Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк», про захист прав споживачів, стягнення сум вкладів, процентів за користування вкладами, трьох процентів річних від прострочених сум обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між позивачем та відповідачем було укладено наступні договори банківського вкладу: договір № SAMDN80000735196605 від 16 травня 2013 року на оформлення вкладу «Стандарт» на суму 31 000,00 доларів США з процентною ставкою 8,5 % річних, строком по 16 листопада 2013 року включно; договір № SAMDN80000735805352 від 10 червня 2013 року на оформлення вкладу «Стандарт» на суму 22 300,00 доларів США з процентною ставкою 8,5 % річних, строком по 10 грудня 2013 року включно; договір № SAMDN80000736952877 від 05 серпня 2013 року на оформлення вкладу «Стандарт» на суму 35 765,00 доларів США з процентною ставкою 6,5 % річних, строком по 05 листопада 2013 року включно; договір № SAMDNWFD0070073183400 від 07 лютого 2014 року на оформлення вкладу «Депозит плюс» на суму 25 400,00 доларів США з процентною ставкою 7,5 % річних, з урахуванням змін та доповнень, строком по 07 березня 2014 року включно; Договір № SAMDNWFD0070080484100 від 20 лютого 2014 року на оформлення вкладу «Депозит плюс» на суму 78 474,86 доларів США з процентною ставкою 7,5 % річних, з урахуванням змін та доповнень; договір № SAMDNWFD0070081063600 від 21 лютого 2014 року на оформлення вкладу «Стандарт» на суму 30 455,93 доларів США з процентною ставкою 7 % річних, строком по 21 березня 2014 року включно; договір № SAMDNWFD0070081070700 від 21 лютого 2014 року на оформлення вкладу «Стандарт» на суму 28 377,75 доларів США з процентною ставкою 7 % річних, строком по 21 березня 2014 року включно. За мовчазною згодою сторін, строк вкладів за вказаними договорами, у відповідності до їх умов, неодноразово продовжувався. У подальшому позивач вирішив розірвати укладені з відповідачем договори вкладу та направив 01 жовтня 2017 року на адресу відповідача заяву про їх розірвання через два дні з моменту її отримання відповідачем, як це передбачено договорами, яку відповідач отримав 04 жовтня 2017 року. Однак, у зв`язку з тим, що відповідач після розірвання договорів не виконав своїх обов`язків з повернення коштів та процентів за їх користування, позивач звернувся до суду з даним позовом. 06 серпня 2018 року позивачем було подано заяву про збільшення та уточнення позовних вимог, яку прийнято судом, та посилаючись на те, що [PERSON] отримано від банку довідки, які підтверджують укладення також договорів банківського рахунку між позивачем та відповідачем та про зберігання на рахунках позивача коштів на підставі даних договорів, письмові докази чого у позивача були відсутні на момент звернення з позовною заявою. Після отримання вказаних довідок позивач звернувся до відповідача з заявою про розірвання договорів банківського рахунку та договорів банківського вкладу та з вимогою про повернення коштів. Однак грошові кошти позивачу повернуті не були. Крім того, позивач збільшив позовні вимоги в частині суми трьох процентів річних від прострочених сум та просив стягнути їх за період з 07 жовтня 2017 року по 31 липня 2018 року. Також, у зв`язку зі зміною організаційно-правової форми відповідача, позивач уточнив його найменування: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». 04 червня 2018 року представник позивача подав клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів. Таким чином, з урахуванням збільшення та уточнення позовних вимог позивач просив стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на свою користь: - грошові кошти за укладеними договорами вкладу: №SAMDN80000735196605 від 16 травня 2013 року; № SAMDN80000735805352 від 10 червня 2013 року; № SAMDN80000736952877 від 05 серпня 2013 року; № SAMDNWFD0070073183400 від 07 лютого 2014 року; № SAMDNWFD0070080484100 від 20 лютого 2014 року; № SAMDNWFD0070081063600 від 21 лютого 2014 року; №SAMDNWFD0070081070700 від 21 лютого 2014 року у загальному розмірі 251 773,54 дол. США; - проценти за користування вкладами за укладеними договорами вкладу: №SAMDN80000735196605 від 16 травня 2013 року; № SAMDN80000735805352 від 10 червня 2013 року; № SAMDN80000736952877 від 05 серпня 2013 року; № SAMDNWFD0070073183400 від 07 лютого 2014 року; № SAMDNWFD0070080484100 від 20 лютого 2014 року; № SAMDNWFD0070081063600 від 21 лютого 2014 року; №SAMDNWFD0070081070700 від 21 лютого 2014 року у загальному розмірі 66 813,39 дол. США; - три відсотки річних за користування коштами за договорами банківських вкладів в період з 07 жовтня 2017 року по 31 липня 2018 року у розмірі 6166,73 дол. США у гривні відповідно до курсу дол. США, встановленого Національним банком України станом на дату ухвалення судового рішення; - 15915,92 дол. США за договором банківського рахунку, на підставі якого видано депозитну карту з номером [NUMBER]; - 1299,71 грн. за договором банківського вкладу «Приват-вклад», на підставі якого відкрито рахунок № [NUMBER] ; - 111,48 дол. СШАза договором банківського вкладу «Приват-вклад», на підставі якого відкрито рахунок № [NUMBER] ; - 21,21 грн.за договором банківського рахунку, на підставі якого відкрито рахунок № [NUMBER] ; Згідно поданого до суду відзиву відповідачем зазначено, що у нього відсутній доступ до первинних документів клієнтів Кримського РУ ПАТ КБ ПРИВАТБАНК, а тому вказана обставина виключає можливість підтвердження або спростування існування правовідносин між позивачем та відповідачем. Крім того, представник відповідача посилався на ту обставину, що відповідно до законодавства РФ, АНО «ФЗВ» взяв на себе зобов`язання здійснювати компенсаційні виплати, у тому числі клієнтам філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», поза волею відповідача, і ні відповідач, ні суд не можуть пересвідчитись в тому, що вимоги позивача щодо повернення належних йому коштів, за депозитними договорами, відкритими у кримських філіях ПАТ КБ «Приватбанк», не були задоволені відповідними органами Російської Федерації на тимчасово окупованій території. Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи по суті сторони в судове засідання не з`явились, що у відповідності до ст. 223 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами та ухвалити рішення, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що між позивачем і відповідачем було укладено наступні договори: - № SAMDN80000735196605 від 16 травня 2013 року на оформлення вкладу «Стандарт» на суму 31 000,00 доларів США з процентною ставкою 8,5 % річних, строком по 16 листопада 2013 року включно, на підставі якого позивачем передано відповідачу 31 000,00 доларів США; - № SAMDN80000735805352 від 10 червня 2013 року на оформлення вкладу «Стандарт» на суму 22 300,00 доларів США з процентною ставкою 8,5 % річних, строком по 10 грудня 2013 року включно, на підставі якого позивачем передано відповідачу 22 300,00 доларів США; - № SAMDN80000736952877 від 05 серпня 2013 року на оформлення вкладу «Стандарт» на суму 35 765,00 доларів США з процентною ставкою 6,5 % річних, строком по 05 листопада 2013 року включно, на підставі якого позивачем передано відповідачу 35 765,00 доларів США; - № SAMDNWFD0070073183400 від 07 лютого 2014 року на оформлення вкладу «Депозит плюс» на суму 25 400,00 доларів США з процентною ставкою 6,5 % річних, строком по 07 березня 2014 року включно, на підставі якого позивачем передано відповідачу 25 400,00 доларів США; - № SAMDNWFD0070080484100 від 20 лютого 2014 року на оформлення вкладу «Депозит плюс» на суму 78 474,86 доларів США з процентною ставкою 6,5 % річних, строком по 20 березня 2014 року включно, на підставі якого позивачем передано відповідачу 78 474,86 доларів США; - № SAMDNWFD0070081063600 від 21 лютого 2014 року на оформлення вкладу «Стандарт» на суму 30 455,93 доларів США з процентною ставкою 7 % річних, строком по 21 березня 2014 року включно, на підставі якого позивачем передано відповідачу 30 455,93 доларів США; - № SAMDNWFD0070081070700 від 21 лютого 2014 року на оформлення вкладу «Стандарт» на суму 28 377,75 доларів США з процентною ставкою 7 % річних, строком по 21 березня 2014 року включно, на підставі якого позивачем передано відповідачу 28 377,75 доларів США. 07 лютого 2014 року між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду б/н, якою процентну ставку за договором № SAMDNWFD0070073183400 від 07 лютого 2014 року підвищено на 1 %, а тому загальну процентну ставку за цим договором встановлено на рівні 7,5 % річних. А додатковою угодою б/н від 20 лютого 2014 року процентну ставку за договором № SAMDNWFD0070080484100 від 20 лютого 2014 року підвищено на 1 %, а тому загальну процентну ставку за цим договором також встановлено на рівні 7,5 % річних. У відповідності до умов вказаних договорів вони неодноразово автоматично продовжувалися на такий самий строк, оскільки по закінченню строку кожного вкладу позивач не заявляв банку про свій намір повернути кошти. 01 жовтня 2017 року позивач направив на адресу відповідача заяву про розірвання всіх вказаних договорів вкладу та повернення коштів, яку відповідач отримав 04 жовтня 2017 року. Крім того, між позивачем та відповідачем укладено: - договір банківського рахунку, на підставі якого позивачу видано депозитну карту з номером [NUMBER] на яку позивач вніс 15915,92 доларів США; - договір банківського вкладу «Приват-вклад», на підставі якого позивачу відкрито рахунок № [NUMBER] , на який позивачем внесено 1299,71 гривень; - договір банківського вкладу «Приват-вклад», на підставі якого позивачу відкрито рахунок № [NUMBER] , на який позивачем внесено 111,48 доларів США; - договір банківського рахунку, на підставі якого позивачу відкрито рахунок № [NUMBER] , на який позивачем внесено 21,21 гривень. 11 липня 2018 року позивач направив на адресу відповідача також заяву про розірвання вказаних чотирьох договорів, та з вимогою повернути кошти за всіма договорами, яку відповідач також отримав. Спір в добровільному порядку не вирішено і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд приходить до переконання, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. За ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що передбачено ст. 629 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту), одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, відповідно до ч. 3 ст. 1058 ЦК України, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу). Договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час, що передбачає ч. 1 ст. 1075 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами № 516 передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифікату; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Відповідно до п. 1.8 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів № 492, банки відкривають своїм клієнтам поточні рахунки за договором банківського рахунка. Цим же пунктом Інструкції встановлено, що до поточних рахунків також належать карткові рахунки, що відкриваються для обліку операцій за платіжними картками відповідно до вимог цієї Інструкції. Договір банківського рахунка та договір банківського вкладу укладаються в письмовій формі (паперовій або електронній). Електронна форма договору має містити електронний підпис/електронний цифровий підпис клієнта (представника клієнта) та уповноваженої особи банку відповідно до вимог, установлених нормативно-правовим актом Національного банку з питань застосування електронного підпису в банківській системі України. Договір банківського рахунка та договір банківського вкладу можуть укладатися шляхом приєднання клієнта до публічної пропозиції укладення договору (оферта), який розміщений у загальнодоступному для клієнта місці в банку та на його офіційному сайті в мережі Інтернет. (пункт 1.9 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів № 492). Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні № 174 передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про знесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп, а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Операції за рахунками здійснюються з урахуванням особливостей, визначених Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів № 492, Положенням про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 19 квітня 2005 року № 137 (із змінами), та відповідними нормативно-правовими актами Національного банку України. Відповідно до положень ст. 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, п. 2.9 гл. 2 р. IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифікату чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що укладання договору банківського рахунка під час відкриття банком карткового рахунка клієнту є обов`язковим, а надання володільцем такого рахунка виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунках за операціями є доказом укладення такого договору. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14 та в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 591/678/16-ц. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц, провадження № 14-90цс19, прийшла до висновку, що суди мають у порядку, передбаченому процесуальним законом, перевіряти доводи сторін і досліджувати докази стосовно додержання письмової форми договорів банківського вкладу, враховуючи, що недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження своїх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. За ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. На підтвердження укладення між позивачем та відповідачем договорів вкладу: № SAMDN80000735196605 від 16 травня 2013 року; № SAMDN80000735805352 від 10 червня 2013 року; № SAMDN80000736952877 від 05 серпня 2013 року; № SAMDNWFD0070073183400 від 07 лютого 2014 року; № SAMDNWFD0070080484100 від 20 лютого 2014 року; № SAMDNWFD0070081063600 від 21 лютого 2014 року; № SAMDNWFD0070081070700 від 21 лютого 2014 року позивач надав копії вказаних договорів та квитанцій про внесення коштів, а також оригінали даних договорів та квитанцій, які суд оглянув у судовому засіданні. Крім того, як докази на підтвердження укладення вказаних договорів та залишків коштів на рахунках представник позивача подав копії інформаційних довідок ПАТ КБ «Приватбанк»: від 03 травня 2018 року № 89LFMNV7RBROBL08 про залишки коштів на рахунках позивача станом на 31 грудня 2013 року; від 03 травня 2018 року № MURSV73V2P1FQ6IP про залишки коштів на рахунках позивача станом на 31 грудня 2014 року; від 03 травня 2018 року № MRE21DDVGCIN3RFG про залишки коштів на рахунках позивача станом на 31 грудня 2015 року; від 03 травня 2018 року № BGKIORSQ0R9R88SP про залишки коштів на рахунках позивача станом на 31 грудня 2016 року, на яких міститься підпис уповноваженої особи банку та відбиток печатки відповідача, оригінали яких оглянуті судом у судовому засіданні. Вказані інформаційні довідки є також доказом укладення між позивачем та відповідачем: договору банківського рахунку, на підставі якого позивачу видано депозитну карту з № [NUMBER] та внесення позивачем на картковий рахунок 15915,92 дол. США; договору банківського вкладу «Приват-вклад», на підставі якого позивачу відкрито рахунок № [NUMBER] , та внесення позивачем на вказаний рахунок 1299,71 грн.; договору банківського вкладу «Приват-вклад», на підставі якого позивачу відкрито рахунок № [NUMBER] , та внесення позивачем на вказаний рахунок 111,48 дол. США; договору банківського рахунку, на підставі якого позивачу відкрито рахунок № [NUMBER] , та внесення позивачем на вказаний рахунок 21,21 грн. Відповідно до ч. ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, оглянувши оригінали вказаних документів в судовому засіданні та оцінивши їх окремо та в сукупності, суд не має сумніву в їх належності, допустимості та такими, що є достатніми доказами укладення між позивачем та відповідачем договорів за якими позивач просить суд стягнути на його користь кошти. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, відповідно до ч. 3 ст. 1058 ЦК України, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу). Договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час (ч. 1 ст. 1075 ЦК України). Умовами договорів №SAMDN80000735196605 від 16 травня 2013 року; № SAMDN80000735805352 від 10 червня 2013 року; № SAMDN80000736952877 від 05 серпня 2013 року; № SAMDNWFD0070073183400 від 07 лютого 2014 року; № SAMDNWFD0070080484100 від 20 лютого 2014 року; № SAMDNWFD0070081063600 від 21 лютого 2014 року; №SAMDNWFD0070081070700 від 21 лютого 2014 року передбачено, що вони можуть бути достроково розірвані за умови повідомлення про це однією з його сторін іншої за 2 (два) банківських дні до розірвання договору. Вбачається, що позивач 01 жовтня 2017 року направив на адресу відповідача заяву про розірвання договорів вкладу: №SAMDN80000735196605 від 16 травня 2013 року; № SAMDN80000735805352 від 10 червня 2013 року; № SAMDN80000736952877 від 05 серпня 2013 року; № SAMDNWFD0070073183400 від 07 лютого 2014 року; № SAMDNWFD0070080484100 від 20 лютого 2014 року; № SAMDNWFD0070081063600 від 21 лютого 2014 року; №SAMDNWFD0070081070700 від 21 лютого 2014 року, та просив повернути вкладені кошти. Вказану заяву відповідач отримав 04 жовтня 2017 року, докази чого містяться в матеріалах справи. Отже починаючи з 07 жовтня 2017 року укладені договори вкладу є розірваними і відповідач зобов`язаний був повернути позивачу суми вкладів та проценти за їх користування. Таким чином заперечення відповідача з посиланням на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог, є безпідставними. Крім того, заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що відповідно до законодавства РФ, АНО «ФЗВ» взяв на себе зобов`язання здійснювати компенсаційні виплати, у тому числі клієнтам філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», поза волею відповідача, і ні відповідач, ні суд не можуть пересвідчитись в тому, що вимоги позивача щодо повернення належних йому коштів, за депозитними договорами, відкритими у кримських філіях ПАТ КБ «Приватбанк», не були задоволені відповідними органами Російської Федерації на тимчасово окупованій території. Однак, судом вказані доводи банку не можуть бути прийняті, оскільки договір банківського вкладу про розміщення грошових коштів на депозитному рахунку був укладений з ПАТ КБ «Приватбанк», як юридичною особою. Тобто, надання послуг з розміщення вкладу (депозиту) здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте, якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю), то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця. Таким чином, оскільки стороною укладеного з позивачкою вкладу є ПАТ КБ «ПриватБанк», то згідно чинного законодавства, яке регулює цей вид правовідносин, зобов`язання за договорам має виконувати саме ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа, а не його Кримська філія. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов`язків по укладених і дійсних договорів. Жодних доказів того, що боржник у зобов`язаннях за договорами укладеними між позивачем та відповідачем був замінений іншою особою, відповідач не надав. Таким чином, вимоги про стягнення грошових коштів за укладеними договорами вкладу у загальному розмірі 251 773,54 дол. США, а також 15915,92 дол. США за договором банківського рахунку, на підставі якого видано депозитну карту з № [NUMBER]; 1299,71 грн. за договором банківського вкладу «Приват-вклад», на підставі якого відкрито рахунок № [NUMBER] ; 111,48 дол. США за договором банківського вкладу «Приват-вклад», на підставі якого відкрито рахунок № [NUMBER] ; 21,21 грн. за договором банківського рахунку, на підставі якого відкрито рахунок № 26204600802612 підлягають задоволенню. Стосовно вимоги про стягнення процентів за користування вкладами за договорами вкладу: №SAMDN80000735196605 від 16 травня 2013 року; № SAMDN80000735805352 від 10 червня 2013 року; № SAMDN80000736952877 від 05 серпня 2013 року; № SAMDNWFD0070073183400 від 07 лютого 2014 року; № SAMDNWFD0070080484100 від 20 лютого 2014 року; № SAMDNWFD0070081063600 від 21 лютого 2014 року; №SAMDNWFD0070081070700 від 21 лютого 2014 року у загальному розмірі 66 813,39 дол. США, то вказані вимоги також підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За положеннями ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, що встановлено ст. 525 ЦК України. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Розмір процентів за користування вкладами за укладеними договорами вкладу: №SAMDN80000735196605 від 16 травня 2013 року; № SAMDN80000735805352 від 10 червня 2013 року; № SAMDN80000736952877 від 05 серпня 2013 року; № SAMDNWFD0070073183400 від 07 лютого 2014 року; № SAMDNWFD0070080484100 від 20 лютого 2014 року; № SAMDNWFD0070081063600 від 21 лютого 2014 року; №SAMDNWFD0070081070700 від 21 лютого 2014 року, які просить стягнути на його користь позивач, становлять у загальному розмірі 66 813,39 дол. США. Детальний розрахунок процентів, які просить стягнути позивач, доданий ним до позовної заяви та міститься в матеріалах справи. Суд погоджується з розрахунком наведеним позивачем та вважає його обґрунтованим. Відповідач у своєму відзиві не висловив жодних заперечень щодо розміру процентів, які просить стягнути позивач. Отже, вимога позивача про стягнення процентів за користування вкладами за укладеними договорами вкладу у загальному розмірі 66 813,39 доларів США також підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим, ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Є обґрунтованою та підлягає задоволенню також і вимога позивача про стягнення на його користь трьох процентів річних за користування коштами за договорами банківських вкладів в період з 07 жовтня 2017 року по 31 липня 2018 року. У ч. 2 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що позивач просить стягнути на його користь три проценти річних тільки від суми боргу за вказаними договорами вкладу, сума з якої мають рахуватись три проценти річних становить 251 773,54 дол. США. Таким чином, суд погоджується з розрахунком трьох процентів річних, що наведений позивачем у заяві про збільшення та уточнення позовних вимог, зокрема : 251773,53 (сума боргу) х 0,03 (3%) ? 356 (кількість днів у році) х 298 (кількість днів прострочення = 6166,73 дол. США. Отже позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних у розмірі 6166,73 дол. США у гривні відповідно до курсу дол. США, встановленого Національним банком України станом на дату ухвалення судового рішення є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 9 605 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved