Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області про скасування арешту. В позові вказав, що в 2011 році вона мала заборгованість перед Лубенським центром зайнятості в сумі близько 900 грн. і державною виконавчою службою було відкрито виконавче провадження по стягненню даної заборгованості. Крім того, як виявилось, в межах даного виконавчого провадження державним виконавцем Дмитренко І.В. на все належне їй нерухоме майно 09.06.2011 року був накладений арешт. В 2013 році вона повністю погасила заборгованість і державною виконавчою службою виконавче провадження щодо стягнення з неї коштів було закрито. Нещодавно вона успадкувала нерухоме майно відповідно до заповіту. При реєстрації цього майна нотаріус її повідомила про те, що з 2011 року на все належне їй нерухоме майно державним виконавцем було накладено арешт, який до цього часу не скасований. 28.03.2017 року вона звернулась з письмовою заявою до Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області, в якій прохала скасувати арешт, накладений на її майно, але отримала відповідь в якій було зазначено, що відповідно до обліково-реєстраційної документації, даних автоматизованої системи виконавчого провадження та Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, станом на 28.03.2017 року у Лубенському МР відділі ДВС ГТУЮ у Полтавській області відкриті виконавчі провадження, де боржником є [PERSON] на примусовому виконанні не перебувають. Виконавчі дії, в тому числі і звільнення майна боржника з-під арешту, проводяться по відкритому виконавчому провадженню. А тому у Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області відсутня як технічна так і практична можливість звільнити з-під арешту належне їй майно. Прохала суд зняти обтяження(арешт) з належного їй нерухомого майна, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося на яке 09.06.2011 року було накладено арешт Відділом державної виконавчої служби Лубенського МРУЮ, державним виконавцем Дмитренко І.В. на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження №25076902 від 09.06.2011 року. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні на задоволенні позову наполягала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча відповідно до ст.ст. 75-78 Цивільного процесуального кодексу України, був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини своєї неявки у судове засідання не повідомив, клопотання від відповідача про розгляд справи без участі його представника до суду не надходило. На підставі статті 169 Цивільного процесуального кодексу України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів. Відповідно до статті 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлень про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши представника позивача, зясувавши обставини справи, дослідивши матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяження було накладено арешт на нерухоме майно, яке належить [PERSON], де б воно не знаходилося та з чого б не складалося, відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №25076902 від 09.06.2011 року, винесеної державним виконавцем І.В.Дмитренко.(а.с.8,9). З інформації, наданої Лубенським міськрайонним ВДВС ГТУЮ у Полтавській області вбачається, що згідно даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень станом на 28.03.2017 року у Лубенському МР відділі ДВС ГТУЮ у Полтавській області відкриті виконавчі провадження, де боржником є [PERSON] на примусовому виконанні не перебувають. Відповідно до вимог чинного законодавства арешт з майна може зніматися виключно в межах відкритого виконавчого провадження. А тому, станом на 28.03.2017 року можливість звільнити з-під арешту майно, належне [PERSON] у відділу відсутня (а.с.10). Виходячи з вищевикладеного, враховуючи те, що позивач [PERSON] позбавлена можливості розпорядитися належним їй майном, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У відповідності до ч.5 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, суд вважає позов про скасування обтяження у виді арешту нерухомого майна є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved