Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 18.12.2020 року позов [PERSON] до ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» на користь [PERSON] нараховану та несплачену суму заробітної плати в розмірі 60551,46 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з роботи в розмірі 32200,01 грн., без утримання податків та інших обов`язкових платежів. Зазначеним рішенням суду встановлено, що позивача прийнято на роботу наказом № 234-к від 08.12.1999 року, звільнено 15.08.2020 року внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, наказом № 135-к від 17.08.2020 року. Відповідно до листа ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» № 2762 від 15.10.2020 року на час звільнення позивача нараховані грошові кошти склали 76116,72 грн., утримання з нарахованих грошових коштів склали 14842,77 грн. Сума до сплати за серпень 2020 року складала 73473,95 грн. Перераховано: 18.09.2020 року 199,77 грн., 24.09.2020 року 5901,84 грн. Станом на 07.10.2020 року невиплачена сума склала 67372,34 грн. Середньоденна заробітна плата на день звільнення позивача склала 740,23 грн. На час ухвалення рішення суду заборгованість складала 60551,46 грн. Рішення суду в частині виплати заборгованості по заробітній платі в розмірі 60551,46 грн. було виконано відповідачем добровільно. Відповідно до виписки з рахунку [PERSON] в банківській установі відповідачем перерахована заборгованість по заробітній платі: 21.12.2020 року - 594,95 грн.; 30.12.2020 року - 20385,21 грн.; 15.01.2021 року - 17807,09 грн.; 10.02.2021 року - 6572,79 грн.; 17.02.2021 року - 3569,99 грн.; 16.03.2021 року - 11621,44 грн. Отже, остаточний розрахунок із [PERSON] по сумам заборгованості із заробітної плати відповідач провів 16.03.2021 року. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Ухвалою Верховного Суду України від 29.01.2014 року по справі № 6-144цс13 встановлено, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. В силу ст. 360-7 ЦПК України дана позиція є обов`язкова для суду. Позивачем визначена загальна сума стягнення середнього заробітку за весь час розрахунку в зв`язку з звільненням з роботи, виходячи з середньоденного заробітку в сумі 740,23 грн., починаючи з дня ухвалення рішення суду від 28.12.2020 року і до дня фактичного розрахунку - 16.03.2021 року. Відповідно до листа Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік» кількість робочих днів, за які має бути сплачений середній заробіток за час затримки розрахунку, становить 59 днів. Таким чином, розмір компенсації середнього заробітку за період, з часу ухвалення рішення суду і до дня фактичного розрахунку, а саме з 18.12.2020 року до 16.03.2021 року, включно, який підлягає відшкодуванню позивачеві відповідачем становить 43673,57 грн. (59 робочих днів х 740,23 грн.). Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з роботи, з дня ухвалення рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 18.12.2020 року по цивільній справі № 223/835/20 за позовом [PERSON] до ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди і до дня фактичного розрахунку по заборгованості із заробітної плати - 16.03.2021 року, в розмірі 43673,57 грн., без утримання податків та інших обов`язкових платежів, а також суму сплаченого ним судового збору в розмірі 908,00 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача - адвокат Богатченко В.М., в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Представник відповідача - ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1», в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому просив розглянути справу за його відсутності. У відзиві представник відповідача зазначив, що станом на 16.07.2021 року з позивачем підприємство розрахувалося в повному обсязі по рішенню суду від 18.12.2020 року. Джерелами виплати заробітної плати працівникам відповідача є: кошти державного бюджету за програмами «Реструктуризація вугільної галузі» та кошти від реалізації вугільної продукції. За період з серпня 2020 року по березень 2021 року заробітна плата з нарахуваннями виплачувалась в основному за рахунок коштів державного бюджету. За вказаний період виплачено 185,0 млн. грн., з них 178,5 млн. грн. за рахунок коштів Державного бюджету та лише 6,4 млн. грн. за рахунок коштів від реалізації вугільної продукції. Коштами від реалізації була сплачена заборгованість з виплати заробітної плати за вересень 2020 року, у порядку першочерговості виникнення заборгованості із заробітної плати. Відповідач не міг розрахуватися с позивачем у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України, в зв`язку з відсутністю грошових коштів від реалізації на виплату заробітної плати, введенням простою на підприємстві з грудня 2019 року, несплатою в повному обсязі підприємству за поставлену вугільну продукцію з боку покупців. Підприємство доклало зусиль щодо виконання рішення суду від 18.12.2020 року в повному обсязі. Відповідач вважає, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, заявлений позивачем, не є співмірним, оскільки заборгованість перед позивачем виникла не з вини відповідача. Крім того, на час звернення до суду з позовом заборгованість позивачу виплачена в повному обсязі. Відповідач посилався на висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року в справі № 761/9584/15-ц, яка визначає умови/підстави та обставини, які мають бути враховані судом при визначенні співмірності. Представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Судом встановлено, що позивача прийнято на роботу наказом № 234-к від 08.12.1999 року, звільнено 15.08.2020 року внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, наказом № 135-к від 17.08.2020 року, що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] (а.с.7). Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 18.12.2020 року у справі № 223/835/20 було частково задоволено позовну заяву [PERSON] до ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» на користь [PERSON] нараховану та несплачену суму заробітної плати в розмірі 60551,46 грн., сума визначена з урахуванням всіх утримань податків та інших обов`язкових платежів; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з роботи в розмірі 32200,01 грн., без утримання податків та інших обов`язкових платежів; моральну шкоду в розмірі 2000 грн., без утримання податків та інших обов`язкових платежів; витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Зазначене рішення залишено без змін постановою Донецького апеляційного суду від 16.02.2021 року (а.с.9-13). Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 18.12.2020 року встановлено, що середньоденна заробітна плата на день звільнення позивача склала 740,23 грн. Розрахунок з позивачем мав бути здійснений відповідачем не пізніше наступного дня після звільнення, тобто 16.08.2020 року. Однак, 16.08.2020 року був вихідним днем, а заборгованість по заробітній платі в сумі 60551,46 грн. позивачу виплачена не була. Тому розрахунок відшкодування, відповідно до ст. 117 КЗпП України, було виконано за період з 17.08.2020 року по день ухвалення рішення суду, а саме до 17.12.2020 року, включно. Вугледарським міським судом Донецької області на підставі рішення суду від 18.12.2020 року, яке набрало законної сили 16.02.2021 року, 25.03.2021 року було видано виконавчий лист у справі № 223/835/20. Постановою Вугледарського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 01.04.2021 року відкрито виконавче провадження ВП № 64990467 з виконання зазначеного рішення суду від 18.12.2020 року (а.с.6-8). Відповідно до виписки з рахунка [PERSON] в банківській установі АТ «Альфа-Банк» від 11.06.2021 року відповідачем ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» перерахована [PERSON] заборгованість по заробітній платі: 21.12.2020 року - 594,95 грн.; 30.12.2020 року - 20385,21 грн.; 15.01.2021 року - 17807,09 грн.; 10.02.2021 року - 6572,79 грн.; 17.02.2021 року - 3569,99 грн.; 16.03.2021 року - 11621,44 грн. (а.с.14-15). Таким чином, судом встановлено, що остаточний розрахунок із [PERSON] по сумам заборгованості із заробітної плати відповідач ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» провів 16.03.2021 року. Зазначений факт сторонами не оспорюється. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає відповідальність, передбачена ст. 117 КЗпП України. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Однак, встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Крім того, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14.12.2016 року у справі № 6-788цс16. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що середньоденний заробіток [PERSON] на день звільнення становив 740,23 грн. Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 18.12.2020 року з підприємства на користь [PERSON] стягнуто серед іншого середній заробіток за час затримки розрахунку, відповідно до ст. 117 КЗпП України, за період з 17.08.2020 року по день ухвалення рішення суду, а саме до 17.12.2020 року, включно. Остаточний розрахунок з [PERSON] по сумам заборгованості із заробітної плати відповідач провів 16.03.2021 року. Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Таким чином, під час проведення розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки розрахунку при звільненні з використанням даних про середній заробіток позивача. Позивачем визначена загальна сума стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з роботи, з дня ухвалення рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 18.12.2020 року по цивільній справі № 223/835/20 за позовом [PERSON] до ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди і до дня фактичного розрахунку по заборгованості із заробітної плати - 16.03.2021 року, в розмірі 43673,57 грн., без утримання податків та інших обов`язкових платежів. З таким розрахунком позивача суд не може повністю погодитися, враховуючи наступне. Остаточний розрахунок з [PERSON] по сумам заборгованості із заробітної плати відповідач провів 16.03.2021 року. Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 18.12.2020 року з підприємства на користь [PERSON] стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку, відповідно до ст. 117 КЗпП України, за період з 17.08.2020 року по день ухвалення рішення суду, а саме до 17.12.2020 року, включно. Таким чином, період затримки розрахунку з [PERSON] є: з 18.12.2020 року до 15.03.2021 року, включно. Відповідно до листів Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік» № 1133/0/206-19 від 29.07.2019 року та «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік» № 3501-06/219 від 12.08.2020 року кількість робочих днів, за які має бути сплачений середній заробіток [PERSON] , з 18.12.2020 року до 15.03.2021 року, включно, становить 57 днів. Таким чином, розмір компенсації середнього заробітку за період, коли з вини відповідача з позивачем не було здійснено розрахунок при звільненні, а саме з 18.12.2020 року до 15.03.2021 року, включно, який підлягає відшкодуванню позивачеві ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» становить 42193,11 грн. (57 робочих днів х 740,23 грн. = 42193,11 грн.). Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд, за певних умов, може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений, виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Такі правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц. Слід зазначити, що визначальним для доведення позову є такі юридично значимі обставини - невиплата належних працівникові сум при звільненні, та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Суд враховує, що з серпня 2020 року по березень 2021 року відповідачем заробітна плата з нарахуваннями виплачувалася в основному за рахунок коштів Державного бюджету. За вказаний період виплачено 185,0 млн. грн., з них 178,5 млн. грн. за рахунок коштів Державного бюджету та лише 6,4 млн. грн. за рахунок коштів від реалізації вугільної продукції. Зменшуючи розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд враховує, що розмір належних до виплати позивачу сум за трудовим договором на день звільнення був істотним, а саме становив 60551,46 грн. Також суд враховується, що на день постановлення даного рішення суду нараховані позивачу кошти були стягнуті з відповідача рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 18.12.2020 року у справі № 223/835/20. На день подачі позивачем до суду даного позову заборгованість по заробітній платі в сумі 60551,46 грн. була виплачена позивачу в повному обсязі. Крім того, суд враховує, що істотним є і період затримки (прострочення) виплати зазначеної заборгованості, який становить майже три місяці - з дня ухвалення рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 18.12.2020 року по день остаточного розрахунку з позивачем - 16.03.2021 року. Також суд враховує, що тривалість такого періоду пов`язана з відсутністю у підприємства грошових коштів від реалізації на виплату заробітної плати, введенням простою на підприємстві з грудня 2019 року, несплатою в повному обсязі підприємству за поставлену вугільну продукцію з боку покупців. Враховуючи викладене, висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц, суд вважає за можливе зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, на 50 % та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період: з дня ухвалення рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 18.12.2020 року по цивільній справі № 223/835/20 і до 15.03.2021 року, включно, в розмірі 21096,56 грн., що буде в повній мірі дотримано балансу та принципу розумності, справедливості та пропорційності між розміром невиплаченої при звільненні заробітної плати та стягуваної з підприємства компенсації. Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Статтею 168 Податкового кодексу України передбачено порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету. 168.1. Оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом. 168.1.1. Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 Податкового кодексу України. 168.1.2. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету. Відповідно до ч. 5 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Таким чином, роботодавець має виконати функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу у вигляді середнього заробітку, нарахованого на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами ст. 141 ЦПК України. Позивачем було сплачено судовий збір за подання до суду даного позову в сумі 908,00 гривень, що підтверджується квитанцією від 14.06.2021 року (а.с.1). Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 гривень.

Outcome: partial