Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом уточненим під час розгляду справи до відділу державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції в м. Донецьку, [PERSON] «про зняття арешту з майна», де зазначає, що постановою ВДВС Кіровського РУЮ у м. Донецьку було накладено арешт на належний [PERSON] автомобіль через борги за комунальні послуги. В подальшому позивач придбав даний автомобіль у [PERSON], а борги, через які було накладено арешт, погашено. У зв'язку з чим позивач просить суд зняти арешт з автомобіля та визнати за ним право власності на даний автомобіль. В судове засідання позивач не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник ВДВС Кіровського РУЮ у м. Донецьку в останнє судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, однак в попередніх судових засіданнях не заперечував проти задоволення позову, посилаючись при цьому на відсутність на виконанні у виконавчій службі виконавчого провадження, за яке було накладено арешт на спірний автомобіль. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, надав до суду заяву, згідно якої позов визнав та просив розглядати справу без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У грудні 2009 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] досягнуто домовленість про купівлю-продаж автомобіля марки «ВАЗ 2103», державний реєстраційний номер «[NUMBER]», 1980 року випуску. Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Таким чином судом встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] під час придбання спірного автомобіля досягнуто згоди по всіх істотних умовах купівлі-продажу автомобіля. За таких обставин, аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання договору купівлі-продажу автомобіля, визнання права власності на автомобіль за [PERSON], оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про зняття арешту зі спірного автомобіля, то в судовому засіданні було встановлено, що 07.04.2003 року ВДВС Кіровського РУЮ у м. Донецьку накладено арешт на автомобіль марки «ВАЗ 2103», державний реєстраційний номер «[NUMBER]», 1980 року випуску, належний на той час відповідачу [PERSON] Арешт було накладено в рамках виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 2-6730 виданого Кіровським районним судом м. Донецька від 07.07.2002 року про стягнення з [PERSON] на користь ЖЕК № 1 заборгованості. Як вбачається з довідки ТОВ «Текстильник-2005», станом на 01.11.2013 року, [PERSON], який мешкає за адресою: [ADDRESS], заборгованості по квартирній платі та за вивіз ТПВ не має. Крім того, представник ВДВС Кіровського РУЮ у м. Донецьку в судовому засіданні пояснив, що у виконавчій службі відсутнє на виконанні провадження зі стягнення з [PERSON] заборгованості за комунальні послуги. Відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб. Згідно ч.2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. У відповідності до ч.1 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача про зняття арешту, накладеного ВДВС Кіровського РУЮ у м. Донецьку, підлягають задоволенню. На підставі зазначеного,

Outcome: approved