Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом та вимоги обґрунтовує тим, що 05.11.2018 року до нього звернувся відповідач [PERSON] з проханням позичити йому 20000грн. Враховуючи, що він добре знав відповідача і на той час в нього була така сума грошей, він погодився позичити йому 20000грн., за умови повернення йому зазначеної вище суми до 05.12.2018 року. Саме на цих умовах вони і уклали договір позики. На підтвердження передачі грошей відповідач власноруч написав йому розписку і отримав гроші. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти в сумі 20000грн. та вирішити питання розподілу судових витрат по справі. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав повністю з зазначених в позові підстав, просив суд їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] , повідомлявся про час та місце розгляду справи шляхом опублікування повідомлення на офіційному веб-сайті суду, однак до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON] , перевіривши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що 05.11.2018 року відповідач [PERSON] взяв в позику у позивача [PERSON] грошові кошти у сумі 20000грн. строком до 05.12.2018 року (а.с.5). Викладені обставини підтверджуються копією розпискою [PERSON] від 05.11.2018 року. Оригінал розписки був оглянутий в ході судового розгляду. У зазначений строк [PERSON] зобов`язань не виконав, грошові кошти не повернув. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду такої ж якості. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, в розписці наданій суду позивачем, зазначена сума позики у розмірі 20000грн., яку отримав відповідач, розписка є дійсною і не оспорювалася в судовому порядку. Відповідач не спростував доказами викладені позивачем [PERSON] в позовній заяві обставини та надані позивачем докази. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Оцінивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення боргу в сумі 20000грн. підлягають задоволенню, оскільки розмір боргу підтверджується виданою позивачем розпискою, визначений розпискою строк для повернення позики закінчився, а наявність в позивача боргової розписки свідчить про невиконання відповідачем своїх зобов`язань. Суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 20000грн. Згідно з ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 840грн.80коп. в відшкодування судового збору.

Outcome: approved