Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовом до Коломацької селищної об`єднаної територіальної громади Коломацького району Харківської області про визнання права власності житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач є власником житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння. До складу належного позивачу домоволодіння входить житловий будинок літера А-1, сарай літера Б, сарай літера Б1, сарай літера В, сарай літера в, сарай літера Г, гараж літера Г1, сарай літера - г, вбиральна літера Д, погріб літера «Н-1», огорожа літери Н2-5, колодязь літера К. На теперішній час в зазначеному будинку зареєстровані та проживають позивач [PERSON] та треті особи [PERSON] , [PERSON] Зазначений житловий будинок є власністю колгоспного двору, головою якого є позивач. Ухвалою Коломацького районного суду Харківської області від 04 листопада 2019 року провадження по справі було відкрито та справу призначено до підготовчого судового засідання. Позивач в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просяв їх задовольнити. Відповідач, також в судове засідання не з`явився. Відповідно до наданої заяв просить суд розглянути справу у їх відсутність. Позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. Треті особи в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали, не заперечували проти їх задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. \~ \~ \~ \~Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб суд приходить до висновку про доцільність розгляду справи у підготовчому провадженні. Згідно вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. З`ясувавши думку учасників справи, дослідивши письмові докази суд приходить до наступного. Справа розглядається за правилами загального позовного провадження. Так,свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок від 03.06.1992 року в цілому з належними до нього спорудами, що розташований по [ADDRESS] , підтверджується, що дійсно вказаний житловий будинок належить до колгоспного двору, головою якого є [PERSON] (а.с. 5). Згідно листа Коломацької селищної ради Коломацького району Харківської області, вбачається, що будинок [ADDRESS] перейменований на № [ADDRESS] (а.с. 4). З довідки виданої Коломацькою селищною радою Коломацького району Харківської області за № 1200 від 06.09.2019 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Як вбачається з технічного паспорту на будинок за адресою: [ADDRESS] до складу вказаного домоволодіння входить житловий будинок літера А-1, сарай літера Б, сарай літера Б1, сарай літера В, сарай літера в, сарай літера Г, гараж літера Г1, сарай літера - г, вбиральна літера Д, погріб літера «Н-1», огорожа літери Н2-5, колодязь літера К. (а.с. 7-11). Частиною першою\~ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Згідно ч. 1 та ч. 2\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до\~ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1\~ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч. 1 та ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1\~ст. 120 ЦК УРСР\~в редакції 1963 року колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6\~постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Висновком Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у Постанові № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», в якому у п. 37 вказано, що з урахуванням положень частини першої статті\~15\~та статті\~392 ЦК України, власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.\~\~Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Стаття 41 Конституції України\~встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а частина 4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в частині 1\~статті 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні. Згідно\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, суд оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку, що позов в частині визнання за позивачем права власності на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] підлягає задоволенню. В той же час, вимога позивача про визнання за ним права власності на господарські будівлі задоволеною бути не може, оскільки така вимога не ґрунтується на законі. Так з вимог ч. 1 ст. 186 та ч. 1 ст. 381 ЦК України вбачається, що розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди (сараї, гаражі, літні кухні тощо) є приналежністю головної речі (будинку) і самостійними об`єктами нерухомого майна не є. Задоволення позову не порушує прав, свобод та інтересів відповідача, а також інших осіб.

Outcome: partial