Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «ТК «ФАВОРИТ-МОТОРС», згідно вимог якого просить суд стягнути з Приватного підприємства «ТК ФАВОРИСТ-МОТОРС», код ЄДРПОУ - 30979123 на користь [PERSON] 80 000, 00 грн. Мотивуючи позовні вимоги, вказує, що 18.09.2018 року між [PERSON] та ПП «ТК ФАВОРИТ-МОТОРС» було укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу загальною вартістю 155 200,00 грн., відповідно до якого сторони зобов`язалися укласти основний договір 28.09.2018 року за умови повного виконання п. 2.1 даного договору. Позивач зі своєї сторони умови попереднього договору виконав, однак 28.09.2019 основний договір між сторонами не був укладений, а відтак позивач просить повернути суму авансу за попереднім договором купівлі-продажу. Ухвалою від 28.01.2019 відкрито провадження у справі та визначено її розглядати за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. Вказаною ухвалою суду відповідачу надано право не пізніше п`ятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, у разі неподання у встановлений судом строк яких, відповідач мав право ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження лише у випадку, якщо доведення, що пропустив строк з поважних причин, проте вказаним правом відповідач не скористався та відповідно ні заперечень, ні відзиву до суду не подано. Представник позивача подав до суду клопотання, в якому просив позов задовольнити та розглянути справу без його участі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження за зареєстрованим місцем перебування та у порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався, як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення та задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 18.09.2018 року між [PERSON] та Приватним підприємством «ТК «ФАВОРИТ-МОТОРС» було укладено попередній договір № 1Д/203 купівлі-продажу транспортного засобу, а саме: автомобіля марки «Nissan», модель «Juke», 2015 року випуску, загальною вартістю 155200,00 грн. Відповідно до п.1.5 вищевказаного договору сторони зобов`язуються укласти основний договір 28.09.2018 року за умови повного виконання п. 2.1 даного договору. На виконання п.2.1 попереднього договору [PERSON] 18.09.2018 року було сплачено на рахунок ПП «ТК ФАВОРИТ-МОТОРС» грошові кошти в розмірі 80000,00 грн., що підтверджується квитанцією № ПН5540 від 18.09.2018 року. Відповідно до ч.1ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина 4 ст. 204 ЦК України встановлює, що правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Відповідно до ч.1ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно з частинами першою, третьою статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Однак, 28.09.2018 року між сторонами не було укладено основного договору та листом ПП «ТК ФАВОРИТ-МОТОРС» повідомило [PERSON] , що при проведенні тестування наявного у постачальника автомобіля, що мав бути переданий останньому за основним договором, була виявлена технічна несправність, в зв`язку з чим буде проведена технічна експертиза, яка триватиме 2-3 неділі, а усунення виявлених технічних недоліків становить близько 1-4 місяців. В зв`язку з тим, що [PERSON] не було додатково повідомлено та не направлено висновок про проведену технічну експертизу транспортного засобу, останній 26.10.2018 року на адресу відповідача направив заяву про розірвання попереднього Договору купівлі-продажу транспортного засобу № 1Д/203 від 18.09.2018 року, яку відповідачем було отримано 29.10.2018 року, згідно інформації «Укрпошти». Пунктом 2.2 Договору передбачено, що грошові кошти в розмірі 80000,00 грн. розцінюються як аванс за основним договором, а при оформленні Основного договору вартість майна, що підлягає сплаті покупцем, буде зменшена на суму за цим попереднім договором. Статтями 525 та 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Нормами статті 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Суд вважає за необхідне роз`яснити, що аванс - це спосіб платежу, це грошова сума, яку боржник передає кредитору в рахунок майбутніх платежів. На відміну від завдатку аванс не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. Боржник, який видав аванс, має право витребувати його повернення у всіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору и не несе правові наслідки у вигляді відшкодування збитків у разі невиконання прийнятих на себе зобов`язань. А сторона, яка отримала аванс, не може бути зобов`язана до його повернення у більшому розмірі і до відшкодування збитків. Також на аванс не розповсюджується забезпечувальна функція, як при завдатку чи закладі, згідно за якою, якщо сторона уклоняється від виконання договору, вона втрачає кошти. Оскільки в обумовлений сторонами строк, майбутній договір купівлі-продажу укладений не був, грошові кошти отримані на виконання умов договору про наміри укласти договір купівлі-продажу у розумінні ч.2 ст.570 ЦК України, є саме авансом. Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постановах від 25 вересня 2012 року у справі № 6-82цс13 та від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12. Як вбачається з матеріалів справи, в обумовлений строк між сторонами не було укладено договору купівлі-продажу транспортного засобу, на умовах, визначених Попереднім договором № 1/Д/203, у зв`язку з чим аванс підлягає поверненню. Так, відповідно до ч. 1ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ч. 2 даної статті положення глави 83ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. З приписів ч. 2 ст.1214 ЦК України, випливає, що норми ст.1212ЦК України повною мірою стосуються і випадків безпідставного набуття або збереження грошових коштів. Як вбачається з матеріалів справи, 26 жовтня 2018 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про розірвання Попереднього договору № 1/Д/203 від 18.08.2018 з вимогою про повернення авансу, який був сплачений на користь відповідача, що підтверджується квитанцією № ПН5540 від 18.09.2018 року, яка відповідачем було проігноровано. За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти в національній валюті в розмірі 80 000,00 грн. Згідно з нормами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. З огляду на зазначене, суд оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до п.3 ч.1ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору у сумі 800 грн. 00 коп.

Outcome: approved