Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування вимог вказує, що він є власником квартири [ADDRESS] відповідно до договору дарування від 04.09.2000 року, що був посвідчений приватним нотаріусом Старосинявського районного нотаріального округу Кульгук Л.Д., право власності на яку зареєстроване в Хмельницькому БТІ. У цій же квартирі зареєстрований його брат - відповідач [PERSON] , однак він більше 10 років квартирі не проживає, у 2008 році він отримав громадянство Російської Федерації, де і проживає до тепер в м. Москва. Відповідач не сплачує комунальні платежі, в утримані житла участі не бере, його особистих речей в квартирі немає. На підставі наведеного, просить [PERSON] визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Представник позивача [PERSON] адвокат - Куцоконь В.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав п повному обсязі та просилв позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак направив до суду заяву, в якій не заперечував проти задоволення заявлених вимог та просив позов задовольнити, підтвердив факт не проживання у зазначеній квартирі більше 10 років, просив розглянути справу без його участі, так як постійно проживає за кордоном, а саме в м. Москва РФ. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши учасників справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , про що свідчить договір дарування квартири [ADDRESS] , від 04 вересня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Старосинявського районного нотаріального округу Кульгук Л.Д., та зареєстрованого в реєстрі за №689. Згідно повідомлення БТІ № 719725 від 21 листопада 2019 року, [PERSON] на підставі дарування від 04.09.2000 року, належить квартира [ADDRESS] . Як вбачається з листа відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб виконкому Старосинявської селищної ради № 648 від 09 грудня 2019 року, позивачу повідомлено, що зняття з реєстрації [PERSON] можливе лише за рішенням суду або за його самостійного зняття з реєстрації. Актом встановлення факту відсутності особи за місцем проживання від 16.01.2020 року, складеним за участі сусідів [PERSON] , [PERSON] встановлено, що дійсно за адресою [ADDRESS] , зареєстрований, але не проживає [PERSON] , [INFO] , проживає в Росії в м. Москва. Факт не проживання та відсутності відповідача в квартирі [ADDRESS] підтверджено показами свідків, допитаних в судовому засіданні. Зокрема, свідок [PERSON] , який є тестем позивача, підтвердив факт не проживання відповідача [PERSON] за вище вказаною адресою та вказав, що він поїхав до Росії та залишився там проживати в Україну не повертався близько десяти років, перешкод у користуванні даною квартирою йому ніхто не чинить. Свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивача, факт не проживання [PERSON] довгий період за адресою місця його реєстрації також підтвердила, вказала, що останній раз він приїхав на похорон батька [PERSON] , який помер в 2007 році, після того жодного разу не приїхав. Отже, в ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач [PERSON] , будучи зареєстрованим в спірній квартирі, не проживає у ній без поважних на те причин більше десяти років, також встановлено, що відповідач залишив спірне помешкання добровільно та перешкод у користуванні житлом за місцем реєстрації йому ніхто не чинив. Відповідно до вимог ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із вимогами ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. При цьому відповідно до положень ст.391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з вимогами ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позов підлягає до задоволення шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. На підставі наведеного,

Outcome: approved