Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу до [PERSON], у якому зазначив, що з відповідачем він перебуває у зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2014 року. Під час перебування у шлюбі в них народився син [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки в сторін різні погляди на сімейне життя, різні звички та уподобання, різні погляди на виховання їх спільної дитини. На відміну від позивача, відповідач не працює, не докладає жодних зусиль для організації сімейного побуту: приготування їжі, прибирання, створення затишку у місці проживання. Також відповідач не приділяє вихованню та розвитку дитини ніякої уваги, займається лише собою, в основному проводить час у соціальних мережах. Незважаючи на те, що сторони мешкають разом, фактично шлюбні відносини між ними припинені у лютому 2016 року, спільне господарство не ведеться. Незважаючи на неодноразові намагання позивача змінити ставлення позивача до сімї та своїх обовязків, примирення між ними досягнуто не було. Збереження шлюбу з відповідачем не відповідає уяві позивача про нормальне сімейне життя та не відповідає його інтересам. Спору майнового характеру між ними немає. Місце проживання дитини між ними вирішено, дитина буде мешкати разом з позивачем. Просив суд їх шлюб з відповідачем розірвати. Сторони до судового засідання не зявились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, надали суду заяви з проханням розглянути справу без їх участі у попередньому судовому засіданні, позивач на позовних вимогах наполягав, відповідач позовні вимоги визнала, зазначивши, що проти розірвання шлюбу вона не заперечує, проте за будинком вона слідкує, доглядає та турбується про дитину та чоловіка, не проводить весь свій час у соціальних мережах. Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення сторін, які не зявилися до суду. Відповідно до частини четвертої статті 130 Цивільно-процесуального кодексу України, ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу. Згідно з частиною четвертою статті 174 Цивільно-процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення рішення. Згідно з частиною першою статті 61 Цивільно-процесуального кодексу України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що 14 лютого 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області між сторонами зареєстрований шлюб, актовий запис № 27 (а.с. 6). Під час перебування у шлюбі в сторін народився син [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Сторони, разом з сином, [PERSON], [INFO], зареєстровані та мешкають за адресою: Донецька область м.Мирноград вул. Новаторська, 11/32 (а.с. 12). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ст.55 СК України, дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобовязаний утверджувати в сімї повагу до матері. Дружина зобовязана утверджувати в сімї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобовязані спільно дбати про матеріальне забезпечення сімї. Вiдповiдно до частини другої статті 104 Сiмейного кодексу України, шлюб припиняється внаслiдок його розiрвання. Вiдповiдно до частини другої статті 112 Сiмейного кодексу України, суд постановляє рiшення про розiрвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спiльне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б iнтересам одного з них, iнтересам їхнiх дiтей, що має iстотне значення. Відповідач у своїй заяві, адресованій суду, позов визнала ( а.с. 21). Таким чином, проаналізувавши зiбранi по справi докази, суд вважає, що шлюб мiж сторонами можливо розiрвати, оскільки сторони створити мiцної сімї за час спiльного проживання не змогли, внаслiдок чого шлюб фактично розпався, подружнi стосунки припинилися, подальше спiльне життя подружжя i збереження шлюбу суперечило б їхнiм інтересам та інтересам їх дитини. На пiдставi ст.ст.104, 105, 110, 112 Сiмейного кодексу України,

Outcome: approved