Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ ДП «Потенціал-С» про стягнення заробітної плати та моральної шкоди в якому вказує, що він перебував в трудових відносинах з відповідачем з 18 травня 1998 року. З травня 2010 року мені не виплачували заробітну плату, також мене не звільняють з роботи, хоча підприємство фактично не працює. У звязку з чим позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу по заробітній платі в розмірі 14 тисяч гривень та моральну шкоду в розмірі 5 тисяч гривень. Представник позивача позов підтримав з наведених у ньому підстав та просив позов задовольнити, розглядати справу у її відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з'явивсь, хоча про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином через засоби масової інформації. Про причини неявки не повідомив. Протягом розгляду справи відповідач не добросовісно здійснював свої процесуальні права і виконував процесуальні обовязки, умисно затягував розгляд справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача. На підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України, суд провів заочний розгляд справи. Згідно з вимогами статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Вивчивши матеріали справи, судом були встановлені наступні факти. Між сторонами існують трудові правовідносини. [PERSON] прийнятий на роботу в МСП «Потенціал» на посаду газоелектрозварювальника 6-го розряду відповідно до наказу №28 від 18 травня 1998 року (а.с.14). Згідно ст.115 КЗпП України відповідач повинен виплачувати позивачу заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Під час розгляду справи було встановлено, що позивачу заробітна плата за січень 2010 року в розмірі 1446,80 грн., лютому 2010 року в розмірі 1114,26 грн., березні 2010 року в розмірі 2772,41 грн., квітні 2010 року в розмірі 1409,72 грн., травні 2010 року в розмірі 1609,72 грн., червні 2010 року в розмірі 681,41 грн., липні 2010 року в розмірі 2635,77 грн., серпні 2010 року в розмірі 1409,77 грн., вересні 2010 року у розмірі 897,77 грн., січні 2012 року у розмірі 58,86 грн., лютому 2012 року у розмірі 55,71 грн., березні 2012 року у розмірі 56,06 грн., квітні 2012 року у розмірі 59,87 грн., травні 2012 року в розмірі 59,37 грн., жовтні 2012 року у розмірі 39,78 грн., листопаді 2012 року у розмірі 1220,00 грн., грудні 2012 року в розмірі 82,60 грн. була нарахована і крім того, з неї сплачувалися податки з доходу фізичних осіб в бюджет та внески до Пенсійного фонду України. Відомості щодо отримання позивачем заробітної плати за вказаний період суду не надані. Таким чином [PERSON] не отримав заробітну плату за січень 2010 року в розмірі 1446,80 грн., лютому 2010 року в розмірі 1114,26 грн., березні 2010 року в розмірі 2772,41 грн., квітні 2010 року в розмірі 1409,72 грн.,травні 2010 року в розмірі 1609,72 грн., червні 2010 року в розмірі 681,41 грн., липні 2010 року в розмірі 2635,77 грн., серпні 2010 року в розмірі 1409,77 грн., вересні 2010 року у розмірі 897,77 грн., січні 2012 року у розмірі 58,86 грн., лютому 2012 року у розмірі 55,71грн., березні 2012 року у розмірі 56,06 грн., квітні 2012 року у розмірі 59,87 грн., травні 2012 року у розмірі 59,37 грн., жовтні 2012 року у розмірі 39,78 грн., листопаді 2012 року у розмірі 1220,00 грн., грудні 2012 року у розмірі 82,60 грн. Таким чином розмір нарахованої проте не виплаченої заробітної плати [PERSON] становить 15 609,88 грн. Що стосується вимог позову, про стягнення моральної шкоди в сумі 5 000 грн., то цю вимогу суд задовольняє частково в сумі 2 000 грн., погоджуючись з доводами позивача про те, що на час праці позивачу безпідставно не виплачувалася заробітна плата, було порушено його нормальні життєві звязки. Суд враховує також, характер порушення трудових прав позивача, позбавлення можливості реалізації свого права на працю, глибину душевних страждань, вимоги розумності і справедливості. Частина 2 ст.233 КЗпП України передбачає, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. На підставі ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог.

Outcome: partial