Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до комунального підприємства „Облводоканал Запорізької обласної ради про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 158\~187,60 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив про те, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.05.2016 р. його поновлено на роботі на посаді першого заступника директора КП „Облводоканал Запорізької обласної ради. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 02.08.2017 р. рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.05.2016 р. залишено без змін. Крім поновлення на роботі судом стягнуто на його користь втрачений заробіток за час вимушеного прогулу з 17.11.2015 р. по 18.05.2016 р. в сумі 54\~614,88 грн. Відповідач не поновив його на роботі до 02.08.2017 року, час вимушеного прогулу збільшився з 17.11.2015 р. по 02.08.2017 р. З урахуванням того, що суд стягнув втрачений заробіток з 17.11.2015 р. по 18.05.2016 р., стягненню з відповідача підлягає сума втраченого заробітку за період з 19.05.2016 р. по 02.08.2017 р. у розмірі 158\~187,60 грн. Позивач просить стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 158\~187,60 грн. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у ньому. У судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечувала, в обґрунтування заперечень посилалася на те, що позивача дійсно поновлено на роботі 03.08.2017 року на підставі ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 02.08.2017 року. Позивач ні за добровільним виконанням рішення до КП „Облводоканал, ні за примусовим виконанням до державної виконавчої служби не звертався. У рішенні суду не було зазначено про негайне виконання рішення щодо поновлення позивача на роботі. Вини КП „Облводоканал у невиконанні рішення про поновлення на роботі у добровільному порядку немає, тому у задоволенні позовних вимог просить відмовити. Судом встановлені фактичні обставини та спірні правовідносини. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 18.05.2016 року позовні вимоги [PERSON] до КП „Облводоканал задоволені частково, поновлено [PERSON] на посаді першого заступника директора КП „Облводоканал Запорізької обласної ради, стягнуто з КП „Облводоканал Запорізької обласної ради на користь [PERSON] втрачений заробіток за час вимушеного прогулу з 17.11.2015 р. по 18.05.2016 р. в розмірі 54\~614,88 грн. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 30.08.2016 р. апеляційну скаргу КП „Облводоканал задоволено. Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 18.05.2016 р. скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.01.2017 р. касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Апеляційного суду Запорізької області від 30.08.2016 р. скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 02.08.2017 року, апеляційну скаргу КП „Облводоканал відхилено, рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 18.05.2016 року залишено без змін. Згідно з наказом заступника генерального директора КП „Облводоканал Запорізької обласної ради № 43-к від 03.08.2017 року на виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 18.05.2016 р., ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 02.08.2017 року, [PERSON] поновлено на посаді першого заступника генерального директора з 17.11.2015 року. 15.09.2017 р. [PERSON] звільнено за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію. (наказ 54 к від 15.09.2017 р.). Відповідно до ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, суд виносить рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При цьому приписами ст.235 ч.2 КЗпП України встановлено, що стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу обмежено строком не більш як 1 рік та збільшення його можливо лише в разі розгляду судом справи про поновлення на роботі більше 1 одного року. Відповідно до п. 34\~постанови Пленум Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»\~рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу. Згідно ч. 2 ст. 14 ЦПК України, невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. У випадку невиконання рішення суду добровільно, воно підлягає виконанню у примусовому порядку. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження». Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу та здійснюється останньою на підставі виконавчого документа. Завершальною стадією судового провадження на підставі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» є виконавче провадження\~та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону\~та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цьогоЗакону\~підлягають примусовому виконанню.\~ Відповідно до п.9 ч.2 ст.129 Конституції, ст.14 ЦПК однією з основних засад судочинства є обовязковість рішень суду. За ст.124 ч.5 Конституції України, ст.14 ч.1 ЦПК України\~судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Приписами статті 223 ЦПК України ( в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що в разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.\~\~ Судом встановлено, що рішення районного суду від 18.05.2016 року, яким позивача було поновлено на роботі, не набувало законної сили з 19.05.2016 р. та було скасовано судом апеляційної інстанції 30.08.2016 р., та набуло законної сили 02.08.2017 року на підставі Ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 02.08.2017 року, у звязку з чим,\~передбачених законом підстав для оплати відповідачем вказаного позивачем періоду не має. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що вимоги позивача про стягнення\~середнього\~заробітку за час вимушеного прогулу\~у\~звязку з його\~звільненням за період з 19.05.2016 р. по 02.08.2017 р., є безпідставними та не ґрунтуються на законі, в звязку з чим не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed