Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами, якими просить встановити факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] в період часу з жовтня 2011 року по [INFO] року та визнати за нею, як спадкоємицею за заповітом, право власності на земельну ділянку, площею 2,90 га, яка розташована на території Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлому [INFO] року [PERSON], мотивуючи тим, що державним нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку із тим, що позивачу необхідно було протягом шести місяців із дня смерті спадкодавця подати в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини, і заява не була подана. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Відповідачі в судовому засіданні позовні вимоги визнали та не заперечують проти задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що земельна ділянка, площею 2,90 га, яка розташована на території Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належить [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 456801, виданого 05.02.2003 року Ларжанською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 10-09-156. Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 10.01.2012 року, виданого Ларжанською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] помер [INFO] року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить земельна ділянка, площею 2,90 га, яка розташована на території Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до заповіту, посвідченого 04.11.2008 року секретарем Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в реєстрі за № 378, [PERSON] заповів належну йому на праві особистої власності земельну ділянку, розміром 2,90 га, що знаходиться на території Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області на підставі Державного акта на право власності на землю серії Р1 № 456801, виданого 05.02.2003 року - [PERSON]. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 36480829 від 07.11.2013 року, наданої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, заповіт [PERSON] від 04.11.2008 року, зареєстрований за № 378 не змінювався та не скасовувався. Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В судовому засіданні було встановлено та показаннями свідків [PERSON], [PERSON] було підтверджено, що [PERSON] спільно мешкала з [PERSON] в період часу з жовтня 2011 року по 08.01.2012 року за адресою: [ADDRESS], тобто вважається такою, яка фактично прийняла спадщину. Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Крижановської С.М. за № 189/01-16 від 30.01.2014 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку із тим, що позивачу необхідно було протягом шести місяців із дня смерті спадкодавця подати в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини, і заява не була подана. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved