Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позовна заява обґрунтована тим, що з 16 грудня 2002 року по 23 листопада 2011 року він працював на посаді начальника ВД Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України м. Селидове Донецької області. Згідно наказу № 01-146-к від 23 листопада 2011 року він був призначений за переведенням начальником відділення ВД Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Новогродівці Донецької області. Наказом виконавчої дирекції Фонду № 01-302-к від 24 липня 2017 року позивача було звільнено з 31 липня 2017 року з посади начальника відділення виконавчої дирекції Фонду у м. Новогродівці Донецької області у звязку із переведенням за його згодою до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України. Проте до реорганізованого управління його не було прийнято і не укладено трудового договору, при цьому лише 22 серпня 2017 року йому було вручено трудову книжку, у якій згідно запису № 22 його було звільнено по переведенню згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України. Водночас, згідно запису № 23, за відсутності запису про прийняття до відповідача його наказом від 01 серпня 2017 року № 121-к , позивача було звільнено з 01 серпня 2017 року на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України. В подальшому запис № 23 був визнаний недійсним. Таким чином, позивач зазначає, що його фактично було звільнено за переводом, але не прийнято на відповідну посаду, згідно поданої ним заяви. Таке звільнення позивач вважає незаконним з наступних підстав. 31 травня 2017 року позивача було повідомлено про зміну істотних умов праці у звязку із припиненням Новогродівського відділення подальше переведення позивача до управління ВД ФСС України в Донецькій області, на що позивач надав свою згоду. 23 червня 2017 року позивач був запрошений до управління ВД Фонду в Донецькій області на співбесіду, на якій був повідомлений керівництвом управління про призначення на посаду начальника іншої особи, а позивачу було запропоновано дві посади - заступника начальника Новогродівського міського відділення або начальника Шахтарського відділення. 18 липня 2017 року до голови комісії з припинення [PERSON] була подана заява позивача про звільнення із займаної посади з 31 липня 2017 року за переведенням до управління ВД Фонду соціального страхування України в Донецькій області та укладення контракту з 01 серпня 2017 року. Згідно наказу виконавчої дирекції Фонду № 01-302-к від 24 липня 2017 року на підставі заяви позивача від 18 липня 2017 року та листа управління ВД Фонду соціального страхування у Донецькій області від 27 липня 2017 року № 01-02/12-555 позивача було звільнено з 31 липня 2017 року з посади начальника відділення виконавчої дирекції Фонду у м. Новогродівці в звязку із переведенням до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України. 24 липня 2017 року позивачем до начальника управління ВД Фонду соціального страхування України в Донецькій області [PERSON] була подана заява про призначення за контрактною формою трудового договору на посаду начальника Новогродівського міського відділення ВД ФСС України в Донецькій області. При цьому наказом управління ВД Фонду в Донецькій області від 01 серпня 2017 року на посаду начальника Новогродівського міського відділення призначено [PERSON] Позивач вважає, що залишення його на посаді начальника Новогродівського міського відділення в реорганізованому Фонді гарантовано нормами КЗпП України, а згоди переведення на інші посади він не надавав. Таким чином, позивач вважає, що відповідач порушив норми трудового законодавства, відмовив в укладенні трудового договору на підставі його заяви на посаду начальника Новогродівського міського відділення. На підставі вищевикладеного, позивач, з урахуванням уточнень до його позову, поданих в ході розгляду справи, просить суд поновити його на роботі та зобовязати відповідача укласти з ним трудовий договір в порядку переведення на посаду начальника Новогродівського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 серпня 2017 року по день ухвалення рішення, стягнути з відповідача на його користь суму сплаченого судового збору, а також допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати у межах платежу за один місяць. В судовому засіданні позивач предявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав до суду письмові заперечення, згідно з якими з 01 січня 2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо реформування загальнообовязкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці». Розділом VII «Прикінцеві та перехідні положення» передбачено припинення відділень виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, що є юридичними особами, шляхом приєднання до робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України - управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України. 31 травня 2017 року позивачу було повідомлено про зміну суттєвих умов праці у звязку із припиненням Новогродівського відділення та подальше переведення до управління ВД Фонду у Донецькій області. При підписанні попередження позивач погодився працювати в нових умовах та жодних заперечень не висловлював. На виконання Постанови правління Фонду № 34 від 24 травня 2017 року, 23 червня 2017 року начальником управління ВД Фонду у Донецькій області [PERSON] під час зустрічі з [PERSON] було запропоновано зайняти посаду начальника Шахтарського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області або, на вибір, заступника начальника Новогродівського міського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області. 26 червня 2017 року за допомогою програмного забезпечення Skype позивачем надано згоду щодо розгляду його кандидатури на посаду начальника Шахтарського відділення управління та відповідного погодження директора ВД Фонду. 13 липня 2017 року начальником управління ВД Фонду соціального страхування України в Донецькій області [PERSON] у присутності посадових осіб управління було надано позивачу для підписання пропозиції на призначення на посаду начальника Шахтарського відділення управління, після отримання відповідного погодження від директора ВД Фонду, або заступника начальника Новогродівськгого відділення управління. [PERSON] відмовився від зазначених пропозицій щодо зайняття посад, отримання листів із зазначенням пропозицій та надання письмового волевиявлення на цих листах. Крім того, [PERSON] відмовився від укладання контракту про роботу на посаді начальника Шахтарського відділення управління. 14 липня 2017 року на адресу управління ВД Фонду надійшла заява позивача про те, що він не відмовляється від переведення та продовження роботи на інших умовах на посаді начальника Новогродівського міського відділення управління, на що йому було надано повідомлення про те, що в звязку із реорганізацією Фонду відбулася зміна форми організації праці, робочими органами ВД є управління, а відділення є окремими підрозділами управління, кандидатуру позивача було погоджено на призначення на посаду начальника Шахтарського відділення управління. 18 липня 2017 року на адресу голови комісії з припинення [PERSON] позивачем було направлено заяву про звільнення із займаної посади 31 липня 2017 року за переведенням до управління ВД ФСС України в Донецькій області з 01 серпня 2017 року (без зазначення найменування посади), на підставі чого був виданий наказ № 01-302-к від 24.07.2017 року. Із зазначеного випливає, що управлінням було вжито всіх заходів з метою прийняття позивача на роботу за переведенням, але через відсутність бажання у відповідача зайняти одну із запропонованих посад, трудові відносини не відбулися. Крім того, на вимогах закону не ґрунтуються вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки управління виконавчої дирекції ФСС України в Донецькій області не виступало стороною трудового договору з [PERSON] та не приймало рішення про звільнення позивача. Крім того, представником відповідача зазначено, що в період часу з 01 серпня 2017 року по даний час посадові оклади не підвищувалися. Просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши заяви сторін по суті справи та докази надані ними, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач 23 листопада 2011 року призначений начальником відділення ВД Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Новогродівці, що підтверджується записом № 21 трудової книжки [PERSON], виданої 13 листопада 1974 року. 01 січня 2015 року набув чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Згідно з абзацом 4 п. 4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону припинено управління та відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та виконавчі дирекції відділень цього Фонду, що є юридичними особами, шляхом приєднання до робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України. Порядок, черговість та інші питання, повязані з таким приєднанням, визначаються відповідними рішеннями правління Фонду соціального страхування України. Наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 569 від 26 травня 2017 року припинено юридичну особу - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Новогродівці Донецької області шляхом реорганізації приєднання відділення до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. 31 травня 2017 року позивача ознайомлено з попередженням, згідно з яким відповідно до п.п. 4 та 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», статті 32 КЗпП України, пункту 7 постанови правління Фонду соціального страхування України від 08.02.2017 року № 13 та на підставі наказу виконавчої дирекції Фонду від 26.05.2017 року № 569, позивача попереджено про зміни істотних умов праці у звязку з припиненням відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області шляхом реорганізації приєднання до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області та подальше переведення до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. Частинами 1, 3, 4 ст. 32 КЗпП України визначено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, 18 липня 2017 року [PERSON] надав голові комісії з припинення, в.о. директора ВД ФССНВ та ПЗ України [PERSON] заяву про звільнення із займаної посади з 31 липня 2017 року за переведенням до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в звязку із реорганізацією та укладенням трудового контракту з 01 серпня 2017 року. Пунктом 5 ст. 36 КЗпП України передбачено, що підставою припинення трудового договору є переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду. 24 липня 2017 року наказом № 01-302-к виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України [PERSON] 31 липня 2017 року звільнено з посади начальника відділення виконавчої дирекції Фонду у м. Новогродівці в звязку з його переведенням за його згодою до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (п. 5 ст. 36 КЗпП України). В цей же день (24 липня 2017 року) на імя начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області [PERSON] позивачем було подано заяву про призначення за контрактною формою трудового договору на посаду начальника Новогродівського міського відділення управління ФСС України в Донецькій області. Наказом управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області №121-к від 01 серпня 2017 року позивача звільнено відповідно до п. 6 ст. 36 КЗпП України, згідно якого підставою припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці. Таким чином позивача було звільнено двічі поспіль. Цього ж дня (01.08.2017 року) відповідачем було видано інший наказ 462-к про визнання наказу 121-к не дійсним та внесено відповідний запис до трудової книжки. Відповідно до ч. 4 ст. 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40). З наданих сторонами доказів вбачається, що скорочення чисельності або штату працівників на підприємстві не відбувалось. Натомість, судом встановлено, що відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» та на підставі наказу виконавчої дирекції Фонду від 26.05.2017 року № 569, підприємство на якому працював позивач було припинено шляхом реорганізації приєднання до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. Таким чином, відповідно до ч. 4 ст. 36 КЗпП України, дія трудового договору позивача повинна була бути продовжена. Крім того, суд звертає увагу, що в попередженні позивача про зміни істотних умов праці у звязку реорганізацією підприємства шляхом приєднання до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області зазначено про подальше переведення до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що позивач мав намір продовжити працювати на посаді начальника Новогродівського міського відділення управління ФСС України в Донецькій області. Тому суд дійшов висновку, що при реорганізації підприємства шляхом його приєднання до відповідача, останній не мав права відмовити позивачу в продовженні дії трудового договору на посаді, яка при реорганізації не скорочувалась. Вирішуючи вимоги щодо зобовязання відповідача укласти трудовий договір на посаду начальника Новогродівського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, суд виходить з наступного. Положеннями абз. 3 ч. 4 ст. 8 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» передбачено, що керівники управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень виконують свої повноваження на умовах контракту. Згідно з п. 6 ППВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року, при обґрунтованості позову суд рішенням зобов'язує власника або уповноважений ним орган укласти трудовий договір з особою, запрошеною на роботу в порядку переведення - з першого робочого дня наступного після дня звільнення з попереднього місця роботи (якщо була обумовлена інша дата - з цієї дати), з іншими особами - з дня їх звернення до власника або уповноваженого ним органу з приводу прийняття на роботу. На підставі зазначеного, суд дійшов висновку задовольнити вимоги позивача про поновлення його на роботі та зобовязати відповідача укласти з ним трудовий договір на посаду начальника Новогродівського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не погоджується з доводами відповідача, що він є неналежним відповідачем по цій справі, оскільки встановлено, що підприємство на якому працював позивач було реорганізовано шляхом приєднання саме до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. Крім того, поновити позивача на роботі можливо лише на підприємстві, на якому після реорганізації збереглося його попереднє місце роботи, такий висновок суду узгоджується з положеннями абзацу другого пункту 19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів». Крім того, саме відповідачем відповідно до ч. 4 ст. 8 ЗУ «Про Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» було видано наказ №271-к від 01 серпня 2017 року про призначення [PERSON] на посаду начальника Новогродівського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, тобто на посаду позивача, яка при реорганізації підприємства не скорочувалась. Щодо тверджень відповідача, що позивач прийняв пропозицію щодо призначення його кандидатури на посаду начальника Шахтарського відділення управління за допомогою скайп звязку, на підтвердження чого відповідачем надано копію акту, то суд вважає, що цей доказ не є належним, оскільки в судому засіданні позивач заперечував проти цього факту. Відповідачем же не надано запису цієї розмови або письмової згоди позивача про прийняття зазначеної пропозиції. Представником відповідача на підтвердження своїх заперечень наданий лист про погодження заступників начальників управлінь та начальників відділень, а також акти про засвідчення фактів про внесення пропозиції позивачу на посади заступника начальника відділення ВД Фонду у м. Новогродівці та начальника Шахтарського відділення управління; про засвідчення факту відмови позивача від підписання контракту на запропоновану посаду начальника Шахтарського відділення управління. Проте відповідачем не надано жодного доказу того, що позивачу, як особі, що звільнилася за переведенням саме до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області не було відмовлено в укладенні трудового договору на посаду, яка при реорганізації не скорочувалась. Тому, суд приходить до переконання, що вищезазначена вимога позивача є обгрунтованою та підлягає задоволенню. Разом з тим, згідно з п. 6 ППВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року, якщо внаслідок відмови у прийнятті на роботу або несвоєчасного укладення трудового договору працівник мав вимушений прогул, його оплата провадиться стосовно до правил ч.2 ст.235 КЗпП про оплату вимушеного прогулу незаконно звільненому працівникові. Частиною 2 ст. 235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Порядок обчислення середньої заробітної плати, зокрема, у випадку вимушеного прогулу, затверджений Постановою КМУ № 100 від 08 лютого 1995 року. Пунктом 8 вищезазначеної постанови передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Відповідно до пункту 10 цієї Постанови у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. Так із матеріалів справи вбачається, що позивачу надано довідку про середньоденну заробітну плату в розмірі 493,45 грн., яка розраховувалася з посадового окладу в розмірі 2\~120,00 грн. Разом з тим, позивачем до суду надано копію наказу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області 271-к від 01 серпня 2017 року про призначення [PERSON] на посаду начальника Новогродівського міського відділення Фонду, з посадовим окладом 6\~200,00 грн. на місяць. Таким чином, оскільки суд поновлює позивача на посаді, оклад якої підвищився саме з 01.08.2017 року, суд вважає законними вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу. Коефіцієнт підвищення посадового окладу становить 2,924, виходячи з розрахунку 6200 : 2120. Отже середньоденна заробітна плата позивача, з урахуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу, становить 1\~442,85 грн. (2,924 х 493,45). Кількість робочих днів за час вимушеного прогулу позивача за період з 01 серпня 2017 року по 19 лютого 2018 року становить 140 днів (серпень 2017 року 22 дні; вересень 2017 року 21 день; жовтень 21 день; листопад 2017 року 22 дні; грудень 2017 року 20 днів; січень 2018 року 21 день; лютий 2018 року 13 днів). Таким чином, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу, виходячи з розрахунку: 140 (кількість робочих днів вимушеного прогулу) х 1\~442,85 (розмір середньоденної заробітної плати), становить 201\~999 грн., які підлягають стягненню з відповідача. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В судовому засіданні документально підтверджені витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 640,00 грн. Враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму сплаченого судового збору. Крім того, згідно з п.п. 2 та 4 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Враховуючи, що в серпні 2017 року було 22 робочих днів, а середньоденний заробіток позивача за час вимушеного прогулу складає 1\~442,85 грн., то сума платежу за один місяць дорівнює їх добутку, тобто 31742 грн. 70 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved