Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на його користь несплачену суму боргу за договором позики від 09 січня 2019 року у розмірі 5 000 доларів США (еквівалент на день подання позову за курсом НБУ - 134 350 грн. 00 коп.). Вимоги мотивує тим, що [PERSON] взяв у нього у борг грошові кошти у сумі 5 000 доларів США грн., які зобов`язувався повернути в строк до 01 липня 2019 року, проте до теперішнього часу борг не повернуто, відповідач добровільно повертати кошти відмовляється. Позивач [PERSON] у судове засіданні не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та просив їх задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про розгляд справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить повернуте поштове повідомлення з відміткою про отримання. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Наявних у справі матеріалів про права та обов`язки сторін, достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд важає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 січня 2019 року між сторонами укладено договір позики у формі розписки, згідно умов якого [PERSON] в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , отримав від позивача кошти в сумі 5 000 доларів США ( а.с. 4). На день звернення до суду відповідач гроші не повернув. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно частини другої зазначеної статті договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Факт отримання позивачем грошей від відповідача підтверджено власноручно написаною розпискою, на якій [PERSON] поставив свій підпис. Позичальник, як визначено ч.1 ст. 1049 ЦК України зобов`язаний повернути позикодавцю позику( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. За умовами договору позивач мав отримати кошти, надані [PERSON] , 01 липня 2019 року, проте до цього часу борг йому не повернуто, а отже зобов`язання боржником виконується неналежно. Позичальник, як визначено статтею 1051 ЦК України має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця. Частиною другою зазначеної статті передбачено, що якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може грунтуватись на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Статтею 233 ЦК України передбачена можливість визнання правочину, який вчинений особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, недійсним. Такі правочини відносено до оспорюваних правочинів ( ч.3 ст. 215 ЦК України). Сторона відповідача не вжила заходів до оспорювання зазначеного правочину шляхом подання до суду відповідного позову( або зустрічної позовної заяви), а тому договір позики є дійсним. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а тому з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути кошти в еквіваленті за курсом НБУ на день звернення до суду в сумі 134 350 грн. 00 коп. Судові витрати у вигляді судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved