Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення про стягнення з [PERSON], [INFO], на її корить аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі ? з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 жовтня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивувала тим, що рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 21 жовтня 2014 року шлюб між позивачем та відповідачем припинено. На даний час вони проживають окремо, дитина проживає з матір'ю. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Оскільки про добровільну сплату аліментів сторонам домовитись не вдалося, позивач була вимушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених вище. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував. На підставі пояснень позивача [PERSON], відповідача [PERSON], досліджених та оцінених письмових доказів, суд встановив наступне. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 10 вересня 2009 року Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області. Рішенням Автозаводського районного суду Полтавської області від 07 жовтня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, місце проживання сина [PERSON], [INFO] визначено з матір'ю - [PERSON] Як вбачається з довідки, виданої Дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) № 5 Кременчуцької міської ради Полтавської області від 15 січня 2015 року за вих.№ 01-12/6, [PERSON], [INFO], відвідує дошкільний навчальний заклад з 03 вересня 2012 року. Як встановлено в судовому засіданні, а також не заперечується сторонами, дитина, [PERSON], проживає з позивачем, допомоги на утримання дитини відповідач не надає. Стаття 180 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 187 Сімейного кодексу України, [PERSON] за власною ініціативою аліменти виплачувати не згоден. Угоди про добровільну сплату аліментів згідно статей 78, 189 Сімейного кодексу України між сторонами не укладено. Ненадання матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини є порушенням обов'язку батьків піклуватися про своїх дітей. Відповідно до статті 183 Сімейного Кодексу України стягнення аліментів може проводитися у визначеній судом частці від заробітку батька (матері) дитини. На підставі викладеного, враховуючи думку позивача та відповідача, який не заперечує проти заявлених вимог, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON], повинен бути встановлений в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи викладене, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги [PERSON] законними та обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню. Як вбачається зі ст. 191 Сімейного Кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Оскільки позивач [PERSON] на підтвердження того, що вона вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не змогла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, не надала жодних доказів, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення аліментів з 21 жовтня 2014 року по дату пред'явлення позову - 03 лютого 2015 року. Частиною 2 статті 88 Цивільно-процесуального Кодексу України встановлено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. в дохід держави.

Outcome: partial