Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення коштів за договором позики з [PERSON], посилаючись на те, що 01.09.2015 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого останній отримав грошові кошти у розмірі 15000,00 гривень. Відповідно до умов договору, строк повернення грошових коштів без нарахування процентів був визначений 01.03.2016 року. Однак, на момент подачі позовної заяви до суду, сума позики відповідачем не повернута. На підтвердження отримання грошових коштів між позивачем та відповідачем 01.09.2015 року було складено розписку про отримання готівкою грошових коштів за договором позики в розмірі 15000,00 гривень. Оскільки на сьогоднішній день договір позики є чинним, його умови є обовязковими для виконання сторонами. У звязку із вищезазначеним, позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 15000,00 гривень та 2100,00 гривень пені за невиконання у строк умов договору відповідачем, що разом складає 17100,00 гривень. Також позивач просить суд стягнути з відповідача сплачену суму судового збору в розмірі 551,20 гривень. Незважаючи на вимогу ухвали суду зявитись в судове засідання для надання особистих пояснень, позивач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю. Представник позивача, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилась, в попередніх судових засіданнях підтримала позовні вимоги, наполягала на задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в попередніх судових засіданнях позов не визнав, суду пояснив, що він з позивачем не знайомий та ніколи з ним не бачився. Починаючи з вересня 2015 року протягом 4-5 місяців він проходив стажування в ТОВ «Сігма» в якості торгового представника, у звязку з чим, задля гарантій передання роботодавцю коштів, які він як торговий представник мав збирати з контрагентів, його змусили укласти договір позики на суму 15000,00 грн. та підписати розписку про фактичне отримання грошових коштів. Проте жодних грошових коштів від позивача чи від будь-яких інших осіб, працюючих в ТОВ «Сігма», він не отримував. Враховуючи вищезазначене, просив суд у задоволені позову відмовити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, наполягала, що договір позики, який є предметом позову, є безгрошовим та враховуючи, що жодних грошових коштів відповідач фактично не отримував, просила суд відмовити у задоволені позову в повному обсязі. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що він є батьком [PERSON], і що його син в один час з відповідачем по справі проходив стажування в ТОВ «Сігма» та був змушений підписати аналогічний договір позики та розписку з [PERSON]М, проте жодних грошових коштів від останнього він не отримував. Заслухавши пояснення учасників процесу, покази свідка, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що 01.09.2015 року між позивачем та відповідачем в письмовій формі був укладений договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу позику в розмірі 15000,00 гривень, яку останній зобовязувався повернути в строк до 01.03.2016 року. На підтвердження отримання грошових коштів між позивачем та відповідачем 01.09.2015 року було складено розписку про отримання готівкою грошових коштів за договором позики в розмірі 15000,00 гривень (а.с.3). У зазначений договором строк відповідач грошові кошти позивачу не повернув. Відповідно до п. 3.1 вищезазначеного договору позики, за порушення строку повернення суми позики позичальник має сплатити позикодавцю пеню у розмірі 0,5 % від суми позики за кожен день прострочення. Станом на дату подання позову до суду сума боргу з урахуванням всіх складових становить 17100,00 грн., в тому числі: 15000,00 грн. заборгованість за основним зобовязанням; 2100,00 грн. пеня. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з вимогами ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалися, на його банківський рахунок. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Враховуючи вищезазначене, суд не може прийняти до уваги доводи відповідача про те, що фактично грошових коштів від позивача він не отримував, а наявний в матеріалах справи договір позики укладався виключно для надання гарантій щодо передання роботодавцю коштів, які відповідач як торговий представник мав збирати з контрагентів ТОВ «Сігма», де він проходив стажування, оскільки мотиви укладання договору та розписки про отримання грошових коштів не мають правового значення у випадку, якщо відповідач своїм підписом їх посвідчив. Також суд не може прийняти до уваги покази свідка [PERSON], оскільки надані ним пояснення не стосуються предмету спору по даній справі та не можуть вважатись належними у розумінні ст. 58 ЦПК України. Таким чином, суд робить висновок про наявність підстав для повного задоволення позовних вимог, оскільки відповідачем не було надано жодних доказів в підтвердження дій, що могли б свідчити про виконання ним свої зобовязань за договором позики.

Outcome: approved