Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що її батьки, [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані та постійно проживали у будинку (з господарськими будівлями та спорудами) розташованому за адресою: вул. Святотроїцька, 9, смт. Мала Дівиця, Прилуцького району Чернігівської області. Факт того, що вони являються її батьками підтвердила свідоцтвом про народження. З витягу Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища вбачається, що при укладенні шлюбу її дошлюбне прізвище [PERSON] було змінено на [PERSON]. 14.11.2005 року помер її батько, [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть. Після його смерті фактично спадщину прийняла її мати, [PERSON], як його дружина та спадкоємець першої черги, оскільки на день смерті постійно проживала разом з померлим та була зареєстрована за вказаною вище адресою, про відмову від прийняття спадщини не заявляла, що підтверджується копією довідки Малодівицької селищної ради Прилуцького району від 09.03.2016 року №581. За свідоцтвом про право на спадщину вона не зверталась. 24.10.2014 року помирає її мати, [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, яку позивач прийняла як єдиний спадкоємець першої черги, шляхом звернення до нотаріальної контори, після того як за рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27.12.2016 року їй було надано додатковий строк для прийняття спадщини,що підтверджується матеріалами спадкової справи №9/2017 Прилуцької районної державної нотаріальної контори. В своїй позовній заяві позивач зазначає, що маючи намір належним чином оформити право власності на спадкове майно, а саме на будинок з господарськими будівлями за адресою: вул.Святотроїцька,9, смт.Мала Дівиця, Прилуцького району Чернігівської області, вона звернулася із заявою до Прилуцької районної державної нотаріальної контори про видачу їй свідоцтва про право на спадщину. 14.02.2016 року на зазначену заяву нотаріусом їй було фактично відмовлено у вчиненні нотаріальної дії листом №266/01-16 у звязку з відсутністю документу, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно та рекомендовано звернутись до суду для визнання права власності на будинок. Згідно з довідкою КП «Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» №184 від 06.02.2017 року право власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою селище [PERSON] по вул.Святотроїцькій, 9 не зареєстровано. Дані було знято з архівної інвентаризаційної справи. Позивач вказує, що згідно зі свідоцтвом №249 від 24.03.1962 року про право особистої власності на вказане домоволодіння видане Виконавчим комітетом Малодівицької селищної ради Депутатів трудящих вказане домоволодіння вцілому належало [PERSON], її бабусі, матері її батька, як голові колгоспного двору, яка проживала там до моменту смерті. Вказане свідоцтво №249 є належним правовстановлюючим документом, оскільки на ньому є відповідний реєстраційний напис бюро технічної інвентаризації, чим підтверджується факт належної реєстрації вказаного домоволодіння, про що було зроблено відповідний запис в реєстрову книгу під №378 від 1962 року ( в подальшому аналогічний спосіб реєстрації був передбачений Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року (пункти 18,20,23 Інструкції). Позивач зазначає, що її батьки були зареєстровані та постійно проживали в будинку, фактично по день смерті власника [PERSON] , що підтверджується даними домової книги. Таким чином, вони фактично прийняли спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном за нормами ст. 549 ЦК УРСР, продовжуючи постійно проживати в будинку, користуватись ним, нести всі витрати на його утримання. Факт родинних відносин між [PERSON] та її батьком підтверджується свідоцтвом про народження, де в графі «мати» зазначено [PERSON]. На підставі вищевикладеного, позивач просить позов задовольнити. Позивач в підготовче судове засідання не зявилась, до суду через електронну пошту надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в підготовче судове засідання не зявився, але подав заяву в якій проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить справу розглядати без представника територіальної громади Малодівицької селищної ради За змістом ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст..ст.206,207 ЦПК цього Кодексу. Ч.4 ст.206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, ЦПК допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тобто в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд на підставі повно і всебічно зясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог,що не заперечувалося відповідачем, та підтверджено дослідженими судом доказами, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Судом встановлено, що 14.11.2005 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.11). Після його смерті фактично спадщину прийняла [PERSON], як його дружина та спадкоємець першої черги, оскільки на день смерті постійно проживала разом з померлим та була зареєстрована за вказаною вище адресою, про відмову від прийняття спадщини не заявляла, що підтверджується копією довідки Малодівицької селищної ради Прилуцького району від 09.03.2016 року №581 (а.с.23). За свідоцтвом про право на спадщину вона не зверталась. Після смерті матері позивача відкрилась спадщина, яку позивач прийняла як єдиний спадкоємець першої черги, шляхом звернення до нотаріальної контори, після того як за рішенням Прилуцького міськрайсуду Чернігівської області від 27.12.2016 року їй було надано додатковий строк для прийняття спадщини,що підтверджується матеріалами спадкової справи №9/2017 Прилуцької районної державної нотаріальної контори (а.с.32). Згідно з довідкою КП «Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» №184 від 06.02.2017 року право власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою селище [PERSON] по вул.. Святотроїцькій, 9 не зареєстровано. Дані було знято з архівної інвентаризаційної справи. Відповідно до свідоцтва №249 від 24.03.1962 року про право особистої власності на вказане домоволодіння видане Виконавчим комітетом Малодівицької селищної ради Депутатів трудящих вказане домоволодіння вцілому належало [PERSON], бабусі позивача, матері батька позивача, як голові колгоспного двору, яка проживала там до моменту смерті (а.с.18). Дане свідоцтво №249 є належним правовстановлюючим документом, оскільки на ньому є відповідний реєстраційний напис бюро технічної інвентаризації, чим підтверджується факт належної реєстрації вказаного домоволодіння, про що було зроблено відповідний запис в реєстрову книгу під №378 від 1962 року ( в подальшому аналогічний спосіб реєстрації був передбачений Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року (пункти 18,20,23 Інструкції). Батьки позивача були зареєстровані та постійно проживали в будинку, фактично по день смерті власника [PERSON] , що підтверджується даними домової книги (а.с.19-21). Таким чином, вони фактично прийняли спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном за нормами ст. 549 ЦК УРСР, продовжуючи постійно проживати в будинку, користуватись ним, нести всі витрати на його утримання. Факт родинних відносин між [PERSON] та її батьком підтверджується свідоцтвом про народження, де в графі «мати» зазначено [PERSON] (а.с.16). Згідно ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує її право власності. Відповідно до ст..ст.1296-1298 ЦК України питання про право на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно ст.ст. 1296, 1297, 1299 ЦК України виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив його державної реєстрації. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 №20 (із подальшими змінами) «Про судову практику у справах за позовом про захист права приватної власності» , право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1 991 року не втратили права на його частку в майні. Згідно ст.120 ЦК УРСР колгоспний двір-це сімейно-трудове обєднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч.2 ст.123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР №885-ХІІ був введений в дію Закон України «Про власність». Таким чином батьки позивача мали рівне право на майно колгоспного двору, а саме на вказаний вище житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, а оскільки вони проживали разом на момент смерті батька, тому дружина фактично прийняла спадщину за ч.3 ст.1268 ЦК України, після смерті чоловіка до складу якої увійшло все належне йому майно. Відповідно до розяснень, викладених у п.п. 3.3 [PERSON] Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Суд, аналізуючи обставини встановлені в судовому засіданні та дослідивши зібрані докази, а саме: копію свідоцтва про народження [PERSON] (а.с.8); копію свідоцтва про народження [PERSON] (а.с.16); копію витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища [PERSON] (а.с.9); копію свідоцтва про смерть [PERSON], який помер 14 листопада 2005 року (а.с. 11); копію свідоцтва про смерть [PERSON], яка померла 24 жовтня 2014 року (а.с. 12); копію свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.14); копію свідоцтва про смерть [PERSON], який помер 07 лютого 2009 року (а.с. 13); копію листа КП «Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради (а.с.17); копію\~свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння №249 (а.с.18); копія довідки, виданої виконавчим комітетом Малодівицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області , в якій зазначено, що на день смерті [PERSON] разом з ним проживали та були зареєстровані дружина [PERSON] та дочка [PERSON] (а.с.23), копію технічного паспорта на спірне домоволодіння (а.с. 24-28); копії державних актів про право постійного користування землею та про право приватної власності на землю (а.с. 29-31) - вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення, оскільки в судовому засіданні на підставі вищевказаних доказів встановлено, що позивач прийняла спадщину, а тому з врахуванням визнання позову відповідачем, набув право власності на житловий будинок з належними господарськими спорудами, що знаходиться по вул. Святотроїцька,9 смт.Мала Дівиця, Прилуцького району, Чернігівської області. На підставі викладеного та ст.\~16,\~328,\~392,\~1222,\~1261,\~1268 ЦК України\~та,

Outcome: approved