Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно якна окремий об'єкт в цілому (частка 1/1) на нежитлові приміщення площею 156,4 кв.м., а саме: цех 3, цех 25, комора 25а, тамбур 56, які розташовані у нежитловому приміщенні №84 прибудови літ.А2-1 за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO]. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON], після смерті останнього відкрилася спадщина у вигляді вказаного нерухомого майна, яке належало спадкодавцеві на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Апалько М.Ю. від 22.05.2002 №1226. Він і відповідачі є співвласниками прибудови літ.А2-1, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] 18.10.2017 року [PERSON] звернувся із заявою про прийняття спадщини до Першої маріупольської державної нотаріальної контори (вх.№1535) та є таким, що прийняв спадщину у відповідності до ч. 1 ст. 1269 ЦК України. 03.07.2018 року [PERSON] звернувся до Першої маріупольської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак, постановою від 03.07.2018 року державний нотаріус Турченко\~Т.П. відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із наявністю помилки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Таким чином, позивач позбавлений можливості реалізувати своє законне право щодо вільного розпорядження майна. Єдиним шляхом відновлення порушених прав позивача, є визнання права власності за [PERSON] У зв'язку з цим, з метою захисту спадкових прав, позивач просить суд визнати за ним право власності на окремий об'єкт в цілому (частка 1/1) на нежитлові приміщення площею 156,4 кв.м., а саме: цех 3, цех 25, комора 25а, тамбур 56, які розташовані у нежитловому приміщенні №84 прибудови літ.А2-1 за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Позивач у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Відповідач [PERSON] надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Відповідач [PERSON] надала до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до поданих сторонами заяв суд розглянув справу у їх відсутності. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності до ч.2ст.247 ЦПК України, у зв'язку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Апалько\~М.Ю. від 22.05.2002 №1226, [PERSON] є власником нежитлових приміщень площею 156,4 кв.м., а саме: цех 3, цех 25, комора 25а, тамбур 56, які розташовані у нежитловому приміщенні №84прибудови літ.А2-1, що складає 3/100 часток будівлі за адресою: [ADDRESS]. Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.05.1992 року батьком позивача[PERSON] є [PERSON] Згідно із свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10.10.2017 року,[PERSON] помер [INFO]. Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 49503477 від 18.10.2017 року, у Спадковому реєстрі за №61398578 зареєстрована спадкова справа № 634/2017, спадкодавець: [PERSON], РНОКПП: [NUMBER], дата смерті: [INFO], місце заведення: Донецька область, Маріупольський міський, Перша маріупольська державна нотаріальна контора, дата заведення: 18.10.2017, місце зберігання: Перша маріупольська державна нотаріальна контора, 87500, Донецька область., м. Маріуполь, пр-т Металургів, 21, тел. (0629) 33-41-96, дата реєстрації: 18.10.2017 року. Державна реєстрація права власності на нежитлові приміщення площею 156,4 кв.м., а саме: цех 3, цех 25, комора 25а, тамбур 56, які розташовані у нежитловому приміщенні №84 прибудови літ.А2-1, що складає 3/100 часток будівлі за адресою: [ADDRESS] на ім'я [PERSON] була проведена МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» на паперових носіях 12.06.2002 року у реєстровій книзі за №1 (довідка МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» від 07.05.2018 року №14). Відповідно до виданого 02.08.2018 року МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки та листа від 07.05.2018 року №14 за [PERSON], були зареєстрованінежитлові приміщення площею 156,4 кв.м., а саме: цех 3, цех 25, комора 25а, тамбур 56, які розташовані у нежитловому приміщенні №84 прибудови літ.А2-1 за адресою: [ADDRESS]. Окремо вся прибудова літ.А2-1 має загальну площу 1 142,10 кв.м. Згідно із Висновком щодо технічної можливості виділу в натурі частки від 02.08.2018 року частка нежитлового приміщення №84, площею 156,4 кв.м., а саме цех 3, цех 25, комора 25а, тамбур 56, які розташовано у прибудові літ.А2-1 має окремий вихід і може бути виділена в натурі в ціле. В процесі підготовки до видачі свідоцтва про право на спадщину на приміщення [PERSON], нотаріусом було перевірено інформацію щодо відповідності відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих [PERSON] документах. В результаті чого встановлено щоу Реєстрі прав власності, що є архівною складовою Державного реєстру прав, має місце запис про реєстраційний номер: 9312584 щодо реєстрації права власності в цілій частці 1/1 на нежиле приміщення №87 площею 225,4 кв.