Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, відповідно до якого просить: визнати недійсним Договір дарування квартири від 12.01.2021 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кошель І.А. та зареєстрований в реєстрі за № 107, та позивач просить скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56111789 від 12.01.2021 року 12:6:51, приватний нотаріус Кошель І.А., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, судові витрати покласти на відповідачів. Позивач мотивує свої вимоги тим, що в листопаді 2019 року позивач внаслідок особистої неуважності здійснила помилковий переказ грошових коштів загальним розміром 388 000,00 грн. на рахунок [PERSON] . Жодних договірних чи будь-яких інших правовідносин між позивачем та відповідачем [PERSON] не існувало. Позивач телефоном зв`язувалась з відповідачем [PERSON] та повідомила останню про помилку переказу, але переконати повернути кошти не вдалося. 10.12.2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва було відкрито провадження у справі № 755/18870/20. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01.02.2021 року у справі № 755/18870/20 позов [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь позивача безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 388 000,00 грн. 29.03.2021 року приватним виконавцем Артемчуком Т.В. відкрито виконавче провадження ВП №64981067 з примусового виконання виконавчого листа № 755/18870/20, виданого 19.03.2021 року Дніпровським районним судом м. Києва. Під час виконання рішення суду було встановлено, що 12.01.2021 року між дарувальником відповідачем [PERSON] та обдарованою матір`ю відповідачем [PERSON] було укладено Договір дарування квартири, за яким останній було передано у власність квартиру [ADDRESS] . Договір дарування було укладено всього через декілька днів після отримання відповідачем [PERSON] копії позовної заяви з додатками і ухвали про відкриття провадження у справі № 755/18870/20, що свідчить про укладення фіктивного Договору дарування задля уникнення негативних наслідків у випадку виконання рішення суду шляхом звернення стягнення на нерухоме майно. Родинні відносини між відповідачами підтверджено спірним Договором дарування. Після безоплатної передачі у власність матері квартири відповідач [PERSON] продовжує фактично володіти та користуватись квартирою. Викладені факти свідчать про те, що спірний Договір дарування було укладено відповідачами для уникнення сплати боргу та майбутнього виконання рішення суду про стягнення з [PERSON] коштів. Відповідачі діяли недобросовісно та зловживали правами відносно позивача, яка є кредитором по відношенню до відповідача [PERSON] , оскільки укладено Договір, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника, тому Договір дарування є фіктивним і має бути визнаний недійсним, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду. 08.07.2021 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кошель Ірина Анатоліївна, про визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації права власності, постановлено провести розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику/повідомлення сторін, з огляду на немайновий характер предмета спору. (а.с. 48-51) 08.07.2021 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва за клопотанням представника позивача у порядку забезпечення позову постановлено заборонити [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), державним реєстраторам та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1647841680000). (а.с. 57-59) 04.08.2021 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва письмове клопотання відповідача [PERSON] про розгляд справи у порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін, залишено без задоволення. (а.с. 119-120) Відповідач [PERSON] скористалась процесуальним правом подачі письмового відзиву на позовну заяву, відповідно до якого проти позову заперечує в повному обсязі, просить у задоволенні позову відмовити з підстав, що містить зміст відзиву, долучений до матеріалів справи. (а.с. 84-87) Представник позивача [PERSON] скористався процесуальним правом подачі відповіді на відзив відповідача, відповідно до змісту якого представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, що містить зміст позовної заяви. (а.с. 93-96) Відповідач [PERSON] , отримавши 14 липня 2021 року ухвалу про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками, не скористалась процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, у встановлений ухвалою суду від 08 липня 2021 строк. (а.с. 61, 62) Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кошель І.А., отримавши 17 липня 2021 року ухвалу про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками, не скористалась процесуальним правом подачі письмових пояснень по суті позову, у встановлений ухвалою суду від 08 липня 2021 строк. (а.с. 68) Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що 02.11.2020 року [PERSON] надіслала на адресу [PERSON] письмову вимог, відповідно до якої [PERSON] повідомлено про помилкове перерахування нею на картковий рахунок [PERSON] грошових коштів на загальну суму 388 000,00 грн., які просила повернути протягом семи днів з дня отримання цієї вимоги. (а.с. 9-10, 11, 12) 10.12.2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 755/18870/20 було відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів. (а.с. 14-15) За даними повідомлення про вручення поштової кореспонденції [PERSON] 06.01.2021 року отримала копію ухвали про відкриття провадження у справі № 755/18870/20 разом із копіями позовної заяви з додатками, про що свідчить підпис [PERSON] , проставлений у поштовому повідомленні. (а.с. 13, 16, 17) 12.01.2021 року [PERSON] , [INFO] , передала у власність двокімнатну квартиру [ADDRESS] у дар [PERSON] , [INFO] , про що укладено Договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу КошельІ.А., зареєстровано в реєстрі за № 107, та нотаріусом 12.01.2021 року прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON] . (а.с. 25-26, 27) Відповідно до п. 2, 4 Договору дарування квартири від 12.01.2021 року, відчужувана квартира належить дарувальнику на праві особистої приватної власності, оскільки набута в порядку дарування на підставі Договору дарування квартири від 19.09.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенком В.М. за реєстровим № 2380. Разом з тим, за даними Договору дарування квартири від 19.09.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенком В.М. за реєстровим № 2380, квартира [ADDRESS] , яка належала на праві власності [PERSON] , передана нею як матір`ю у дар доньці [PERSON] . (а.с. 30-31) Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01.02.2021 року у справі № 755/18870/20, яке набрало законної сили, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 388 000,00 грн.; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 880,00 грн. (а.с. 18-21) Так, відповідно до змісту рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01.02.2021 року у справі № 755/18870/20, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки між сторонами будь-яких договорів щодо надання послуг або виконання робіт не укладалось, та відповідачем не були спростовані належними і достатніми доказами у справі доводи викладені в позовній заяві. 29.03.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Київ Артемчуком Т.В. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 64981067 з примусового виконання виконавчого листа № 755/18870/20, виданого Дніпровським районним судом м. Києва від 19.03.2021 року, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 388 000,00 грн.; стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 880,00 грн. (а.с. 23-24) За даними Довідок про реєстрацію місця проживання від 08.07.2021 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] - з 03.02.2006 року по теперішній час. (а.с. 46, 47) Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За змістом частини п`ятої статті 203 Цивільного кодексу України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту статті 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Згідно правового висновку Великої палати Верховного Суду у Постанові від 03.07.2019 року у справі № 369/11268/16 (а.с. 69-71), для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Саме такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження № 6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі 306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц, де вказано про неправильність застосування судами попередніх інстанцій статей 203, 215, 234 ЦК України у спорах, що виникли із договорів дарування нерухомого майна, укладених сторонами, які є близькими родичами, без перевірки, чи передбачали ці сторони реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; чи направлені дії сторін договорів на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, зокрема чи продовжував дарувальник фактично володіти та користуватися цим майном. Велика Палата Верховного Суду не вбачала підстав для відступу від цих висновків. Велика Палата Верховного Суду враховує, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним. Згідно з частиною першою статті 717 Цивільного кодексу України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (частина перша статті 718 Цивільного кодексу України ). Відповідно до частини другої статті 719 Цивільного кодексу України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша статті 722 Цивільного кодексу України). Під час розгляду справи Верховний Суд у Постанові від 24.07.2019 року у справі № 405/1820/17 (а.с. 72-74) врахував правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частинами другою та третьою статті 13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 Цивільного кодексу України). Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК України, Верховний Суд врахував, що: 1) відповідач відчужив майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості; 2) майно відчужене на підставі безвідплатного договору; 3) майно відчужене на користь близького родича; 4) після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором. На переконання Верховного Суду, сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідач діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника. Фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в законодавстві України регулюються тільки в певних сферах (зокрема: у банкрутстві (стаття 20 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом»); при неплатоспроможності банків (стаття 38 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; у виконавчому провадженні (частина четверта статті 9 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження»). Водночас, за висновками Верховного Суду у Постанові від 24.07.2019 року у справі № 405/1820/17, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. При цьому, та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства. З огляду на вищевикладене, з урахуванням положення ч. 1 ст. 417 ЦПК України, суд приймає до уваги правові висновки, що містять Постанова великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 369/11268/16 та Постанова Верховного Суду від 24.07.2019 року у справі № 405/1820/17, що мають преюдиційне значення в розрізі даного спору. Як убачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] просить суд визнати недійсним Договір дарування квартири від 12.01.2021 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кошель І.А. та зареєстрований в реєстрі за № 107, та позивач просить скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56111789 від 12.01.2021 року 12:6:51, приватний нотаріус Кошель І.А., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, оскільки дії відповідачів під час укладення цих договорів спрямовані не на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором дарування, а на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно, з метою приховання цього майна від наступного звернення стягнення у рахунок виконання рішення суду про стягнення з відповідача [PERSON] грошових коштів за рішенням суду. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи. (ч. 1 ст. 69, ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: partial