Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

Позивач-[PERSON]. звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат у розмірі 23327,83 грн. та трьох процентів річних в сумі 5853,92 грн. за порушення виконання грошового зобов'язання за період з 05.07.2010 р. по 01.03.2017 р. на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 22.06.2010 р., яким з відповідача стягнуто 29269,59 грн. До теперішнього часу сума отриманого та не повернутого завдатку не повернута, а тому це грошове зобов'язання залишилося невиконаним, і відповідно, не припинилося. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві. Відповідач по справі в судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи повідомлений завчасно, належним чином, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, просив відмовити у позові та застосувати строк позовної давності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи підтверджено, що на виконання домовленості між сторонами, за якою [PERSON] запропонував позивачу придбати у нього гараж вартістю 6500 доларів США, [PERSON] передала [PERSON] 25.05.2008 р. 3700 доларів США в рахунок купівлі гаражу, проте відповідач від укладання договору ухилився, гроші відмовився повертати. Заочним рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 червня 2010 року позов [PERSON] задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь позивача 29269,59 грн.,тобто сума еквівалентна за офіційним курсом Національного Банку України 3700 доларам США, а також судовий збір. Згідно постанови Жовтневого відділу державної виконавчої службиХарківського управління юстиції від 13.05.2011 р. відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа за вищевказаними рішенням суду.Стягнута судом сума боргу [PERSON] не повернуто, зобов'язання не виконано, відповідач продовжує користуватися чужими коштами з 25.05.2008 р.коштами. За приписами ч.1 ст. 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Так, частиною 4 статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду. За змістом положень ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми , яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення. Внаслідок невиконання боржником грошового зобов'язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов'язання до моменту його усунення. Суд відхиляє доводи відповідача про сплив строку позовної давності, оскільки нарахування зазначених витрат ввжається особливим засобом відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання та способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора. Розмір 3 процентів складає 5853,92 грн. (29269,59 (сума боргу) х 2432 (кількість днів прострочення) х 3 : 100 : 365). Строк користування відповідачем чужими грошима в межах заявлених вимог становить період з 05.07.2010 р. по 01.03.2017 р. Суд погоджується з розрахунком позивача щодо інфляційних втрат за вищевказаний період, який складає 23327 ,83 грн. по формулі ( сума боргу -23327,83 грн. х (облікова ставка НБУ ) : 100 % : 365 днів х 2432 ( кількість днів користування коштами). Згідно зі ст.ст. 133, 141 ЦПК України судовий збір суд стягує з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного і

Outcome: approved