Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача ТОВ «Партнер Фінанс» про визнання договору позики недійсним. Позов мотивує тим,що 21 червня 2015 року між нею та відповідачем ТОВ «Партнер Фінанс» було укладено договір позики №92/0111461, за умовами якого позикодавець надає позичальнику грошові кошти в сумі 4000 грн., за користування договором позивач повинна оплатити відповідачу грошові кошти в сумі 1120 грн. Під час видачі позики, їй видали лист вимогу про повернення коштів, згідно з даною вимогою в день видачі кредиту позикодавець вимагав повернення грошових коштів отриманих в кредит та 1120 грн. за користування коштами. В подальшому до неї неодноразово телефонували представники відповідача та вимагали повернення грошових коштів. Вважає, що в порушення її прав відповідачем не було надано їй достовірну інформацію про послугу, терміни повернення кредиту, тому порушено її права як споживача відповідних послуг. З врахуванням наведеного просить визнати договір позики №92/0111461 від 21.06.2015 року укладений між нею та ТОВ «Партнер фінанс» недійсним. В судове засідання позивач не з»явилась, представник позивача [PERSON] подав до суду заяву, згідно якої просить проводити судовий розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в ТОВ «Партнер фінанси» в судове засідання не з»явився, про день та час судового розгляду був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, згідно представлених суду письмових заперечень, проти задоволення позову заперечує, в задоволенні позову просив відмовити у зв»язку з його безпідставністю. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд у задоволенні позовних вимог відмовляє з таких підстав. Згідно з\~ст.3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі\~ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до\~ст.57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі\~ст.58 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. В судовому засіданні встановлено,що 21 червня 2015 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем ТОВ «Партнер Фінанс» було укладено договір позики №92/0111461, за умовами якого позикодавець надає позичальнику грошові кошти в сумі 4000 грн., за користування договором позивач повинна оплатити відповідачу грошові кошти в сумі 1120 грн. (а.с. 7-9). Крім того, позивачці було видано лист вимогу про повернення коштів №92/0111461 від 21.06.2015 року (а.с.9). Як підставу позовної вимоги про визнання оскаржуваного договору недійсним позивач вказує невідповідність умов договору вимогам ст. 203,215 ЦК України, та ст. 15,21 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки відповідачем було пред»явлено позивачу вимогу про повернення суми позики із граничним строком повернення в день укладення договору. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строкта в порядку, що встановлені договором. Згідно п.3.5. оскаржуваного договору позикодавець має право в будь-який час вимагати від позичальника повернення позики у повному обсязі та сплати плати за договором. У такому випадку позика та плата за договором повинні бути сплачені позичальником позиткодавцю протягом 14 календарних днів після надання відповідної письмової вимоги від позикодавця. Як вбачається з наданої з наведеної вище вимоги про повернення коштів, відповідачем в день укладення договору позики надано позивачу дану вимогу та зазначено строк повернення позики та плати за неї 04.07.2015 року, що відповідає положенням ст.1049 ЦК України. Згідно з ч.1 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів»споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Відповідно до ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа до укладення з клієнтом договору про надання фінансової послуги додатково надає йому інформацію про:1) фінансову послугу, що пропонується надати клієнту, із зазначенням вартості цієї послуги для клієнта, якщо інше не передбачено законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг;2) умови надання додаткових фінансових послуг та їх вартість;3) порядок сплати податків і зборів за рахунок фізичної особи в результаті отримання фінансової послуги;4) правові наслідки та порядок здійснення розрахунків з фізичною особою внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги;5) механізм захисту фінансовою установою прав споживачів та порядок урегулювання спірних питань, що виникають у процесі надання фінансової послуги;6) реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреса, номер телефону тощо), а також реквізити органів з питань захисту прав споживачів;7) розмір винагороди фінансової установи у разі, коли вона пропонує фінансові послуги, що надаються іншими фінансовими установами. В судовому засіданні встановлено,що згідно п 4.11 договору позивач, як позичальник підтвердила отримання від відповідача як позикодавця до укладення договору достовірну інформацію вказану в ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». З врахуванням наведеного, оскільки інших доказів позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог не наведено, а внаслідок представлених в ході судового розгляду доказів, наведені позивачем обставини недійсності договору позики не знайшли свого підтвердження та були спростовані, а відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити за їх безпідставністю.

Outcome: dismissed