Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про визнання за відповідачами права власності на частку квартири та стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні. Свої вимоги обґрунтував тим, що позивач є співвласником 1/2 частини спірної квартири [ADDRESS], а відповідачі є співвласниками по 1/4 частині квартири кожний. Спірна квартира є трикімнатною ізольованою квартирою з єдиним входом, загальною площею 79,2 м.кв. Зазначив, що позивач та відповідачі не є членами однієї родини, визначений судовим рішенням порядок користування спірною квартирою відповідачами не дотримується, тому склалися неможливі умови спільного проживання. Просив визнати право власності на 1/4 частину спірної квартири за кожним з відповідачів та стягнути з відповідачів на його користь по 187 019 грн. 75 коп. з кожного в якості грошової компенсації вартості належної йому 1/3 частини квартири [ADDRESS]. Під час розгяду справи позивач надав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив виділити йому в натурі 1/2 частку квартири [ADDRESS], а у разі неможливості такого виділу стягнути з відповідачів на його користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки по 199 685 грн. з кожного з відповідачів та визнати за відповідачами право власності по 1/4 частині квартири [ADDRESS] за кожним. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], не погоджуючись із заявленим позовом, звернулися до суду з зустрічним позовом до позивача [PERSON] про визначення порядку користування та володіння спірною квартирою. Свої вимоги обґрунтували тим, що раніше встановлений судовим рішенням порядок користування спірною квартирою між [PERSON] та [PERSON] на даний час не може бути дотримано, оскільки збільшилась кількість співвласників, жодна з кімнат, які знаходяться в спірній квартирі, не відповідає ідеальній частці житлової площі кожного з співвласників (відповідача - 22,05 м.кв., позивачів по 11,03 м.кв.), що тягне за собою постійні конфлікти між сторонами. У зв'язку з тим, що в добровільному порядку відповідач відмовляється визначити порядок користування спірною квартирою, вважають необхідним визначити цей порядок наступним чином: кімнату площею 17,7 кв.м. та лоджію площею 2,1 кв.м. надати у володіння та користування відповідача [PERSON], кімнату площею 12,6 кв.м. та лоджію площею 2,1 кв.м. надати у володіння та користування позивачу [PERSON], кімнату площею 13,8 кв.м. надати у володіння та користування позивачу [PERSON], решту приміщень залишити у загальному користуванні. Також просили змінити при цьому ідеальні частки кожного з співвласників, збільшивши ідеальну частку [PERSON] на 1,57 кв.м., збільшити ідеальну частку [PERSON] на 2,77 кв.м. та зменшити ідеальну [PERSON] на 4,34 кв.м., сплативши на його користь грошову компенсацію вартості цієї частки. В судовому засіданні позивач та його представник за первісним позовом/відповідач за зустрічним позовом, позовні вимоги з урахуванням їх уточнень підтримали в повному обсязі, з підстав, викладених в позовній заяві, просили суд первісний позов задовольнити, проти зустрічного позову заперечували в повному обсязі, просили відмовити в його задоволенні. Відповідачі та представник за первісним позовом/позивачі за зустрічним позовом підтримали в повному обсязі зустрічні позовні вимоги з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві, первісний позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні та пояснили, посилаючись на обставини, викладені в зустрічній позовній заяві. Крім того, зазначили про те, що запропонований позивачем [PERSON] варіант вирішення спору на день розгляду справи є неможливий, виходячи з того, що в них відсутня фінансова можливість компенсувати вартість частки квартири, належної [PERSON], а примусове стягнення з них такої компенсації є незаконним. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні ним правовідносини. [PERSON] є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS], що встановлено судовими рішеннями і, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, не потребує доказуванню (а.с. 16-27). [PERSON], який також був власником 1/2 частини квартири [ADDRESS], 06.05.2011 року подарував [PERSON] 1/4 частину цієї квартири, у зв'язку з чим остання також стала співвласником квартири, що також встановлено судовим рішенням (а.с. 161-162) та не потребує доказуванню. Отже, на даний час [PERSON] є власником 1/2 частини спірної квартири, [PERSON] є власником 1/4 частини квартири, [PERSON] є власником 1/4 частини спірної квартири. Спірна квартира є трикімнатною, загальною площею 79,2 кв.м. та житловою площею 44,1 кв.м., складається з наступних окремих кімнат: одна кімната площею 17,7 кв.м., друга кімната площею 13,8 кв.м., третя кімната площею 12,6 кв.м. Кухня з лоджією, ванна, санвузол та коридор - площею 30,9 кв.м. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 січня 2009 року встановлено конкретний порядок користування квартирою [ADDRESS], а саме: виділено в користування [PERSON] кімнату площею 12,6 кв.м., [PERSON] - кімнату 13,8 кв.м.. Кімнату площею 17,7 кв.м. та місця загального користування залишено в загальному користуванні. Після вселення [PERSON], яка з 2011 року також стала співвласником спірної квартири, визначений у 2009 році порядок користування спірною квартирою не змінювався. Звертаючись до суду з даним позовом позивач [PERSON] зазначає про неможливість спільного використання спірної квартири, неможливості виділу в натурі 1/2 частки спірної квартири, відмови відповідачів [PERSON] та [PERSON] вирішити питання про припинення права спільної часткової власності в запропонований позивачем спосіб, та згоди позивача на отримання грошової компенсації вартості своєї частки в спірній квартирі. Згідно ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Виходячи з аналізу зазначеної норми у взаємозв'язку з положеннями ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317, 319, 358, 361 ЦК України вбачається, що передбачене ч. 2 ст. 364 ЦК України право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов'язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи. Зазначеною нормою передбачено, що обов'язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про призначення компенсації, і не передбачається обов'язок згоди інших співвласників на такий виділ та не ставиться право співвласника на виділ у залежність від згоди інших співвласників і мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ. Виділ позивачеві 1/2 частки квартири неможливий, оскільки квартира є трикімнатною, загальна площа якої 79,2 кв.м, а житлова - 44,1 кв.м, розташована на шостому поверсі багатоквартирного житлового будинку. Дана обставина не заперечується самими сторонами. Зважаючи на вищевикладене, суд погоджується з доводами позивача [PERSON] щодо неможливості спільного використання спірної квартири, неможливості виділу в натурі 1/2 частки спірної квартири, враховує згоду позивача на отримання грошової компенсації вартості своєї частки в спірній квартирі та приходить до висновку про необхідність виділення частки [PERSON] зі спільного майна, а саме квартири [ADDRESS], шляхом стягнення з відповідачів в рівних частках на користь позивача грошової компенсації вартості 1/2 частки у спірній квартирі. Як убачається з матеріалів справи, позивачем було надано звіт від 10.05.2012 року про оцінку майна - квартири [ADDRESS], відповідно до якого ринкова вартість спірної квартири становила 748 079 грн. (а.с. 45-61). Не погоджуючись з такою оцінкою, відповідачі просили призначити судову будівельно-технічну експертизу для визначення вартості 1/2 частки спірної квартири, яка належить [PERSON] з урахуванням тих приміщень, якими користується позивач. З висновку експерта КНДІСЕ від 10 жовтня 2013 року № 2304/13-42 убачається, що ринкова вартість квартири [ADDRESS] становить 688 912 грн. Ринкова вартість 1/2 частини квартири [ADDRESS] становить 344 456 грн. Ринкова вартість частини житлової площі квартири [ADDRESS], яка знаходиться в користуванні [PERSON] може становити 234 461 грн. (а.с. 245-255). Не погоджуючись з даним висновком експерта, представник позивача [PERSON] просила призначити повторну судову будівельно-технічну експертизу щодо визначення вартості спірної квартири та визначення вартості 1/2 частки спірної квартири, яка належить [PERSON] З висновку експерта Київської незалежної судово-експертної установи № 0722 від 09 січня 2014 року убачається, що ринкова вартість квартири [ADDRESS] становить 798 740 грн. Ринкова вартість 1/2 частини квартири [ADDRESS] становить 399 370 грн. Ринкова вартість 1/2 частини квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON] становить 399 370 грн. (т. 2, а.с. 33-42). Аналізуючи всі надані висновки, суд вважає за можливе покласти в основу рішення, останній висновок № 0722 судової будівельно-технічної експертизи від 09 січня 2014 року, яким визначена ринкова вартість 1/2 частини спірної квартири в розмірі 399 370 грн., оскільки даний висновок чітко відповідає поставленим в ухвалі суду питанням та зроблений з урахуванням вартості квартири та її частини на час розгляду справи в суді. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про виділення його частки зі спільного майна, а саме квартири [ADDRESS], шляхом стягнення з [PERSON] та [PERSON] в рівних частках на користь [PERSON] грошової компенсації вартості 1/2 частини квартири [ADDRESS] в сумі 399 370 (триста дев'яносто дев'ять тисяч триста сімдесят) гривень. Суд, з урахуванням виділення частки майна шляхом стягнення її вартості з відповідачів на користь позивача, вважає за необхідне вирішити також питання про припинення права на цю частку позивача та визнання цього права за відповідачами в рівних частинах, оскільки це випливає з вимог [PERSON] про виділення його частки шляхом стягнення грошової компенсації з відповідачів, що відповідно трансформується в право відповідачів на отримання цієї частки у власність та припинення права на цю частку у позивача. Що стосується вимог зустрічного позову [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування та володіння спірною квартирою, суд вважає, що такі вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Із пояснень позивачів за зустрічним позовом убачається, що вони не проти сплатити відповідачу грошову компенсацію вартості 1/2 частки квартири, проте у зв'язку із скрутним матеріальним становищем позбавлені можливості її виплатити, оскільки розмір компенсації є для них досить значним, тому єдиним законним та прийнятним варіантом вирішення спірного питання вважають встановлення нового порядку користування квартирою за рахунок зменшення частки [PERSON] на 4,34 кв.м. та сплати на його користь грошової компенсації вартості цієї частки, виходячи з вимог ст. 365 ЦК України. Суд зауважує, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших, тому право відповідача за зустрічним позовом на грошову компенсацію вартості частки квартири, якою володіють та користуються також і позивачі за зустрічним позовом, не може бути обмежене, виходячи лише з посилань останніх на скрутне матеріальне становище. Можливість вирішення спору у визначений [PERSON] спосіб, передбачений ст. 364 ЦК України, приписами якої, зокрема, передбачено, що якщо виділ частки із спільного майна є неможливим або не допускається згідно з законом, співвласник, який бажає виділу має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації, при цьому право на отримання такої компенсації не пов'язане з платіжною спроможністю інших співвласників. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо : частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Згідно ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі поданих ними доказів. Згідно положень ст. 213 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог. Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і докази, що стверджують позов. Таким чином, суд вважає, що правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про визначення порядку володіння та користування квартирою, перерозподіл ідеальних часток та припинення права [PERSON] на частку у спільній квартирі розміром 4,34 кв.м. внаслідок такого перерозподілу в розумінні статті 365 ЦК України у позивачів за зустрічним позовом відсутні. Крім того, запропонований позивачами за зустрічним позовом варіант порядку користування квартирою не вирішує по суті існуючий між сторонами спір, що триває декілька років з приводу спільного володіння та користування спірною квартирою. За таких обставин суд вважає, що у задоволенні зустрічного позову [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування та володіння спірною квартирою необхідно відмовити.

Outcome: approved