровільному порядку дійти згоди з відповідачем щодо його участі у вихованні дитини вони не можуть, позивач вважаючи , дії відповідачки такими, що порушують його права, як батька на спілкування з дитиною та з посиланням на норми ст. ст. 141,157,159 СК України просить суд збільшені позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні збільшив позовні вимоги просив суд встановити йому систематичні побачення з сином щоп'ятниці з 18-00 год. до 21-00год. без присутності матері дитини - відповідача [PERSON], а також уточнив збільшені позовні вимоги в частині визначення запропонованого ним порядку спілкування та зустрічей з дитиною без присутності матері дитини - відповідача [PERSON]. В решті частини збільшені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, надав суду пояснення аналогічні змісту позовних вимог. Додатково пояснив, що намагається брати участь у вихованні дитини, однак відповідач безпідставно відмовляє йому в побаченнях з сином, з мотивів її зайнятості та інших причин. Зокрема ігнорує його телефонні дзвінки, тим самим позбавляючи його участі у вихованні їх дитини. Зазначив, що дитина має бажання з ним спілкуватись, однак відповідач штучно створює перешкоди йому у спілкуванні з сином. Свої вимоги щодо встановлення йому систематичних побачень з сином без присутності матері дитини - відповідача [PERSON], обгрунтував тим, що не можливо в спокійній обстановці спілкуватися йому з дитиною у присутності матері дитини, а тому він вважає, що з метою уникнення конфліктних ситуацій з відповідачем, буде краще, якщо такі зустрічі з сином будуть проходити без участі відповідачки , що буде в інтересах дитини, так як його син при наявності батька позбавлений батьківського піклування і виховання, якого потребує. Заперечуючи проти доводів відповідача, зазначив, що обідній час дитини відповідачем ігнорується, а ввечері дитини йде спати біля 22 год.00 хв. Заперечуючи проти графіку побачень з сином запропонований відповідачем, зазначив, що для повноцінного батьківського виховання, якого потребує дитина , кількість годин для зустрічей з сином запропоновані відповідачем є недостатньою. Вважає, що відповідач порушує його та дитини конституційні права, оскільки як і батько, так і дитина мають право на повноцінне спілкування, проте через дії відповідачки позбавлені спілкування. Представник позивача в судовому засіданні підтримав збільшені та згодом уточнені в ході судового розгляду справи позовні вимоги , просив їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові, надав суду пояснення аналогічні змісту позовних вимог. Додатково наголосив на тому, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права і обов'язки щодо виховання та спілкування з дитиною, а відповідачка перешкоджає батьку зустрічатися з дитиною. В судовому засіданні відповідач [PERSON] збільшені та уточнені в ході судового розгляду справи позовні вимоги визнала частково з підстав та мотивів викладених у письмових поясненнях на позов. Зокрема вказала, що не чинить перешкод позивачу у його спілкуванні з їх сином. Вважає твердження позивача викладені в позовній заяві безпідставними, надуманими. Зазначила, що не заперечує щодо побачень батька з дитиною відповідно графіку запропонованого нею у письмових поясненнях, з врахуванням годин денного сну дитини. Вважає, що син може спілкуватися з батьком, але виключно у її присутності та за місцем їх проживання через його вік, так як він потребує її материнської турботи і піклування і такі зустрічі будуть достатніми для батька і сина. Вказала , що дитина є малолітньою, не вміє сам одягатися , повинен спати вдень, а відповідач не надасть належного догляду дитини, а відтак зустрічі батька з дитиною можуть відбуватися виключно у її присутності . З тих же підстав заперечила проти спільного відпочинку батька з сином як на території України, так і за її межами. Представник відповідача в судовому засіданні збільшені та уточнені в ході судового розгляду справи позовні вимоги визнала частково з підстав та мотивів викладених у письмових поясненнях на позов. Зокрема вказала, що відповідач наголошує на тому, що не чинить перешкод позивачу у спілкуванні йому з дитиною, у них не співпадають графіки вільного часу. Вважає, що зустрічі батька з дитиною до досягнення дитиною 4-х річного віку можуть відбуватися виключно у присутності матері дитини. Присутність матері дитини обумовлена малолітнім віком дитини. Заперечила проти спільного відпочинку батька з сином як на території України, так і за її межами у відсутності матері дитини, оскільки це може нашкодити інтересам дитини. Представник третьої особи органу опіки та піклування Ужгородської райдержадміністрації - Джуган В.В. в судовому засіданні пояснив, що Орган опіки та піклування Ужгородської райдержадміністрації на виконання ухвали суду надав висновок про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення графіку зустрічей та спілкування батька [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] [INFO]. Оскільки сторони не можуть дійти згоди щодо участі батька у вихованні сина, вважає за необхідне усунути перешкоди у вихованні та спілкуванні батька з дитиною та визначити способи його участі у вихованні дитини , виходячи з віку та інтересів дитини, як це визначено у висновку Органу опіки та піклування Ужгородської райдержадміністрації від 12.04.2016 року виключно у присутності матері дитини. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, заперечення відповідача, представника відповідача, пояснення представника третьої особи органу опіки та піклування Ужгородської райдержадміністрації, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено , що з 09.05.2009 р. сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що стверджується свідоцтвом про шлюб виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області серія [NUMBER] від 09.05.2009р. , копія якого приєднана до матеріалів справи ( а.с. 6) У даному шлюбі у подружжя народився син [PERSON] [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області серія [NUMBER] від 29.10.2015 року, копія якого приєднана до матеріалів справи /а.с. 5/ На даний час сторони проживають окремо, дитина залишилася проживати з відповідачем [PERSON] , що сторонами не оспорюється. Поясненнями сторін стверджено, що в провадженні Ужгородського міськрайонного суду перебуває справа про розірвання шлюбу між сторонами. Судом встановлено, що сторони перебувають в загострених відносинах та не можуть дійти згоди щодо виховання сина в добровільному порядку. Сторони фактично не заперечують про те, що між ними мають місце деякі розбіжності з приводу порядку зустрічей батька з дитиною. У зв'язку з наведеним, на виконання ухвали суду від 22.03.2016 року , Органом опіки та піклування Ужгородської райдержадміністрації надано висновок від 12.04.2016 року № 305/03-38 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення графіку зустрічей, згідно якого Орган опіки та піклування Ужгородської райдержадміністрації вважає за доцільне визначити графік зустрічей та спілкування батька [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] з врахуванням віку дитини , виключно у присутності матері [PERSON] у 1-шу та 3-тю суботу місяця з 17 -00 год. до 19 - 00 год., 2-гу та 4-ту неділю місяця з 17 -00 год. до 19 - 00 год., щосереди з 18 -00 год. до 19 - 00 год. Як стверджено поясненнями позивача в судовому засіданні , графік побачень з сином запропонований відповідачем та встановлений органом опіки і піклування є недоцільним з огляду на те, що для повноцінного батьківського виховання, якого потребує дитина , кількість годин для зустрічей з сином запропоновані відповідачем та встановлені органом опіки і піклування є недостатнім. Крім того, з пояснень позивача вбачається, що відповідач чинить йому перешкоди у вихованні та спілкуванні з дитиною, а також ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, та продовжує чинити йому перешкоди у вихованні та спілкуванні з дитиною, безпідставно відмовляє йому в побаченнях з дитиною з мотивів її зайнятості. Судом встановлено і не заперечується сторонами, та підтверджується висновком Органу опіки та піклування Ужгородської райдержадміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення графіку зустрічей від 12.04.2016 року № 305/03-38, що позивач проживає в [ADDRESS]. З акту обстеження матеріально-побутових умов вбачається, що умови проживання створені добрі, квартира облаштована сучасними меблями та побутовою технікою, в кімнатах прибрано та охайно.Відповідно до характеристики від 29.03.2016р. №5815/267 виданої Управлінням служби безпеки України позивач [PERSON] за період служби в правоохоронних органах зарекомендував себе дисциплінованим, професійно підготовленим,цілеспрямованим,ініціативним та вимогливим. До виконання службових обов'язків ставиться сумлінно. За характером скромний, врівноважений. Судом встановлено і не заперечується сторонами, та підтверджується висновком Органу опіки та піклування Ужгородської райдержадміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення графіку зустрічей від 12.04.2016 року № 305/03-38, що відповідачка [PERSON] проживає із сином сторін [PERSON] у будинку [ADDRESS]. За вказаною адресою проживають і мають постійне місце реєстрації [PERSON] - бабуся та [PERSON] - дідусь. Умови проживання задовільні, для виховання та розвитку дитини створені всі необхідні умови. Судом встановлено, що відповідачка чинить перешкоди позивачеві у спілкуванні з сином, не надаючи їм можливості спілкуватися по за межами свого житла, без її присутності, що стверджується також її поясненнями наданими в судовому засіданні. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України. Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України. Зокрема відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватись з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо, він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Як встановлено судом, фактів жорстокої або негідної поведінки [PERSON] відносно малолітнього сина не було і вказані обставини сторонами не заперечувалося. Відповідно до ч.1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно з частиною другою ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст.2, 8 ЦПК України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.Відповідно до ч.2 ст. 6 Конвенції про права дитини передбачено, що Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання та здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції, Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір'ю, батьком, іншими членами сім'ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» держава здійснює захист дитини від усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. Відповідно до абз. 3 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Суд вважає, що Відповідачем не надано допустимих та беззаперечних доказів того, що [PERSON] як батько дитини, несе загрозу та його спілкування суперечить інтересам дитини. Відсутні докази на підтвердження фізичного і психічного насильства, образ, недбалого і жорстокого поводження з сином з боку батька . Також Відповідачем не надано доказів, що Позивач застосовував фізичне або психічне насильство, недопустимі методи виховання відносно дитини. В суді беззаперечно встановлено, що між сторонами по справі склалися конфліктні неприязнені стосунки, які самі по собі не можуть впливати, та як наслідок, усунути Позивача від спілкування з дитиною. В ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Суд не приймає до уваги покликання відповідача [PERSON] про те, що зустрічі батька з сином у її відсутності будуть мати негативний вплив на дитину , враховуючи вік дитини. Відповідачем не надано доказів, що зустрічі батька з сином у її відсутності перешкоджатимуть його нормальному вихованню та доказів на підтвердження того, що порушуються її права та права малолітнього сина. Заперечення не ґрунтуються на належних та допустимих доказах. Відповідно до частин 4 та 5 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав… обовязковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків…, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно з ч.6 ст.19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд не погоджується із наданим висновком Органу опіки та піклування Ужгородської райдержадміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення графіку зустрічей від 12.04.2016 року № 305/03-38, так як він є недоцільним і необґрунтованим з наступних мотивів. В процесі судового розгляду встановлено, що відповідач [PERSON] ніби й не заперечує щодо участі батька у вихованні дитини , однак категорично заперечує зустрічі батька з сином у її відсутності, а також заперечує щодо тривалості годин та спільного відпочинку батька з сином у її відсутності, з мотивів малолітнього віку дитини, що може на її думку негативно вплинути на інтереси дитини. Так, встановлений сімейним законодавством принцип рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Єдиною обставиною, яку законодавець визначив як перепону для спілкування батьків зі своїми неповнолітніми дітьми, є таке спілкування, що перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідач не надала суду жодних доказів того, що спілкування позивача із сином у її відсутності перешкоджає нормальному розвитку дитини. Не надано доказів того, що позивач не спроможний забезпечити під час особистих зустрічей з дитиною дотримання режиму харчування, розвитку та відпочинку дитини. Суд вважає, що Відповідачем не надано допустимих та беззаперечних доказів того, що [PERSON] як батько дитини, несе загрозу та його спілкування суперечить інтересам дитини. Відсутні докази на підтвердження фізичного і психічного насильства, образ, недбалого і жорстокого поводження з сином з боку батька . При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальнірегулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулято- ра суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які пов'язані із здійсненням батьками своїх прав та виконання батьківських обов'язків та регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, ЗУ «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України, Декларацією про права дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року. Так, відповідно до ст.52 Конституції України, діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Зважаючи на норми чинного законодавства, з урахуванням поведінки сторін, їх загострених відносин, при визначенні способу участі батька у вихованні сина та в спілкуванні з ним, суд враховує вік дитини, права та бажання батька підтримувати постійний контакт з малолітнім сином, відсутність доказів , що батько дитини, несе загрозу та його спілкування суперечить інтересам дитини, бажання та можливість піклування про здоров'я та інтереси дитини обох батьків, а також виходить із розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Не врахування права та обов'язку позивача приймати участь у вихованні дитини самостійно, а не тільки за домовленістю і в присутності відповідачки, протиправно обмежить як права позивача на спілкування з сином, так і права дитини на спілкування з батьком, призведе до порушення рівності прав та обов'язків батьків, а відтак на думку суду висновок органу опіки та піклування про спілкування батька з сином виключно в присутності матері є таким, що не сприяє інтересам дитини та не доцільним. Крім того на думку суду, визначення кількості годин органом опіки і піклування для зустрічей батька з дитиною є таким, що не в повній мірі відповідає інтересам дитини та суттєво звужує права батька на спілкування з сином, так і права дитини на спілкування з батьком. Таким чином, суд вважає встановленим, що на теперішній час між сторонами існує спір з приводу участі батька у вихованні дитини, періодичності, систематичності та інших умов побачень з дитиною, який у відповідності до ст. 159 СК України підлягає вирішенню судом. Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позбавлення та обмеження Позивача від спілкування з дитиною , не узгоджується з вимогами чинного законодавства. З пояснень Позивача та матеріалів справи встановлено, що Позивач прагне приймати участь у вихованні сина та створювати для нього необхідні умови щодо його розвитку, підтримання нормального здоров'я та відпочинку . Отже, зважаючи на викладене вище , на норми чинного законодавства, зокрема на положення ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» згідно якої батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей, а віповідно до ст. 15 Закону дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, а батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини, враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині визначення днів та годин спілкування з дитиною та спільного відпочинку підлягають частковому задоволенню, а саме, достатнім, обґрунтованим та доцільним буде встановлення способу участі батька в вихованні сина [PERSON] шляхом надання: систематичних побачень та спілкування з дитиною - сином [PERSON] [INFO] в наступні дні : перша та третя субота місяця (з 12 - 00 год. до 19 -00 год. ); друга та четверта неділя місяця (з 12 - 00 год. до 19 -00 год. ) без присутності матері дитини - [PERSON]; щосереди (з 18 - 00 год. до 19 -30 год. ) без присутності матері дитини - [PERSON]; в особисті святкові дні - день народження сина [PERSON], [INFO] щороку з 10 - 00 год. до 13 - 00 год. без присутності матері дитини - [PERSON]; в особисті святкові дні - день народження батька [PERSON], 30 липня щороку з 11 - 00 год. до 14 - 00 год. без присутності матері дитини - [PERSON]; у святкові дні та дні державних свят (крім суботи та неділі за графіком) відпочинок дитини з батьком та спільний щорічний відпочинок батька з сином , з метою оздоровлення дитини - за попередньою домовленістю між батьками; в період літніх канікул щороку сумарно 10 календарних днів для оздоровлення та відпочинку сина [PERSON], у дні, визначені за попередньою домовленістю між батьками. Таким чином, опираючись в першу чергу на інтереси дитини та з метою створення нормальних умов для її виховання та розвитку, приймаючи до уваги всі вищепереличені докази та обґрунтування по справі, суд вважає, що з метою максимального забезпечення інтересів дитини, її захисту і забезпечення турботи про неї все в сукупності дає суду підстави вважати, що такий порядок зустрічей батька з сином , на думку суду, не порушує права та інтереси дитини, є доцільним та обґрунтованим, враховуючи, що позивач проживає окремо від сина, користується правом на участь у вихованні сина в обмеженому вигляді, тобто у формі спілкування з дитиною в певний час. Суд вважає, що спілкування позивача з сином повинно бути систематичним, не пов'язаним з присутністю матері, з якою проживає дитина і яка має більші можливості в спілкуванні з дитиною і в її вихованні, тому спільне перебування батька і сина та їх спілкування у визначені дні та години за місцем проживання батька або у громадських місцях м. Ужгорода (парках, скверах, місцях відпочинку) не матиме негативного впливу на дитину. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, виходячи з рівності прав та обов'язків матері й батька відносно дитини, принципу 6 Декларації , положень Конвенції про права дитини та положень Сімейного кодексу України та враховуючи інтереси дитини, приймаючи до уваги вік дитини сторін, поведінку батьків, зважаючи на те, що під час судового розгляду доведено , що право позивача батька малолітнього [PERSON] на спілкування з сином та на участь у його вихованні порушене, а відтак воно підлягає судовому захисту, а позов частковому задоволенню з мотивів наведених вище. Суд звертає увагу, що Відповідач не позбавлена права контролювати порядок зустрічі батька з дитиною та у передбаченому законом порядку звернутися до компетентних органів щодо усунення порушень прав дитини. В подальшому при збільшенні віку дитини зазначене рішення суду не буде перешкодою для подання позову до суду про збільшення часу спілкування батька з дитиною.

Outcome: partial