Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради з позовом про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0866 га з кадастровим номером 63101379000:11:027:0001 по [ADDRESS] в порядку переходу права власності на житловий будинок з надвірними будівлями за договором довічного утримання після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , призначенням якої є обслуговування житлового будинку і господарських будівель. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 09.10.2007 року [PERSON] передала за договором довічного утримання йому у власність житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . Зазначений будинок знаходиться на приватизованій земельній ділянці площею 0,0866 га з кадастровим номером 63101379000:11:027:0001, акт на право власності на землю серії ХР 058056. Факт приватизації земельної ділянки зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 79109. [PERSON] померла [INFO] , після її смерті залишилась вищевказана земельна ділянка, призначена для ведення та обслуговування житлового будинку і господарчих будівель і споруд, але належним чином оформити перехід права власності на неї не має можливості з причин неналежного оформлення. Ухвалою суду від 27.05.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] та [PERSON] підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ХМР в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку згідно зі ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не сповістив, відзиву на позов не подав. При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що09.10.2007 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом П`ятої Харківської державної нотаріальної контори Лакізою І.В., відповідно до якого [PERSON] передала у власність [PERSON] належній їй на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.6-10). Житловий будинок знаходиться на приватизованій земельній ділянці площею 0,0866 га з кадастровим номером 63101379000:11:027:0001, яка призначена для ведення та обслуговування житлового будинку і господарчих будівель і споруд. Відповідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР 058056 від 09.09.2004 р, власником земельної ділянки площею 0,0866 га з кадастровим номером 63101379000:11:027:0001 є [PERSON] (а.с.11). Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку передбачено, що земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.12-15) [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Будянської селищної ради Харківського району Харківської області. Після смерті [PERSON] залишилась приватизована земельна ділянка площею 0,0866 га з кадастровим номером 63101379000:11:027:0001 по [ADDRESS] , призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, але позивач по справі належним чином не може оформити право власності на неї. Так, згідно відповіді приватного нотаріуса Рудаєвої В.О. від 12.11.2019 року, неможливо заведення спадкової справи до майна померлої [PERSON] без відповідного рішення суду про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини у зв`язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини [PERSON] . Відповідно ст.744 Цивільного Кодексу України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Статтею 748 ЦК передбачено, що набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу. Згідно з ч.3,4 ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Статтею 41 Конституції України закріплені фундаментальні права особи в сфері приватної власності, згідно якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян. Відповідно до статті 81 Земельного Кодексу України громадяни набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, прийняття спадщини. Відповідно до ст. 377 Цивільного Кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації). Згідно з ч.3 ст. 120 Земельного Кодексу України при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Отже, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди, стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Відтак, оскільки після смерті [PERSON] до [PERSON] за договором довічного утримання, посвідченого 09.10.2007 року перейшло право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , то він має право на всю земельну ділянку, надану для його обслуговування. Відповідно до п.а ч. 3 ст. 152 Земельного Кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Пунктом п`ятим постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом. При цьому, діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги сукупність доказів на підтвердження позовних вимог [PERSON] , оцінивши та надавши їм відповідну оцінку, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог і необхідність їх задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного і

Outcome: approved