Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, який обгрунтовує тим, що 11 листопада 2015 року між ним та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладений договір №1111, згідно умов якого останній прийняв на себе обовязок по поставці кухні. Так, п. 3.3. вказаного договору виконавець зобовязується поставити продукцію протягом 21 дня з моменту укладання договору, п. 3.1. визначає, що вартість продукції становить 15500 грн., п.3.2. вказує, що замовник зобовязується оплатити 11.11.2015 року суму 11000 грн. і провести остаточний розрахунок після установки у розмірі 4500 грн. На теперішній час відповідач не виконав умови вказаного договору, кошти сплачені позивачем повернув частково у розмірі 3000 грн., залишок становить 8000 грн. Враховуючи п.4.1. договору в разі порушення строків виконавцем, замовник вправі вимагати пеню у розмірі 0,1 % від вартості продукції за кожен день прострочки. У договорі визначена дата виконання до 01 грудня 2015 року, а тому позивач вважає, що з 02 грудня 2015 року має право на нарахування пені. На підставі наведеного, позивач просить: стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 8000 грн., суму пені за період з 02.12.2015 по 19.07.2016 роки 1848 грн., індекс інфляції у розмірі 576 грн., 3% річних за цей же період 151,89 грн., витрати по сплаті судового збору. Крім того, в уточненому позові від 12.12.2016 року позивач просить: додатково стягнути суму 2132 грн., з яких за період з 20.07.2016 по 12.12.2016 року: пеня 1168 грн., 3% річних 96 грн., індекс інфляції 368 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав вимоги та розрахунки, викладені у позові. Додатково вказав, що після звернення в міліцію [PERSON] повернув йому ще 1000 грн. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що він вже не фізична особа-підприємець. Частково визнав обставини, вказані у позові, а саме те, що він не поставив в строки, передбачені договором вказану продукцію. Однак, зазначив, що у лютому він спілкував по телефону із [PERSON] та пообіцяв на протязі тижня поставити кухню, однак позивач наполягав на поверненні грошей. Тоді він пообіцяв повернути сплачені кошти частинами, а 15.02.2016 року повернув 3000 грн. Вважає, що такі дії вказують на розірвання договору, а тому вимоги щодо нарахування пені, 3% річних та індексу інфляції є безпідставними. Крім того, вважає, що він має повернути лише 5000 грн., оскільки поніс витрати на матеріали, а [PERSON] відмовився від поставки кухні. Позов визнає частково. Суд, вислухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно із копією договору №1111 від 11 листопада 2015 року (а.с.6), що укладений між [PERSON] (замовник) та фізична особа-підприємець [PERSON] (свідоцтво про державну реєстрацію №24800000000078096 від 10.04.2007) - виконавець, вбачається, що сторони домовилися про поставку кухні. Пунктом 2 вказаного договору визначені обовязки: виконавець повинен поставити продукцію протягом 21 робочих днів з моменту укладення договору (п.3.3.). Відповідно до п. 3 вартість продукції становить 15500 грн., замовник зобовязується оплатити 11.11.2015 року суму 11000 грн. і провести остаточний розрахунок після установки у розмірі 4500 грн. Таким чином, строком виконання є 02.12.2015 року, однак відповідач не виконав зобовязань та лише частково повернув суму передплати у розмірі 3000 гривень, але до теперішнього часу суму залишку у розмірі 8000 гривень не повернув. Відповідно до ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023): споживач - фізична особа, яка замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Згідно зі ст. 525 ЦК України: одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Статтею 10 Закону № 1023 передбачено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором. У разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Суду не надано жодних доказів на підтвердження того, що зазначений договір був розірваний відповідно до вимог, встановлених вимоги чинного законодавства. На підставі наведеного, суд вважає позов обґрунтованим в частині вимог про стягнення суми в розмірі 7000 грн, оскільки у судовому засіданні позивач вказав, що йому було додатково повернуто відповідачем 1000 грн, а також за період з 03.12.2015 року по 12.12.2016 року: пеню у розмірі 0,1% в день 2625 грн.; 3% річних 215,75 грн.; індекс інфляції 710,91 грн. В інших вимогах щодо нарахувань по заборгованості слід відмовити. У Постанові Пленуму ВССУ Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах від 17.10.2014 року № 10 (пункти 47, 48) визначено, що відсутність розрахунку витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Тому у вимогах про стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору належить стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial