Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернувся з позовом до суду посилаючись на те, що відповідач [PERSON] його колишня дружина. Вони знаходились в шлюбі з 02.08.1996 року. Шлюб було розірвано рішенням Старобільського районного суду від 27 червня 2017 року. \~ \~ \~ \~Ще до укладання шлюбу, позивачу була подарована квартира № 22 буд. 66 по кв. Ватутіна м. Старобільська. Договір дарування було укладено 03 липня 1996 року, договір було посвідчено старшим державним нотаріусом Старобільской ДНК та зареєстрована в реєстрі за № 1-1200. \~ \~ \~ \~У відповідності до ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу а також майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. \~ \~ \~ \~Таким чином, вказану квартиру вважає своєю особистою приватною власністю. \~ \~ \~ \~На цей час, в належній йому квартирі мешкає відповідачка [PERSON], яка перешкоджає йому користуватись належним позивачу майном. \~ \~ \~ \~Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На цей час, відповідачка [PERSON] не є членом родини позивача, спільного господарства вони з нею не ведуть, а тому підстав для її проживання у належному позивачу житлі немає. Згідно абз.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Постановою Верховного Суду України від 16.01.2012р. встановлено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Просив суд усунути перешкоду в користуванні ним квартири № 22 буд. 66 по кв. Ватутіна м. Старобільська Луганської області, виселивши з неї [PERSON], зобовязати [PERSON] міську раду Луганської області зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою квартири № 22 буд. 66 по кв. Ватутіна м. Старобільська Луганської області. В подальшому, позовні вимоги позивачем були доповнені вимогою про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування квартирою № 22 буд. 66 по кв. Ватутіна м. Старобільська. В судовому засіданні представники позивача [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі. В судовому засідання відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала частково та пояснила, що вона вважала припинення сімейних відносин не є підставою для позбавлення її житла і вона має право в подальшому користуватись належною колишньому чоловіку квартирою. Крім того, проживаючи одноособово в спірній квартирі, вона постійно дбала про неї, робила косметичний ремонт. Позивач сам\~пішов від\~неї з\~квартири до\~іншої жінки.\~На даний\~час їй\~нікуди виселитися,\~тому просила\~час для\~того,\~щоб знайти\~квартиру та\~зібрати речі. Відповідач [PERSON] міська рада, позов визнала, просила розглянути справу за відсутності її представника. Розглянувши позовні вимоги та заперечення на них, заслухавши усні пояснення по справі та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. 03 липня 1996 року було укладено договір дарування квартири № 22 буд. 66 по кв. Ватутіна м. Старобільська, договір було посвідчено старшим державним нотаріусом Старобільской ДНК та зареєстрована в реєстрі за № 1-1200. Згідно договору позивач набув у особисту власність вказану квартиру, інших власників або обтяжень, договір не містить. 02 серпня1996 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] Таким чином, суд вважає доведеним той факт, що квартира № 22 буд. 66 по кв. Ватутіна м. Старобільська, була придбана до шлюбу з відповідачкою [PERSON] Згідно ст. 24 КпШС УРСР, який діяв на час укладення шлюбу, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Аналогічну норму містить ст. 57 СК України, згідно якої, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу а також майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. У відповідності до вказаних норм законодавства, суд приходить до висновку, що квартира № 22 буд. 66 по кв. Ватутіна м. Старобільська є особистою приватною власністю позивача [PERSON] Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано рішенням Старобільського районного суду від 27 червня 2017 року. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Сторони під час розірвання шлюбу та подалі разом не мешкають, спільного господарства не ведуть, а тому суд вважає встановленим той факт, що [PERSON] не є членом сімї [PERSON] При розгляді вказаної справи суд користується правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-709цс16, якою встановлено наступне. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що відповідають діючому законодавству. Що стосується заперечень відповідача про надбання нею права користування житлом, то суд не може прийняти вказані заперечення як підставу для відмови в задоволенні позову з огляду на наступне. У відповідності до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Діючим законодавством не передбачено набуття права користування житловим приміщенням у звязку з проведенням у ньому косметичного ремонту. Представники позивача по справі не заперечували факт проведення відповідачем [PERSON] косметичного ремонту у спірній квартирі, встановлення нових дверей та вікон, а тому суд, у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, вважає ці обставини такими, що не підлягають доказуванню шляхом опитуванню свідками. На підставі викладеного та

Outcome: approved