Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що він працював у ПАТ «МГЗК» на посаді підземного гірничого робітника очищувального забою 6-го розряду. 9 липня 2013 року з ним стався нещасний випадок на виробництві і згідно висновку МСЕК йому було встановлено 20 % втрати професійної працездатності без встановлення групи інвалідності строком до 01.01.2015 року. Наказом від 30 вересня 2014 року він був звільнений із займаної посади за п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я. Вважає звільнення незаконним, оскільки відповідно до п. 5 ст. 40 КЗпП України за ним повинно зберігатися місце роботи до відновлення працездатності або встановлення інвалідності. Підстав для його звільнення у відповідача не було, оскільки висновком МСЕК будь-яких обмежень щодо роботи на його посаді встановлено не було. Крім того, в порушення ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України його ніхто не попереджав про наступне вивільнення за два місяці. Тому просить суд поновити його на посаді підземного гірничого робітника очищувального забою 6-го розряду шахти 3-5 ПАТ «МГЗК», скасувавши наказ про його звільнення, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з 01.10.2014 року по день ухвалення рішення та моральну шкоду в розмірі 10000 грн., оскільки у зв'язку з незаконним звільненням він пережив душевний стрес та втратив нормальні життєві зв'язки. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та пояснив, що у відповідача не було фактичних законних підстав для звільнення позивача за п. 2 ст. 40 КЗпП України, також порушений порядок звільнення, передбачений ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Представники відповідача Димніч А.В., Анісова О.І. позов не визнали та пояснили, що звільнення позивача проведено відповідно до норм чинного законодавства, а тому підстав для задоволення позову немає. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного. 10.08.2001 року позивач був прийнятий на ВАТ «Марганецький ГЗК» на посаду підземного гірничого робітника очищувального забою 5-го розряду шахти № 3-5. З 01 квітня 2007 року позивача переведено на шахті № 3-5 підземним гірничим робітником очищувального забою 6-го розряду. 09 липня 2013 року з позивачем трапився нещасний випадок на виробництві, що підтверджується актом по формі Н-1 від 27.11.2013 року (а.с. 8-11). 02.01.2014 року медико-соціальною експертною комісією позивачу з 30.12.2013 року встановлено 20% втрати професійної працездатності внаслідок виробничої травми (а.с. 12). Згідно медичної довідки від 13.01.2014 року, позивачу при проходженні періодичного медичного огляду було встановлено непридатність для роботи за професією ГРОЗ (а.с. 131). Рішенням лікувально-консультативної комісії медико-санітарної частини ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» від 13.01.2014 року встановлено, що позивач не придатний для роботи за професією ГРОЗ та може бути працевлаштований на роботу не пов'язану із підземними роботами, поза висотою, шумом, вібрацією та поза контактом із Мн та його сполуками, з 28.01.2014 року - постійно. Згідно протоколу № 2 засідання комісії з перепрацевлаштування ПАТ «МГЗК» в зв'язку із встановленням [PERSON] протипоказань щодо роботи від 25.06.2014 року (а.с. 117, 118), [PERSON] був наданий перелік вакантних на підприємстві робочих місць станом на 25.06.2014 року та запропоновано одну з вакантних посад, однак позивач від запропонованих посад відмовився. Згідно протоколу № 1 засідання комісії з перепрацевлаштування ПАТ «МГЗК» в зв'язку із встановленням [PERSON] протипоказань щодо роботи від 06.08.2014 року (а.с. 119, 120), [PERSON] повторно був наданий перелік вакантних на підприємстві робочих місць станом на 25.06.2014 року та запропоновано одну з вакантних посад, однак позивач від запропонованих посад відмовився. Згідно протоколу № 1 засідання комісії з перепрацевлаштування ПАТ «МГЗК» в зв'язку із встановленням [PERSON] протипоказань щодо роботи від 30.09.2014 року (а.с. 121, 122) , [PERSON] втретє був наданий перелік вакантних на підприємстві робочих місць станом на 25.06.2014 року та запропоновано одну з вакантних посад, позивач погодився на переведення на посаду підсобного робітника ділянки з виконання підсобних робіт ділянки з господарського утримання об'єктів соціальної сфери ПАТ «МГЗК». Однак, в цей же день позивачем було надано заяву про відмову від обраної ним посади. 30 вересня 2014 року, згідно з наказом № 407-к від 30.09.2014 року, позивача звільнено в зв»язку із невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я (п. 2 ст. 40 КЗпП України). З наказом про звільнення позивач ознайомлений. Пункт 2 ст. 40 КЗпП України закріплює, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у таких випадках: виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи. Відповідно до частини 2 даної статті звільнення з цих підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Підставою для розірвання трудового договору є саме виявлена невідповідність. Про невідповідність працівника може свідчити висновок медико-соціальної експертної комісії, медичний висновок про невідповідність виконуваній роботі за станом здоров'я працівника, зобов'язаного відповідно до законодавства проходити періодичні медичні огляди. Стаття 170 КЗпП України зобов'язує власника перевести працівника, що потребує надання більш легкої роботи, за його погодженням на таку роботу відповідно до медичного висновку тимчасово чи на необмежений строк. Неможливість переведення працівника, з урахуванням правила частини 2 ст. 40 КЗпП України, може бути зумовлена і відсутністю вакантного робочого місця (вакантної посади) і відмовою працівника від переведення. Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 КзпП, може бути проведено лише за попередньою згодою профспілкогового комітету. Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудових договір не пізніше як через місяць з дня одержання згоди профспілкового органу. Згідно виписки з протоколу № 7 засідання профкому від 22 вересня 2014 року надано згоду на звільнення [PERSON] в зв'язку з невідповідністю виконуваної роботи стану здоров'я (а.с. 123). Доводи позивача та його представника про недодержання підприємством вимог закону щодо обовязкового попередження про звільнення суд вважає необгрунтованими, оскільки вимогами КЗпП України передбачено попередження працівника за 2 місяці про наступне вивільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Таким чином, суд вважає, що провівши звільнення позивача, відповідачем було дотримано усіх умов, необхідних для цього, встановлених КЗпП України. Для звільнення позивача за ч. 2 ст. 40 КЗпП України у підприємства було достатньо фактичних даних, які свідчили про неможливість подальшого виконання [PERSON] його трудових обов'язків за станом здоров'я. В зв'язку з наведеним суд вважає вимоги позивача щодо скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди безпідставними.

Outcome: dismissed