Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням поданих уточнень від 30.06.2016р., просить стягувати з відповідача в свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], 18.01.2011р.н., в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування позову покликається на те, що з 20.08.2010р. перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 27.04.2012р. розірваний. Від даного шлюбу у сторін, 28.01.2011р. народився син [PERSON], який проживає з матірю та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо та не надає належної матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча зобовязаний її надавати, практично не несе додаткових витрат повязаних з розвитком, навчанням, вихованням та по потребі - лікуванням сина, внаслідок чого вона перебуває у скрутному матеріальному становищі. В звязку із наведеним, та неможливістю на сьогоднішній день самостійно здійснювати утримання дитини, просить вирішити питання про стягнення аліментів в судовому порядку. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON]І, в якому просить прийняти рішення яким стягувати з нього аліменти на утримання сина [PERSON], 2011р.н., в розмірі 35 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення нею повноліття; зобовязати відповідача [PERSON] не чинити йому перешкоди брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином; збільшити кількість годин спілкування з трьох до десяти в тиждень, без присутності матері дитини, в даний час не враховувати доїзд до місць відпочинку (розваг, театрів, кіно); встановити дні і години по яким він буде забирати дитину до себе додому, для спілкування в домашніх умовах 1 день раз в 10 днів на 10 годин; під час виникнення будь-яких захворювань сина [PERSON] встановлюється безперешкодний необмежений доступ на весь час лікування. Свій позов обгрунтовує тим, що після розірвання шлюбу між сторонами почались непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні спільного сина; зі сторони матері почались створювати штучні перешкоди у його спілкуванні з сином та його відвідуванні. Всі намагання, з моменту розлучення, нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір, призводили лише до конфліктів. Тому, в травні 2015р. звернувся до органів опіки і піклування дітей Сихівської районної адміністрації з заявою про визначення способу участі у вихованні сина. Так, розпорядженням від 04.06.2015р., адміністрація визначила йому, як батькові, дні та години зустрічей с сином. При розгляді справи комісією відповідач відмовилась від сплати аліментів чи будь-яких коштів на утримання дитини. Відповідач не погодилась з рішенням комісії і вдруге через 14 днів подавала заяву - для анулювання часу зустрічей з дитиною, в чому комісія відмовила і залишила раніше визначені періоди без змін. Відповідач надалі чинить йому перешкоди у спілкуванні і побаченні з дитиною, при цьому обставини, які згідно чинного законодавства можуть позбавити його батьківських прав щодо дитини відсутні, а тому вважає за необхідне визначити новий час зустрічей з сином та встановити певні гарантії його участі як батька у житті сина. Позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник в судовому засіданні свій позов та подані до нього уточнення підтримали, надали пояснення аналогічні змісту позовної заяви та заяви про уточнення позовних вимог, просять задоволити позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів, а в задоволенні зустрічного позову про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною повністю відмовити за безпідставністю вимог. Додатково зазначили, що [PERSON] не чинить відповідачу, як батьку, жодних перешкод у спілкуванні з сином, не вчиняє протиправних дій стосовно колишнього чоловіка, приписів органу опіки та піклування стосовно участі у вихованні та спілкуванні з дитиною дотримувалась належним чином, профілактичні бесіди працівниками поліції із нею не проводили. Більше того, вважає, що подані [PERSON] звернення до правоохоронних органів щодо неправомірних дій зі сторони [PERSON], були спрямовані лише на чинення психологічного тиску на неї та по суті жодне з таких звернень не відповідало дійсності. Крім того, просить взяти до уваги той факт, що відповідач [PERSON] постійно зловживає алкоголем, веде розгульний спосіб життя, страждає на психічні розлади, неодноразово намагався завершити життя самогубством, у звязку з чим виникають підстави побоюватись за життя та здоровя сина, у випадку задоволення вимог відповідача по зустрічному позову щодо проведення побачень із сином без присутності його матері. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не зявився, проте подав до суду клопотання за змістом якого просить розгляд справи проводити без його участі, при цьому, в прохальній частині свого клопотання також просить стягувати з нього аліменти на утримання дитини в сумі 1000 грн., щомісячно, з моменту звернення до суду з таким позовом і до досягнення дитиною повноліття; збільшити кількість годин спілкування з сином з 3-ох годин в тиждень до 6-ти годин; встановити дні і години коли він буде мати змогу за попередньою домовленістю спілкуватись з сином без присутності матері. Таким чином, відповідач [PERSON] фактично визнав уточненні позовні вимоги позивача та уточнив свої вимоги за зустрічним позовом. Представник третьої особи відділу у справах дітей Сихівської районної адміністрації ЛМР в судовому засіданні вказав, що первісний позов про стягнення аліментів на утримання дитини є підставним та законодавчо обгрунтованим, а тому підлягає задоволенню, при вирішенні зустрічного позову зазначив, що відповідач як батько має беззаперечне право на спілкування з дитиною, не заперечує щодо збільшення кількості годин побачень з дитиною до шести на тиждень, вважає, що зміна годин побачень з дитиною для батька за відповідним зверненням останнього може бути переглянута ними, як органом уповноваженим на вирішення таких спорів. Заслухавши пояснення позивача за первісним позовом та її представника, думку представника третьої особи, покази свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що первісний позов [PERSON] слід задоволити, а у зустрічному позові [PERSON] слід відмовити, з наступних підстав. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, вказаний обовязок утримання дитини покладений на обох батьків та є однаковим для них обох. Як вбачається із свідоцтва про народження серії 1-СГ № 272170 виданого 28.01.2011р. Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ЛМУЮ, відповідач [PERSON], являється батьком неповнолітнього сина [PERSON], 18.01.2011р.н., відтак, зобовязаний утримувати його до досягнення ним повноліття. За змістом ч.3 ст.181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 СК) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню, а згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи відсутність домовленості сторін щодо виконання відповідачем, як батьком, обовязку по утриманню дитини, а також фактичних доказів виконання останнім такого обовязку, суд приходить до висновку, що з нього слід стягувати аліменти на утримання спільної дитини сторін до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоровя дитини, матеріальне становище дитини, вік та потреби на її утримання (з врахуванням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку встановлений Законом України «Пpo Державний бюджет на 2016 рік»), матеріальне становище відповідача, як платника аліментів, його соціальний та матеріальний стан, вид діяльності, відсутність на його утриманні інших утриманців, а також визнання ним позову в повному обсязі, та приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача на утримання неповнолітньої дитини слід щомісячно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., починаючи з 16.05.2016р. (дати звернення до суду з відповідним позовом) і до досягнення дитиною повноліття. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною суд виходив з наступних міркувань. У відповідності до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. З іншої сторони законом закріплено і право дитини на належне батьківське виховання (ст.152 СК України) та право на безперешкодне спілкування дитини з кожним із батьків. Через спілкування з дитиною має здійснюватися право кожного із батьків на участь у процесі виховання дитини, і не має право перешкоджати той з батьків з ким проживає дитина у спілкуванні з тим із батьків, який проживає окремо від дитини, що закріплено положеннями ст.157 СК України. Так, розпорядженням Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради № 265 від 10.06.2015 року про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні [PERSON] з сином, [PERSON], 2011р.н., вирішено встановити час зустрічей [PERSON] з сином, [PERSON], 18.01.2011р.н., в присутності матері: 1) середа з 19.00 год. до 20.00 год.; 2) субота неділя почергово з 17.00 год. до 19.00 год.; зобовязано матір, [PERSON], не чинити перешкод в зустрічах батька з сином. Відповідно до п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Єдиним доказом в обгрунтування своїх вимог позивач за зустрічним позовом [PERSON] вказує звернення до правоохоронних органів по факту вчинення відносно нього неправомірних дій зі сторони відповідачки [PERSON], зокрема надано копії відповідей начальника Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області за № 1530/40/01/08/2016 від 13.05.2016р. та за № 1532/40/01/12/2016 від 13.05.2016р., за змістом яких [PERSON] повідомлено, що працівниками поліції були розглянуті його звернення від 23.04.2016р., 24.04.2016р. та 03.05.2016р. з приводу протиправних дій його колишньої дружини [PERSON]; розяснено, що по фактах викладених у його зверненнях, а саме для вирішення питання щодо побачення із дитиною необхідно звернутись у відділ опіки та піклування Сихівського району м.Львова; також вказано, що з [PERSON] було проведено профілактичну бесіду щодо дотримання розпорядження Сихівської районної адміністрації. Водночас, на вимогу суду, Сихівським ВП ГУ НП у Львівській області було представлено копії матеріалів за результатами розгляду вищевказаних звернень [PERSON] Так, з відібраних від [PERSON] письмових пояснень вбачається, що остання не має на меті і не чинить перешкод [PERSON] у спілкуванні та побаченні з дитиною, проте останній, в ті дні, коли виникала можливість побачитись з сином, перебував в стані алкогольного спяніння, а також з огляду на те, що [PERSON] веде аморальний спосіб життя, ніде не працює, в минулому чинив спроби суїциду, внаслідок чого знаходився на лікування у відповідних медичних закладах, наявність у нього психологічних розладів, а тому, в ті моменти вона побоювалась давати йому дитини, до поки він не отверезіє та не поводитиме адекватно. У відповідь на запит суду, Львівським обласним клінічно психоневрологічним диспансером представлено довідку № 2140.9 від 23.08.2016р., згідно якої [PERSON], 1989р.н., дійсно з 19.09.2013р. по 01.11.2013р. перебував на стаціонарному лікуванні у медичному закладі з діагнозом емоційно нестійкий розлад особистості, стан декомпенсації. Характеристику особи позивача [PERSON], надану відповідачем [PERSON] щодо свого колишнього чоловіка, підтримали свідки [PERSON] та [PERSON] Зокрема, згідно наданих в судовому засіданні показів згаданих свідків, які являються сусідами та знайомими сімї сторін, останні вказали, що [PERSON] належним чином не виконує свої батьківські обовязки відносно свого малолітнього сина, не піклується про його фізичний, моральний і духовний розвиток, не приймає участі у його навчанні та вихованні, матеріально не допомагає, тривалий період часу взагалі не виходив на звязок та не приходив до дитини, відносини між ним та сином неоднозначні. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що зустрічний позов [PERSON] не підлягає задоволенню, оскільки позивач не надав суду належних та допустимих доказів, про те що відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, а за встановлених під час розгляду справи обставин, судом також не вбачається вагомих підстав для зміни раніше визначених Сихівською районною адміністрацію у своєму розпорядженні № 265 від 10.06.2015р. способу та часу спілкування позивача [PERSON] з своїм сином [PERSON], 2011р.н. Крім того, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] в дохід держави, слід стягнути судовий збір в розмірі 551,20 грн., від сплати якого позивача звільнено при подачі позову про стягнення аліментів.

Outcome: approved