Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до КП БМР «Білоцерківський міський парк культури та відпочинку імені [PERSON]» про стягнення безвідсоткової поворотної фінансової допомоги за договором від 01.11.2015 р. в сумі 95 340 грн, інфляційних втрат в сумі 4 918,56 грн, 3 відсотків річних в сумі 1 339,98 грн та 11 973,68 грн власних коштів позивача , витрачених на придбання будівельних матеріалів та інструментів для здійснення відповідачем господарської діяльності. Ухвалою суду від 19.09.2016 р. прийнято позовну заяву третьої особи із самостійними вимогами Білоцерківської міської ради до [PERSON], КП БМР «Білоцерківський міський парк культури та відпочинку імені [PERSON]» про визнання недійсним на майбутнє договору позики\\ \\безвідсоткової фінансової допомоги\\ від 01.11.2015 р. та об»єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до КП БМР «Білоцерківський міський парк культури та відпочинку імені [PERSON]» про стягнення безвідсоткової поворотної фінансової допомоги та інших грошових коштів. До початку розгляду судом справи по суті представник позивача [PERSON] [PERSON] подав заяву про уточнення позовних вимог, за якою просив суд стягнути з КП БМР «Білоцерківський міський парк культури та відпочинку імені [PERSON]» на користь позивача 95 340 грн безпідставно набутих коштів на підставі ст..1212 ЦК України, 4 918,56 грн інфляційних втрат та 1 339,98 грн 3 % річних на підставі ст..625 ЦК України, а також відшкодувати 11 973,68 грн витрат, понесених на придбання товарів для підприємства. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] вимоги підтримав, позов Білоцерківської міської ради визнав частково, щодо формулювання вимоги визнати договір \\ \\безвідсоткової фінансової допомоги\\ від 01.11.2015 р. саме на майбутнє. Представник відповідача КП БМР «Білоцерківський міський парк культури та відпочинку імені [PERSON]» [PERSON] основний позов [PERSON] визнала частково в частині вимог про відшкодування 11 973,68 грн витрат, понесених на придбання товарів для підприємства, в іншій частині позову просила [PERSON] відмовити. Позов Білоцерківської міської ради визнала у повному обсязі. Представник Білоцерківської міської ради [PERSON] проти основного позову заперечував, позов Білоцерківської міської ради підтримав у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, третьої особи, покази свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що основний позов [PERSON] і позов третьої особи із самостійними вимогами Білоцерківської міської ради підлягають до задоволення частково, виходячи з наступного. По справі встановлено, що комунальне підприємство Білоцерківської міської ради « Білоцерківський міський парк культури та відпочинку імені [PERSON]» є юридичною особою, що заснована на комунальній власності територіальної громади м.Біла Церква і підпорядковане Білоцерківській міській раді, яка є його засновником \\ а.с.124-142\\ Розпорядженням Білоцерківського міського голови № 195 від 30.12.2014 р. [PERSON] було призначено на посаду директора КП БМР «Білоцерківський міський парк культури та відпочинку імені [PERSON]» на умовах контракту терміном один рік з 02 січня 2015 року по 01 січня 2016 року включно \\ а.с.143\\ З 01 січня 2016 року [PERSON] було звільнено із займаної посади у зв»язку із закінченням терміну дії контракту відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України \\ а.с.144\\ Судом встановлено, що 01 листопада 2015 року [PERSON] , як фізичною особою і як директором КП БМР «Білоцерківський міський парк культури та відпочинку імені [PERSON]», було підписано договір позики \\ безвідсоткової поворотної фінансової допомоги\\ на суму 130 000 грн за умови повернення позики до 02 січня 2016 року\\ а.с.6\\ Оригінал даного договору зберігається в бухгалтерії КП БМР «Білоцерківський міський парк культури та відпочинку імені [PERSON]», що представник відповідача підтвердила в суді, а також ствердила свідок [PERSON], головний бухгалтер комунального підприємства. В судовому засіданні було встановлено, що за період з 19 листопада 2015 року по 28 грудня 2015 року [PERSON] вніс в касу КП БМР «Білоцерківський міський парк культури та відпочинку імені [PERSON]» готівкою різними сумами всього 95 340 грн . Вказані грошові кошти належним чином були оприбутковані, на кожну грошову суму виписано прибутковий касовий ордер, копії яких приєднано до матеріалів справи, оригінали оглянуті в суді і повернуті до бухгалтерії комунального підприємства \\ а.с.82-94\\ Суд встановив, що вказані грошові кошти відразу були використані на сплату обов»язкових платежів і податків, а також на виплату заробітної плати працівникам комунального підприємства, що підтверджено видатковими касовими ордерами\\ а.с.82-94\\ Дані обставини представником відповідача в суді не заперечувалися, головний бухгалтер комунального підприємства [PERSON], допитана в якості свідка, підтвердила, що через скрутний фінансовий стан у листопаді-грудні 2015 року підприємство розраховувалося з боргами по заробітній платі та податках за рахунок коштів, внесених директором [PERSON] Крім того, суд встановив, що у грудні 2015 року [PERSON] за власні кошти закупив для комунального підприємства будівельних матеріалів та інструментів для здійснення господарської діяльності на загальну суму 11 973,68 грн, що відображено у звітах про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт\\ а.с.14-18\\ При вирішенні спору суд виходив з наступного. Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не можу суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною \\ сторонами\\ вимог, які встановлені частинами першою третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов»язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, що існують на момент відшкодування. За ч.3 ст.238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Таким чином, суд прийшов до висновку, що договір позики \\ безвідсоткової поворотної фінансової допомоги\\ від 01.11.2015 р. слід визнати недійсним на підставі ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України як такий, що суперечить вимогам закону щодо повноважень представника при вчиненні правочинів, передбачених ч.3 ст.238 ЦК України. Відповідно до ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов»язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Білоцерківська міська рада, заявляючи позов до [PERSON] та КП БМР «Білоцерківський міський парк культури та відпочинку імені [PERSON]» про визнання недійсним на майбутнє договору позики\\ \\безвідсоткової фінансової допомоги\\ від 01.11.2015 р., мала на меті визнати припиненим обов»язок КП БМР «Білоцерківський міський парк культури та відпочинку імені [PERSON]» повернути [PERSON] кошти, отримані за недійсним правочином. Однак, суд не може погодитися з такою позицією Білоцерківської міської ради, оскільки положення ч.2 ст. 236 ЦК України можливо застосувати лише тоді , коли на майбутнє передбачалися права та обов»язки обох сторін недійсного правочину. В даному випадку , частина зобов»язань позикодавця [PERSON] виконані, грошові кошти в сумі 95 340 грн надійшли від нього в касу КП БМР «Білоцерківський міський парк культури та відпочинку імені [PERSON]» і були витрачені на його потреби. Відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого , інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про : 1\\ повернення виконаного за недійсним правочином; 2\\витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3\\повернення виконаного однією із сторін у зобов»язанні ; 4\\відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Таким чином, суд вважає обґрунтованими вимоги [PERSON] до КП БМР «Білоцерківський міський парк культури та відпочинку імені [PERSON]» про повернення йому виконаного за недійсним правочином, а саме, 95 340 грн безпідставно набутих коштів, що гарантовано йому на підставі ч.1 ст.216, ст.1212 ЦК України. Також підлягають до задоволення вимоги [PERSON] про відшкодування йому витрат, понесених на придбання господарських товарів для комунального підприємства, в сумі 11 973,68 грн, оскільки дії працівника по закупівлі за власні кошти товарів\\ робіт, послуг\\ від імені і для підприємства , з наступним поданням звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, по своїй правовій природі є відносинами представництва і підпадають під ознаки договору доручення \\ глава 68 ЦК України\\ А відповідно до п.2 ч.2 ст.1007 ЦК України довіритель зобов»язаний відшкодувати повіреному витрати, пов»язані з виконанням доручення. Представник відповідача в цій частині позовних вимог [PERSON] позов визнала, що згідно ст.174 ЦПК України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову за наявності для того законних підстав. Суд також прийшов до висновку, що вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 відсотків річних, що передбачено ст..625 ЦПК України, не підлягають до задоволення, оскільки положення цієї статті передбачають відповідальність за порушення грошового зобов»язання, мається на увазі, дійсного зобов»язанння і не можуть бути застосовані до недійного правочину, який в силу ч.1 ст.236 ЦК України є недійсним з моменту його вчинення. Як зазначено у рішенні вище, за ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю, а тому відповідальність за порушення грошового зобов»язання , передбачена ст.625 ЦК України, за недійсним правочином не наступає. Відповідно до ст.88 ЦПК України з КП БМР «Білоцерківський міський парк культури та відпочинку імені [PERSON]» на користь [PERSON] підлягаєть стягненню понесені ним судові витрати в сумі 1 073 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial