Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом, зазначаючи, що йому та його померлій матері, [PERSON], належить двокімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], на праві приватної спільної сумісної власності. [PERSON] померла [INFO]. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить частка у спільній сумісній власності на вказану вище квартиру. Після смерті матері він прийняв спадщину в установленому законом порядку, як такий, що постійно проживав разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини. 10 грудня 2013 року він звернувся до Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому Свідоцтва про право на спадщину, яка залишилась після смерті матері [PERSON] Однак, йому було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину та надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10 грудня 2013 року за номером 5071/02-31, в якій зазначається, що видати Свідоцтво про право на спадщину на частку квартири під [ADDRESS], після смерті [PERSON] не має можливості, у зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності за спадкодавицею. Просив визначити, що частка померлої [PERSON] та його частка у праві спільної сумісної власності на вказану квартиру становить по 1/2 частині квартири; визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] на 1/2 частину даної квартири. У судове засідання позивач, представники відповідача та третьіх осіб не з'явилися, про місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином, згідно листів, які є в матеріалах справи проти позову не заперечують та прохають розглянути справу без їх участі. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачу [PERSON] та його померлій матері [PERSON] належить на праві приватної спільної сумісної власності двокімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації ДМК, згідно з розпорядженням № 1380 від 22 грудня 1994 року. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області від 20 січня 2012 року за актовим записом № 97. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить частка у спільній сумісній власності на вказану вище квартиру. Відповідно до ст. 1226 ЦК України встановлено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах; суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Оскільки [PERSON] заповіту не складала, згідно зі ст. 1223 ЦК України, вступають в дію норми спадкування за законом. У відповідності до п. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України. Таким чином, єдиним спадкоємцем першої черги за законом, після померлої, [PERSON], є її син, позивач [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Міським бюро РАЦС міста Дніпродзержинська від 11 грудня 1950 року за № 3593, оскільки чоловік спадкодавці, [PERSON], помер ще до її смерті, а інших дітей не було. Після смерті матері, позивач прийняв спадщину в установленому законом порядку, як такий, що постійно проживав разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою про склад сім'ї виданою товариством з обмеженою відповідальністю «Абонент XXI» від 14 листопада 2013 року. 10 грудня 2013 року позивач звернувся до Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому Свідоцтва про право на спадщину, яка залишилась після смерті матері, [PERSON]. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому Свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, йому було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину та надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10 грудня 2013 року за номером 5071/02-31, в якій зазначається, що видати Свідоцтво про право на спадщину на частку квартири під [ADDRESS], після смерті [PERSON], не має можливості у зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності за спадкодавицею. На запит Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори до ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» про те, за ким та на підставі якого документа зареєстроване право власності на дану квартиру, повідомляється, що відомості стосовно реєстрації права власності на вказаний об'єкт нерухомого майна на підприємстві відсутні. У відповідності до роз'яснень Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року за № 24-753/0/4-13 у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Оскільки інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка діяла на той час, передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Так, згідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Ч. 1 ст. 368 ЦК України, визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч. 1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved