Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. У позовній заяві вказувала, що 06.07.2013 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO], але подружнє життя у них не склалося, між ними постійно виникали непорозуміння та суперечки, спільне проживання стало неможливим. Спільного господарства вони не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин відповідач не надає матеріальної допомоги їй та їх спільній дитині, участі у вихованні дитини не приймає. Через такі обставини вона змушена була звернутися до суду і прохає шлюб між нею та відповідачем розірвати та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх дочки [PERSON] в розмірі ? частини від заробітку (доходу)відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позивач вважає, що їх сімя перестала існувати, подальше збереження шлюбу не можливе і прохає суд розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з нього аліменти на утримання дитини на її користь. Позивач в судовому засіданні свої вимоги підтримала, наполягала на розірванні шлюбу та стягненні аліментів на утримання дитини. Представник відповідача за дорученням [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Зясувавши обставини справи, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, чого не виконує відповідач. У відповідності з ст. 181 ч.3 СК України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 06.07.2013 року у Відділі ДРАЦС по місту Лубни Лубенського МУЮ Полтавської області, актовий запис №171 ( а.с. 5). Сторони мають від шлюбу дочку [PERSON], [INFO] (а.с.6), яка проживає з матірю. Подружнє життя у них не склалося і, як стверджує позивачка, шлюбні відносини між ними припинені, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, дитина перебуває на повному утриманні матері. Позивач вважає, що їх сімя розпалась остаточно, примирення між ними не можливе, відповідач інших осіб на своєму утриманні не має, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Також суд вважає, що підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя немає. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила прізвище у звязку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу . Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, то він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved