Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення авансу, в обґрунтування своїх вимог вказавши, що 17.09.2013 року [PERSON] отримала від нього 16 000 гривень авансу за майбутню купівля будинку, розташованого за адресою [ADDRESS]. На підтвердження отримання відповідачем коштів [PERSON] була надана відповідна розписка. Втім оскільки будинок [PERSON] знаходився під забороною відчуження, він відмовився придбати його. В свою чергу [PERSON] відмовляється повертати отримані кошти. У зв'язку з цим просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь аванс в сумі 16 000 грн. та судові витрати. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] не з'явилися, при цьому [PERSON] надав суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, будучі належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомила, у зв'язку з чим зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, встановлено, що 17.09.2013 року відповідач [PERSON] отримала від позивача [PERSON] 16 000 гривень авансу за майбутню купівля будинку, розташованого за адресою [ADDRESS], про що була надана відповідна розписка (а.с. 11). За ст. 570 ч. 2 ЦК України якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Аванс не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов'язання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов'язання, той, хто отримав аванс повинен його повернути. І якщо продавець чи підрядник отримали як аванс певну грошову суму, а договір не було виконано незалежно від того, з чиєї вини це трапилось і які обставини цьому перешкоджали, аванс у будь-якому випадку підлягає поверненню. При цьому, сама по собі ст. 570 ЦК України, на яку посилається позивач, не встановлює правових підстав стягнення будь-якого авансового платежу. Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. Договір про наміри, якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Згідно зі ст. ст. 655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Ст. 220 ч. 1 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами договору вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. За положеннями глави 83 розділу ІІІ книги п'ятої ЦК України, зокрема, ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути це майно. При цьому, на зазначене положення позивач також посилався у позові, як на правову підставу задоволення його позовних вимог. Судом встановлено, що сторони усно домовились про укладення між ними договору купівлі-продажу будинку, розташованого за адресою [ADDRESS]. На підтвердження дійсних намірів про наступне укладення договору купівлі-продажу позивач [PERSON] передав, а [PERSON] отримала 16 000 грн., що підтверджується зазначеною у рішенні розпискою відповідача [PERSON] від 17.09.2013 р. З позовної заяви вбачається, що оскільки документи на будинок, необхідні для оформлення договору купівлі-продажу будинку, не оформлені, то у встановленому законом порядку договір купівлі-продажу на будинок між сторонами не укладено. Аналізуючи вище наведені у рішенні норми цивільного законодавства, суд приходить до висновку, що вищевказані правові положення з урахуванням встановлених судом обставин справи виключають наявність між сторонами оформлених у встановленому законом нотаріальному порядку попереднього договору щодо купівлі-продажу вказаного будинку та договору купівлі-продажу цього будинку. Отже, права і обов'язки сторін у спірних правовідносинах щодо грошових коштів у даному випадку мають визначатися відповідно до глави 83 розділу ІІІ книги п'ятої ЦК України, в тому числі ст. 1212 ЦК України, оскільки відповідач [PERSON] зберігає передані їй позивачем в рахунок купівлі будинку кошти в розмірі 16 000 грн. без достатньої правової підстави. У зв'язку з цим з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути грошові кошти в розмірі 16 000 гривень. Також суд вважає, що підлягають задоволенню вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь судового збору, який було сплачено позивачем у зв'язку з розглядом цієї цивільної справи у розмірі 229,41 грн., що відповідає вимогам ч. 1 ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved