Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, мотивуючи дані вимоги тим , що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON]. З 1997р. в даній квартирі стала проживати [PERSON] разом зі своєю сім'єю. Спочатку позивач орендувала дану квартиру у [PERSON] та його дружини [PERSON] Потім подружжя [PERSON] запропонували позивачу [PERSON] викупити у них в розстрочку квартиру [ADDRESS] за 10000 доларів США, позивач погодилася на дану пропозицію так як відразу всієї суми коштів у позивача не було. На підтвердження цього 12.10.2002р. позивач передала [PERSON] кошти у розмірі 3000 доларів США. Сторони домовилися, що позивач частинами буде віддавати кошти, а потім вони офіційно оформлять договір купівлі-продажу у нотаріуса. 19.11.2003р. позивач віддала останню суму відповідачу [PERSON] у сумі 7000 доларів США. Оформити відразу договір купівлі-продажу квартири у нотаріуса сторони не змогли, так як [INFO]. [PERSON] помер. Відповідач [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] та мала законні права на продаж квартири. Таким чином, так як кошти за покупку квартири позивач віддала у повному обсязі, [PERSON] мала права на спірну квартиру, тому з 19.11.2003р. позивач розпочала користуватися квартирою [ADDRESS] як своєю приватною власністю. Позивач [PERSON] з 1997р. постійно проживає в квартирі [ADDRESS], з листопада 2003р. по сьогоднішній день користується, утримує, ремонтує, сплачує усі необхідні платежі в цілому. Офіційно в зазначеній квартирі на даний час ніхто не зареєстрований, проживає лише позивач та її сім'я. Загальний строк володіння та користування позивачем [PERSON] квартирою складає 13 років 8 місяців. У зв'язку з цим [PERSON] з листопада 2003р. добросовісно заволоділа квартирою [ADDRESS] та загальний строк володіння за набувальною давністю складає 13 років 8 місяців. Тому, [PERSON] звернулась до суду з позовом і просить суд визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON]. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги визнала. Дослідивши письмові матеріали справи , суд прийшов до висновку , що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п.п. 9, 11, 13,14 Постанови Пленумум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи №5 від 07.02.2014р., Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. Згідно п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004р. , положення ст.344 ЦК поширюються на правовідносини , що виникли з 1 січня 2001р.. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011р.. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири, посвідченого старшим державним нотаріусом Сєвєродонецької нотаріальної контори від 03.04.1992р., зареєстрованого у Сєвєродонецькому МБТІ за №478 від 20.04.1992р., [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого відділом ЗАГС м. Новий Уренгой Головного управління ЗАГС Ямало-Ненецького автономного округу Росії від 05.06.2003р., [PERSON], [INFO]., помер [INFO]., про що 05.06.2003р. складено відповідний запис акт про смерть №198. Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого відділом ЗАГС Ворошиловградської області від 26.02.1977р., [PERSON] та [PERSON] 26.02.1977р. уклали шлюб, про що складено запис№144, прізвище дружини після укладення шлюбу - [PERSON]. Згідно копії розписки від 19.11.2003р. , [PERSON] надала цю розписку [PERSON] про те, що між ними вчинений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та за продаж вказаної квартири 19.11.2003р. [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 10000 (десять тисяч доларів США). [PERSON] є спадкоємицею майна [PERSON], інших спадкоємців першої черги не має. [PERSON] дійсно користується та постійно мешкає у квартирі [ADDRESS] з 1997р., вона утримує її у повному обсязі, сплачує комунальні платежі (виконує всі обов'язки власника майна). Претензій матеріального та морального характеру з питання купівлі-продажу квартири у [PERSON] до [PERSON] так і навпаки не має. Згідно копії паспорту громадянина Російської Федерації серії [NUMBER], виданого УВС м. Новий Уренгой Ямало-Ненецького автономного округу від 08.08.2005р., [PERSON], [INFO]., з 07.06.2009р. зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до копії звіту про оцінку майна (у стислій формі) від 19.06.2017р., квартира, загальною площею 48,30кв.м, розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до технічного паспорту БТІ: загальна площа квартири становить - 48,30кв.м., житлова площа - 30,90кв.м. Ринкова вартість квартири, загальною площею 48,30кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] складає - 49400,00грн. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON], починаючи з моменту придбання квартири [ADDRESS], загальною площею 48,30кв.м., житловою площею 30,90кв.м., а саме з 19.11.2003р., проживала у ній, добросовісно, відкрито та безперервно володіла нею протягом 13 років 8 місяців, що в розумінні ст.344 ЦК України означає, що вона набула право власності на вищевказане нерухоме майно в порядку набувальної давності. Отже, судом встановлено, що факти, викладені позивачем [PERSON] у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог підтверджені письмовими доказами є достовірними, сумніву у суду не викликають, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб. У зв'язку з чим, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved