Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області, військової прокуратури Рівненського гарнізону Західного регіону України про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням органу прокуратури. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач [PERSON] вказує про те, що 27 березня 2013 року слідчим Рівненської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері, йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 425 КК України, та складено обвинувальний акт, який був направлений до суду. В ході судового розгляду вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області 06 травня 2014 року [PERSON] було виправдано за відсутністю в його діях складу злочину. Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 16 липня 2014 року виправдувальний вирок суду залишено без змін. Позивач [PERSON] вказує про те, що на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», йому підлягає відшкодуванню шкода, заподіяна внаслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Позивач обґрунтовує виникнення права на відшкодування в зв`язку з постановленням відносно нього виправдувального вироку суду за відсутністю у його діянні складу кримінального правопорушення. Позивач [PERSON] зазначає, що в зв`язку з перебуванням під слідством та судом на протязі 17 місяців, йому заподіяна моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях в зв`язку з протиправною поведінкою зі сторони працівників прокуратури, приниженні його честі та гідності, порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, негативному впливі на честь, гідність та ділову репутацію, порушенні стосунків з оточуючими людьми. Крім того, зазначає, що внаслідок протиправних дій прокуратури, а саме винесенні постанови про підозру, безпідставному затягуванні розгляду справи зі сторони прокуратури, проведенні без згоди позивача та його присутності зборів офіцерів військової частини, проведенні незаконної інженерної науково-технічної експертизи, перекручуванні фактів під час судового слідства, здійснення тиску на свідків з метою зміни їх показів, призвело до того, що позивач був змушений 12 лютого 2014 року звільнитися з Збройних Сил України та докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки позивач має право на відшкодування моральної шкоди та коштів, витрачених на отримання юридичної допомоги, просить суд стягнути на його користь з Державного казначейства України шляхом списання 15600 гривень сплачених коштів за надання юридичної допомоги та 25000 гривень моральної шкоди. В ході судового розгляду позивачем [PERSON] було подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій він просить стягнути на його користь 15600 гривень сплачених коштів за надання юридичної допомоги та 40000 гривень моральної шкоди. Збільшення розміру моральної шкоди позивач обґрунтовує тим, що в ході судового розгляду даної цивільної справи відбувалося затягування її розгляду зі сторони прокуратури, що призвело до порушення права позивача на розгляд справи протягом розумного строку. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] збільшені позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених в позовній заяві, просять суд задовольнити вимоги позивача в повному обсязі. Представник відповідача Державної казначейської служби України Сорочан С.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та подала заперечення, в яких вказує про те, що позивачем не вірно залучено до участі в справі в якості відповідача Державну казначейську службу України, оскільки вони не здійснювали будь-яких протиправних дій відносно позивача, не перебували з ним у цивільно-правових відносинах, а тому не заподіювали будь-якої шкоди, в зв`язку з чим не можуть виступати по справі відповідачами. В судовому засіданні представник відповідача - військової прокуратури Рівненського гарнізону Західного регіону України прокурор Чоп Ю.В. позовні вимоги не визнав, заперечуючи щодо задоволення позовних вимог позивача вказує на те, що позивачем належними доказами не обґрунтовано заподіяння йому моральної шкоди внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності, не доведено приниження його честі та гідності, посилання позивача щодо звільнення з Збройних Сил України не заслуговує на увагу, оскільки\~ звільнення [PERSON] відбулося за вислугою років, а тому не пов`язане з кримінальним провадженням. Факт постановлення виправдувального вироку підтверджує факт реабілітації позивача, а не заподіяння йому моральної шкоди. Разом з тим, прокурор вказує на те, що [PERSON] втратив право на відшкодування шкоди в зв`язку з тим, що під час досудового розслідування з його сторони мала місце самообмова, яка\~ перешкодила з`ясуванню істини по справі. Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області в судове засідання не з`явився, направивши на адресу суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши\~ матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 1 Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду. Відповідно до\~ст. 1173 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Таким чином, відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави. Оскільки саме органи державної казначейської служби України є єдиними розпорядниками коштів Державного та місцевих бюджетів, тому саме вони повинні відшкодовувати шкоду, завдану фізичній особі іншими органами державної влади в разі доведеності заподіяння такої шкоди. А тому, не заслуговують на увагу заперечення Державної казначейської служби України про те, що вона є неналежним відповідачем по справі. Судом встановлено, що 27 березня 2013 року [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 425 КК України. 06 травня 2014 року вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області позивача [PERSON] було визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 425 КК України, та виправдано за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 16 липня 2014 року вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 травня 2014 року щодо [PERSON] залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2015 року вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 16 липня 2014 року щодо [PERSON] залишено без змін. \~ \~ \~ \~Згідно ч.ч. 1, 2, 7\~ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Згідно ч. 4\~ст. 1176 ЦК України, фізична особа, яка у процесі досудового розслідування або судового провадження шляхом самообмови перешкоджала з`ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню запобіжного заходу, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди. Аналіз зазначеної норми права свідчить про те, що під самообмовою слід розуміти завідомо неправдиві показання підозрюваного, обвинуваченого, підсудного. Слід враховувати причини, які спонукали особу до самообмови, оскільки\~ фактично йдеться про умисел на самообмову. Проте самообмова, яка стала наслідком застосування до громадянина насильства, погроз чи інших незаконних заходів, не перешкоджає відшкодуванню шкоди. При цьому факт насильства, погроз та інших незаконних заходів має бути встановлений слідчими органами, прокурором чи судом. Тобто самообмова, яка виключає відшкодування шкоди, має бути добровільною, завідомо неправдивою, мати на меті перешкодити з`ясуванню істини й бути зафіксованою в матеріалах справи. Тобто, якщо особа перешкоджала з`ясуванню істини шляхом самообмови і цим сприяла прийняттю рішень чи здійсненню дій, які є підставою для відшкодування шкоди та передбачені ч. 1\~ст. 1176 ЦК, ця особа не отримує права на відшкодування шкоди. При цьому термін «самообмова» має тлумачитись як дача показань чи інші дії, що здійснені свідомо з метою перешкодити встановленню істини. Якщо ж особа здійснила самообмову не власною волею, а під погрозою чи в результаті насильства, такі дії не можуть кваліфікуватись як самообмова. Відповідно до статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В ході судового розгляду прокурором заявлялося клопотання про допит в якості свідка слідчого Ящука Р.В. з метою перевірки пояснень позивача [PERSON] , викладених в позовній заяві, про здійснення на нього тиску\~ під час досудового розслідування. Проте, ні позивач [PERSON] , ні його представник\~ [PERSON] , не наполягали на з`ясуванні обставин, на які звертав увагу прокурор, заперечуючи неправомірні дії органів прокуратури. Разом з тим, судом не здобуто, а позивачем та його представником не надано, а також не вказано на наявність\~ будь-де таких доказів, які б вказували на вчинення насильства, погроз та інших незаконних заходів, що могли б стати причиною самообмови [PERSON] . З матеріалів оглянутого в судовому засіданні кримінального провадження № 42013190490000008 від 27 лютого 2013 року, вбачається, що\~ позивач [PERSON] під час допиту в якості підозрюваного, що підтверджується даними протоколу допиту від 27 березня 2013 року (а.с. 99-102 том № 1) визнавав себе винним, вказуючи: «Свою вину у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 425 КК України, визнаю повністю. Та щиро розкаююсь, більше доповнень та зауважень не маю». В подальшому, позивач [PERSON] в ході судового розгляду заперечив свою причетність до вчинення кримінального правопорушення та не визнавав свою вину. Зазначені обставини вказують на те, що [PERSON] в процесі досудового розслідування допустив самообмову, шляхом визнання своєї вини у вчинення злочину, відповідальність за який передбачена ч. 1 ст. 425 КК України, а також шляхом давання відповідних зізнавальних показань, чим перешкоджав з`ясуванню істини і цим самим сприяв незаконному притягненню до кримінальної відповідальності та направленню кримінального провадження з обвинувальним актом\~ до суду, що у відповідності до ч.4\~ст.1176 ЦК України\~виключає право на відшкодування шкоди як майнової так і моральної. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позивач [PERSON] не має права на відшкодування шкоди, в зв`язку з чим в позові слід відмовити. На підставі ч.4 ст. 1176 ЦК України,

Outcome: dismissed