м. вбудовано у цокольний поверх А3/ц, підвал А/п і прибудову А2-1, приміщення №84 площею 281,5 кв. м., вбудовано у багатоквартирний будинок А-14 і прибудову А3-1, за адресою: [ADDRESS]. Власниками вказаних приміщень вказані [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Крім того, в Державному реєстрі прав за адресою [ADDRESS] відкрито розділ/реєстраційна справа №982802414123 на нежитлове приміщення: саме в 1/1 частці на прибудову літ.А2-1, прибудову літ. А5-1, загальною площею 185,1 кв.м. на ім'я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]).Підставою відкриття розділу/реєстраційної справи №982802414123 був договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Пожидаєвою В.О. 29.09.2006 року за реєстром №2673. Але при цьому за змістом договору можна встановити, що [PERSON] та [PERSON] були придбані інші приміщення: прибудови літ. А4-1, літ.А5-1, загальною площею 86,4 кв.м. Відкриття розділу №982802414123 було здійснено державним реєстратором Бахмутської державної районної адміністрації Донецької області Малакуцькою Ю.Ф. у зв'язку із «об'єднанням об'єктів» нерухомого майна та закриттям 25.07.2016 тим же реєстратором розділу №315178814123. Хоча реального об'єднання об'єктів не відбувалось. Згідно із п.20 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок №1127) у разі проведення державної реєстрації права власності на окремий індивідуально визначений об'єкт нерухомого майна, об'єкт незавершеного будівництва вперше, у тому числі у результаті поділу, виділу частки з об'єкта нерухомого майна або об'єднання об'єктів нерухомого майна, державний реєстратор за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав відкриває новий розділ у цьому Реєстрі з присвоєнням реєстраційного номера об'єкту нерухомого майна, об'єкту незавершеного будівництва та формує реєстраційну справу відповідно до законодавства. У разі коли відкриття розділу у Державному реєстрі прав здійснюється у результаті поділу, виділу частки з об'єкта нерухомого майна або об'єднання об'єктів нерухомого майна, державний реєстратор одночасно з відкриттям розділу у Державному реєстрі прав переносить відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про суб'єктів цих прав щодо об'єкта нерухомого майна, який поділяється, частка з якого виділяється, або щодо об'єктів нерухомого майна, які об'єднуються, до відповідних розділів, відкритих на кожний з новостворених об'єктів нерухомого майна. Відповідно до п. 56 Порядку №1127 для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подаються: 1) договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду; 2) документи, передбачені пунктом 54 цього Порядку, крім документа, що посвідчує право власності на нерухоме майно до його поділу або виділу в натурі частки. Згідно із ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952) відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, мають відповідати даним реєстраційної справи, яка містить документовані записи щодо прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У разі їх невідповідності пріоритет мають дані реєстраційної справи. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Згідно із п. 29 Порядку №1141 до державного реєстру прав вносяться в тому числі, такі відомості про нерухоме майно: площа об'єкта нерухомого майна (загальна та (за наявності) житлова); опис об'єкта нерухомого майна із зазначенням об'єктів, що є приналежністю головної речі (присвоєна літера, римська або арабська цифра відповідно до технічного паспорта, загальна та (за наявності) житлова площа) (у разі коли об'єкт нерухомого майна є головною річчю); відомості про складові частини об'єкта нерухомого майна (найменування та/або присвоєна літера, загальна та (за наявності) житлова площа) (у разі коли об'єкт нерухомого майна є складною річчю). Враховуючи наведене, за відповідачами вже зареєстровані належні їм приміщення в частці 1/1 за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку із чим позивач позбавлений права на реєстрацію права власності на належні його батьку - [PERSON], а відповідно і йому як єдиному спадкоємцю права власності на нежитлові приміщення площею 156,4 кв.м., а саме: цех 3, цех 25, комора 25а, тамбур 56, які розташовані у нежитловому приміщенні №84 прибудови літ.А2-1 за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради від 27.02.2019 року №29 нежитловим приміщенням площею 156,4 кв.м., а саме: цех 3, цех 25, комора 25а, тамбур 56, які розташовані у нежитловому приміщенні №84 прибудови літ.А2-1 за адресою: [ADDRESS], як єдиному цілому в частці 1/1 надано нову адресу [ADDRESS]. Таким чином, порушені права позивача підлягають захисту шляхом визнання права власності із зазначенням присвоєних літер відповідним приміщенням/кімнатам, які із самого початку входили до права власності спадкодавця. Згідно із ст.364 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №1952 державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі- Державний реєстр прав) - це єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав. Таким чином, державна реєстрація права власності на нерухоме майно є за своєю суттю визнанням з боку держави публічно-правового інтересу у встановленні приналежності нерухомого майна конкретній особі. Державна реєстрація прав покликана служити забезпеченням стабільності обороту нерухомості, оскільки остання має не тільки майнову, а й соціальну значимість. Подібна стабільність досягається шляхом винесення операцій та інших дій з нерухомістю за рамки приватних інтересів сторін, а також створення особливої, єдиної інформаційної системи, дозволяє всім суб'єктам права отримувати виключно і єдино достовірні дані про правовий статус того чи іншого об'єкта. Фактично ж, реєстрація покликана надати відповідну силу правовстановлюючим документам і виступає формальною умовою подальшого захисту (у тому числі і судового) прав особи, що виникають з правовідносин, предметом яких є нерухоме майно. При цьому, вона ніяк не впливає на цивільно-правову рівність учасників обороту, автономію волі і свободу договору. Тобто, не надає публічно-правового характеру вказаним правовідносинам, що дозволяє зробити висновок про можливість розгляду спорів щодо державної реєстрації виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно. У даному випадку реєстраційні правовідносини спрямовані на встановлення, зміну, припинення прав на нерухоме майно і є визначеним організаційним заходом, що використовується власниками для впорядкування своїх основних відносин, предметом яких є нерухоме майно. Отже, право власності людини є загальновизнаним. Згідно з Конституцією України це право, як і інші конституційні права, є невідчужуваним, непорушним і рівним для всіх без будь-яких обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (частина 1 статті 24 Конституції України). Воно не може бути скасоване і обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина 2 статті 22, частина 1 статті 64 Основного Закону України). Чинним законодавством передбачено, що власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном на свій розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як передбачено ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в т.ч. шляхом визнання права. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).. Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Відповідно дост.316 Цивільного кодексу Україниправом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зіст.317 ЦК Українивласнику належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.1216, ст.1218, ст.1261, ст.1267, ст.1268 Цивільного кодексу України,спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно до п.23.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Вирішуючи справу, суд приймає до уваги, що позивачє єдиним спадкоємцем за законом після смерті батька, позивач фактично вступив в управління спадковим майном і своєчасно подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, інших спадкоємців, які б подали заяву про прийняття спадщини не має, а тому вважає, що позивач право звернутися до суду з вимогою про визнання права власності за ним на нерухоме майно, оскільки це зачіпає його права як спадкоємця та власника цього нерухомого майна. З огляду на зазначене, позивач, як єдиний спадкоємець першої черги після смерті [PERSON] має право успадкувати та оформити нерухоме майно, що належало за життя [PERSON], однак через наявну інформацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та відмову нотаріуса позбавлений можливості здійснити це в позасудовому порядку. Враховуючи той факт, що на теперішній час спадкоємець позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, суд вважає необхідним захистити його право та визнати за ним в судовому порядку право власності, на окремий об'єкт в цілому (частка 1/1) на нежитлові приміщення площею 156,4 кв.м., а саме: цех 3, цех 25, комора 25а, тамбур 56, які розташовані у нежитловому приміщенні №84 прибудови літ.А2-1 за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO].

Outcome: approved