Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до ТОВ «СРЗ» про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем з 20.05.2011р. працював суднокорпусником ремонтником дільниці слюсарноверстних робіт додаткового виробництва. 16.12.2019р. він звільнився за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. З листопада 2019р. відповідач нараховує заробітну плату, але не виплачує її у повному обсязі, у зв`язку з чим наявна загальна сума заборгованості у сумі 10831,59 грн. Крім того, позивач зазначив, що внаслідок невиплати йому заробітної плати відповідачем ТОВ «СРЗ», був порушений для нього уклад життя, що завдало йому моральних страждань, які виразилися в переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернутися до суду за захистом свого порушеного права, втратах немайнового характеру, тобто завдано йому моральну шкоду. Розмір завданих йому моральних страждань він оцінює у 2000,00 грн. У зв`язку з чим просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі на його користь у сумі 10831,59 грн., у відшкодування понесеної моральної шкоди 2000,00грн. та судовий збір у розмірі 840,80грн. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 листопада 2020 року позовну заяву залишено без руху. 04.12.2020р. позивач надав до суду заяву на усунення зазначених в ухвалі суду недоліків. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 грудня 2020 року відкрито провадження по справі за позовом за правилами спрощеного позовного провадження, зобов`язано відповідача надати суду довідку про розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем. Позивач [PERSON] надав до суду заяву, якою підтримав заявлені позовні вимоги, справи просив розглянутим за його відсутності, справу задовольнити. Представник відповідача, генеральний директор ТОВ «СРЗ» Турський О.В., надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що на підприємстві ТОВ «СРЗ» виникли труднощі із дотриманням строків виплати заробітної плати з початку 2019 року з різних причин. Станом на дату складання відзиву невиплаченою [PERSON] залишається заробітна плата в розмірі 10831,59 грн. Вважає, що позивачем не доведене настання сукупної наявності певних умов моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, тощо, у зв`язку з чим вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом. Суд, перевіривши матеріали справи доказами, якими вони обґрунтовують свої вимоги та доводи, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Конституційний Суд України в Рішенні від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ч. 1 ст. 94КЗпП України, заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Судом встановлено, що з трудової книжки [NUMBER] , заповненої 23.02.1978р. на ім`я [PERSON] , [INFO] , вбачається, що останній з 20.05.2011р. прийнятий ТОВ «СРЗ» суднокорпусником ремонтником. 16.12.2019р. [PERSON] звільнено за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію, на підставі наказу № 341 від 16.12.2019р. (а.с. 2-4). З довідки ТОВ «СРЗ» № 62000/20010-11-4024 від 21.12.2020р. вбачається, що станом на 21.12.2020 р. заборгованість ТОВ «СРЗ» перед [PERSON] по заробітній платі складає 10831,59 грн., сума без урахування обов`язкових податків та зборів, яка складається з заборгованості за листопад 2019р. - у сумі 2587,95грн. та заборгованості за грудень 2019р. у сумі 8243,64грн. Таким чином, заборгованість за підприємством по заробітній платі перед [PERSON] станом на 21.12.2020 р. становить 10831,59 грн. Строки та періодичність виплати заробітної плати працівникам закріплено статтею 115 КЗпП України та статтею 24 Закону України «Про оплату праці». Зарплата виплачується працівникам регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а у разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем [PERSON] не була виплачена заборгованість по заробітній платі станом на 21.12.2020 р. в розмірі 10831,59 грн., що підтверджується дослідженими доказами по справі, довідкою ТОВ «СРЗ», та визнано відповідачем, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з положеннями законодавства з заробітної плати має проводитись відрахування податків та обов`язкових платежів, тому при виплаті відповідачем відповідних сум, належить утримати з них передбачені законом податки і обов`язкові платежі. Згідно п. 2 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати за один місяць. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності із п.9Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних та з урахування інших обставин. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно дост. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, судом встановлено, що внаслідок не виплати відповідачем позивачу заробітної плати, йому була спричинена моральна шкода, бо відсутність належних до виплати коштів потребувало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, але заявлений позивачем розмір моральної шкоди 2000,00 грн. є, на думку суду, завищеним. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати, більше року, та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав та приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 800,00 грн. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати. Враховуючи, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволені судом, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. та сума сплаченого позивачем судового збору у розмірі 840,80 грн. за вимоги немайнового характеру на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved