Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею у порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право на земельну частку (пай) розміром 3,8 в умовних кадастрових гектарах, посилаючись на те, що спадкодавець у 1997 році разом з братом набули право власності на частину спадкового майна після смерті матері [PERSON] , - а саме по Ѕ частині на житловий будинок, вклади та інше майно, тобто прийняли спадщину після смерті матері. Спадщина на спірну земельну ділянку після смерті [PERSON] прийнята ними не була через втрату оригіналу правовставновлювального документу, та тим, що у 1999 році [PERSON] , а у 2000 році і [PERSON] померли. Дружина [PERSON] , вона ж третя особа, відмовилася від прийняття спадщини після смерті чоловіка, в тому числі і щодо земельної ділянки належної свекрусі [PERSON] , на яку ним не було отримано документу про право власності на своє ім`я. А вона, позивач по справі, звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після чоловіка [PERSON] , в тому числі на спірну земельну ділянку належну свекрусі, так як вважає, що до нього як до спадкоємця останньої, який прийняв спадщину на частину спадкового майна, перейшло і право власності на спірну земельну ділянку. Однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку у зв`язку з відсутню документів, які б посвідчували право спадкодавця на вказану земельну частку (пай), а саме оригіналу вищезазначеного сертифікату, який вона не має можливості надати через його втрату. Отримати дублікат вказаного сертифікату через відділ Головного управління Держгеокадастру також не виявляється можливим. З цих підстав, позивач не може захистити свої невизнані права, в іншому порядку крім судового, тому просить позов задовольнити. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання 11.05.2021р. не з`явилися, представник звернувся до суду з заявою (вх. № 114 від 14.01.2021р.), в якій просить провести розгляд справи по суті в їх відсутність. Пославшись в ній, що позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задовольнити. Крім цього, просять судовий збір сплачений при пред`явлені позову покласти на позивача. У судове засідання 11.05.2021р., представник відповідача - Врадіївської селищної ради Миколаївської області Москаленко М.Л., не з`явився, звернувся до суду з заявою (вх. № 103 від 14.01.2021р.), в якій просить розглянути справу по суті у відсутність представника селищної ради, з позовними вимогами ознайомлені та визнають їх повністю. Залучена до участі у справі ухвалою суду від 23.04.2021р. третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи (судова повістка про виклик направлена рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 5630100400636 на 11.05.2021р., яке вручене адресату)на розгляд справи не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи в її відсутність чи про його відкладення, не надала. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, з огляду на що, суд визнав за можливе розглянути справу у відсутність третьої особи [PERSON] , належним чином повідомленої про дату, час та місце судового засідання. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, з урахуванням неявки в судове засідання всіх учасників справи, суд прийняв рішення про розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, враховуючи те, що визнання відповідачем по справі пред`явленного до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а у судовому засіданні, у відповідності до вимог ст. 209 ЦПК України, виконано завдання розгляду справи по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи та прийняти рішення за результатами проведення розгляду справи по суті на підставі наявних у справі матеріалів. Судом встановлені факти: - [PERSON] є власником земельної частки (паю) розміром 3,8 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка перебуває у землях колективної власності КСП «Україна» та знаходиться в межах Врадіївської селищної ради Миколаївської області, посвідченої сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії МК № 0068209, виданого 03 жовтня 1996 року на підставі розпорядження Врадіївської райдержадміністрації № 269-Р від 27.08.1996 року, та зареєстрованого 10 жовтня 1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 209 (копія сертифікату на право на земельну частку (пай) серії МК № 0068209, виданого 03 жовтня 1996 року, довідки відділу у Врадіївському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області № 394/111-1- від 17.10.2019р., № 1283/411-20 від 16.09.2020р.); - [INFO] померла [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 24.02.1997р. відділом реєстрації актів громадянського стану Врадіївського району Миколаївської області); - після смерті [PERSON] відкрито 18.08.1997 року спадкову справу № 81/97, заяви про прийняття спадщини за законом подали сини спадкодавці - [PERSON] та [PERSON] , заяви зареєстровані в книгу обліку і реєстрації спадкових справ за № 108 від 18.08.1997 року, яким видані Врадіївською державною нотаріальною конторою свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстровані в реєстрі за № 909 від 21.08.1997 року, № 964 від 02.09.1997 року (спадкова справа № 81/97, заведена 18.08.1997 року після померлої [PERSON] , Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 58107696 від 29.10.2019 року); - 19.04.2000 року син спадкодавці [PERSON] - [PERSON] , він же чоловік позивача [PERSON] , помер (свідоцтво про народження [NUMBER] , свідоцтво про одруження серії [NUMBER] , видане 03.01.1964 року, свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 19.04.2000р. відділом реєстрації актів громадянського стану Врадіївського району Миколаївської області); - після смерті [PERSON] відкрито 01.11.2000 року спадкову справу № 525, заяву про прийняття спадщини за законом подала дружина спадкодавці, вона ж позивач по справі - [PERSON] , заяву зареєстровано в книгу обліку і реєстрації спадкових справ за № 579 від 01.11.2000 року, якій видані Голованівською державною нотаріальною конторою свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстровані в реєстрі за № 2618 від 03.11.2000року, № 3039 від 21.12.2000 року, № 2672 від 16.10.2002 року (спадкова справа № 525, заведена 01.11.2000 року після померлого [PERSON] ); - третя особа по справі - [PERSON] є дружиною померлого [INFO] [PERSON] , якою подано 05.10.2000 року до Врадіївської державної нотаріальної контори заяву, зареєстровану в реєстрі за № 1930, що останній відомо про відкриття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Встановлений законом шестимісячний термін для прийняття спадщини нею пропущено свідомо та звертатись в суд за підтвердженням факту прийняття спадщини не буде та на спадщину після померлої [PERSON] , не претендує (заява [PERSON] , зареєстрована в реєстрі за № 1930 від 05.10.2000 року); - 01.10.2019 року державним нотаріусом Поплужною К.А. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), на підставі п. 4.1, п. 4.15 гл. 10 р. 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, - не подання правовстановлюючих документів (постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.05.2020 року); - оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) серії МК № 0068209, виданий на ім`я [PERSON] 03 жовтня 1996 року на підставі розпорядження Врадіївської райдержадміністрації № 269-Р від 27.08.1996 року та зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 209 - втрачений, про що розміщено оголошення в пресі. За даними відділу держгеокадастру - сертифікат виготовлявся в одному примірнику, який видавався власнику особисто, архівний примірник відсутній і надати його неможливо (оголошення в газеті «Вісник Врадіївщини № 71 (10025) від 07.09.2019 року, довідки відділу у Врадіївському районі Головного управління Дергеокадастру у Миколаївській області № 394/111-1- від 17.10.2019р., № 1283/411-20 від 16.09.2020р.). Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини з приводу визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом. При прийнятті рішення, суд керується: У відповідності до вимог ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції від 18.07.1963р.), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК України (в редакції від 18.07.1963 р.), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Згідно п. 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, правила книги шостої Цивільного Кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. У відповідності до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В той же час, за загальним правилом, у разі втрати або зіпсування документа лише суб`єкт, що видавав такий документ, може видати його дублікат. Відповідно до чинної на час видачі державного акту - інструкції «Про порядок складання, видачі … державних акті на право приватної власності на землю…» від 04.05.1999 № 43 відділ держкомзему міг видавати дублікат зазначеного документу лише власникам або уповноваженій ним особі за довіреністю, а тому, отримати дублікат на померлу людину неможливо. За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Дослідивши наявні по справі докази, суд, вважає доведеним, що мати спадкодавця [PERSON] набула право власності на спірну земельну ділянку, яка перебуває у землях колективної власності КСП «Україна», та що [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , шляхом подання до державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину на частину спадкового майна, за життя не встиг отримати документ на спірну земельну ділянку на своє ім`я, а у 2000 році помер, та що позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги після його смерті (дружина), та не може в іншому порядку крім, судового, захистити своє порушене право на спірну земельну ділянку, а тому з врахуванням того, що відповідач та третя особа, не заперечують проти визнання за позивачем права власності на вказану земельну ділянку, вважає позов - обґрунтованим та підлягаючим задоволенню. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, думку позивача та її представника судові витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачем.

Outcome: approved