Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до судового наказу Комінтернівського районного суду Одеської області від 22.12.2018р., стягуються із [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 від усіх видів доходів (заробітку), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду, тобто з 07.11.2018 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] включно. З 05.10.2013р. він знаходиться у шлюбі із [PERSON] в них є спільна малолітня донька [PERSON] , [INFO] , крім того разом із ними проживає неповнолітня донька дружини [PERSON] , [INFO] , батько якої позбавлений батьківських прав, діти перебувають на його утриманні. Тому вважає, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з нього на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] підлягає зменшенню до 1/6 частки заробітку. Відповідач [PERSON] надала письмові пояснення в яких просила відмовити у задоволенні позову, оскільки у позові [PERSON] ніяким чином не зазначає джерело та розмір своїх доходів. Аргумент відповідача про наявність в нього на утриманні ще двох дітей є безпідставним, оскільки він не є батьком дитини дружини від першого шлюбу, не є її всиновлювачем, отже дитина не перебуває на його утриманні із правової точки зору. Тобто нормами законодавства не передбачений обов`язок чоловіка утримувати дитину своєї дружини, якщо він її не всиновив. Їх син [PERSON] є дитиною з особливими потребами, оскільки є алергиком та потребує постійного лікування. Також дитина є дуже активною, спортивно розвиненою, через що потребує постійного фізичного навантаження. Тому мати постійно забезпечує відвідування спортивних секцій, додаткових занять, що потребує додаткових витрат. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Дубінкін Ю.М., підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Валіхметова О.В. просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, з підстав, викладених у письмових поясненнях. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступного. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до судового наказу Комінтернівського районного суду Одеської області від 22.12.2018р., стягуються із [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 від усіх видів доходів (заробітку), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду, тобто з 07.11.2018 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] включно. 05.10.2013р. між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Южненського міського управління юстиції в Одеській області, актовий запис №184, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Судом із наданих документів досліджено майновий стан [PERSON] , зокрема встановлено, що позивач офіційно працевлаштований у ДП «Морський торговельний порт Южний» та оглянуто його довідки про доходи, в тому числі відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів, транспортні засоби за останнім не зареєстровані, а також встановлено, що він є власником ј квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (дата прийняття рішення про державну реєстрацію 01.11.2006р.). Стаття 15 Цивільного кодексу закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст.141 СК мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платників аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 7 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Суд враховує, що дійсно при ухваленні судового наказу від 22.12.2018р. про стягнення аліментів із позивача на утримання сина [PERSON] в розмірі ј частки заробітку, в розпорядженні суду були відсутні відомості про суттєві обставини, які впливають на розмір аліментів, а саме того, що від другого шлюбу із [PERSON] в них є спільна малолітня донька [PERSON] , [INFO] . Суд наголошує на тому, що обидві дитини позивача мають рівні права на утримання з боку батька, й відповідно [PERSON] , як їх батько несе рівний перед дітьми обов`язок. Разом із тим суд надає критичну оцінку посиланням відповідача на те, що в нього на утриманні також перебуває дитина його дружини [PERSON] , 2005 р.н., оскільки у відповідача немає законодавчо визначеного обов`язку для утриманні цієї дитини, доказі того, що позивач утримує цю дитину суду не надано. При цьому суд не враховує твердженням відповідача про наявність додаткових витрат, які повязані із хворобою дитини або заняттям спортом, оскільки вказані обставини є підставою для звернення до суду із самостійним позовом і не можуть враховуватися під час вирішення питання про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд доходить висновку, що розумним і справедливим по відношенню до всіх осіб, прав яких стосується розгляд цієї справи буде задоволення позовних вимог та зменшення стягуваних аліментів на утримання [PERSON] до розміру 1/6 частини заробітку щомісячно, оскільки обидві дитини позивача мають рівні права на утримання з боку батька. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили.

Outcome: approved