Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Мар'їнського районного суду Донецької області з вказаною позовною заявою, у якій просить: - встановити факт того, що [PERSON], померлий [INFO], є сином [PERSON], померлої [INFO]; - встановити факт прийняття спадщини у вигляді 1/3 частки домоволодіння [ADDRESS] [PERSON] після смерті свого сина [PERSON], померлого [INFO]; - визнати за нею право власності на домоволодіння [ADDRESS], яке складається із: житлового будинку літ. А-1 з прибудовою літ. а-1 (незавершеною будівництвом - 28% будівельної готовності) загальною площею 52,1 кв.м., в т.ч. жилою площею 29,5 кв.м., господарськими спорудами: літня кухня літ. Б-1, погріб літ. В-1, сарай літ. Д-1, гараж літ. К-1, туалет літ. У-1, басейн для збору води літ. ж, огорожа, загальною вартістю 57679,00 гривень. Вимоги позовної заяви обґрунтовані наступним. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 09 вересня 1993 року державним нотаріусом Курахівської державної нотаріальної контори, [PERSON] (бабуся позивача), [PERSON] (рідний брат матері позивача) та [PERSON] (рідна сестра матері позивача) на праві спільної сумісної власності в рівних частках належить домоволодіння [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер. Заповіту після себе він не залишив. Після його смерті відкрилась спадщина на 1/3 частку домоволодіння [ADDRESS]. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] була лише мати померлого [PERSON], тобто бабуся позивача, яка хоча і не зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але і не відмовлялась від неї. [PERSON] фактично прийняла спадщину, оскільки мешкала разом із спадкодавцем на момент його смерті. Таким чином, [PERSON] належало 2/3 частини домоволодіння. [INFO] [PERSON] померла. 17 серпня 2011 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений нотаріусом, відповідно до змісту якого вона заповіла позивачу усе майно, що їй належить та буде належати на момент її смерті. У визначений законом шестимісячний строк [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Надавши нотаріусу всі документи, необхідні для оформлення спадщини, [PERSON] була повідомлена про те, що нотаріус може оформити їй право власності лише на 1/3 частку, оскільки свідоцтво про право власності складене російською мовою. В свідоцтві про смерть [PERSON] його прізвище зазначено як «[PERSON]», в свідоцтві про смерть його матері [PERSON] її прізвище зазначено як «[PERSON]», за життя її бабуся право власності на спадкову частку домоволодіння документально не оформила, а тому у нотаріуса немає підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину на 2/3 частки домоволодіння. Інший співвласник домоволодіння відповідач [PERSON], не маючи ані дітей, ані чоловіка, погодилась у травні 2013 року продати позивачу належну їй частку у домоволодінні. Сторони домовились про всі істотні умови договору, тобто про ціну майна. Відповідач [PERSON] зобов'язалась нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу до 01 серпня 2013 року, однак до теперішнього часу угода нотаріально не посвідчена. Вищенаведене зумовило [PERSON] звернутись до суду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, натомість в порядку ч.2 ст. 158 ЦПК України, надіслала на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи в її відсутність, при чому позовні вимоги підтримані. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з'явилась, натомість спрямувала на адресу суду письмове клопотання про розгляд цивільної справи у її відсутність. З позовними вимогами [PERSON], відповідач згодна в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про встановлення фактів та визнання права власності на домоволодіння підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Згідно ст. 220 ч.2 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст.656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] є спадкоємцем майна після смерті бабусі [PERSON], якій за життя належало право власності на 2/3 частини домоволодіння [ADDRESS]. Однак оформити право власності на вказане майно позивач позбавлена можливості через невідповідність прізвищ спадкодавців у правовстановлюючих документах. Крім того, позивач придбала у власність 1/3 частину спірного домоволодіння у відповідача [PERSON], яка також є спадкоємцем спірного майна. Між сторонами дійсно був укладений договір купівлі-продажу 1/3 частини домоволодіння та відбулось повне виконання договору. Наведене свідчить про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] На підставі ст.ст.15, 219, 220, 316, 328, 334, 392, 655, 656, 1223, 1261, 1268 ЦК України,

Outcome: approved