Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування за законом та просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на квартиру № 47, що складається з: коридору площею 10,5 кв.м, кухні площею 13,5 кв.м, кімнати житловою площею 23,7 кв.м, кімнати житловою площею 12,3 кв.м, кімнати житловою площею 19,0 кв.м, кімнати житловою площею 7,7 кв.м, ванни площею 2,5 кв.м, туалету площею 1,2 кв.м, коридору площею 8,7 кв.м. Загальна площа квартири становить 99,1 кв.м, в тому числі житлова - 62,7 кв.м, частина підвалу під сарай площею 3,0 кв.м, та занаходиться в [ADDRESS], яка належить [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що позбавлений можливості оформити спадщину у позасудовому (нотаріальному) порядку, оскільки право власності на спадкову кооперативну квартиру за життя [PERSON] не було зареєстроване у встановленому законодавством порядку. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали та просили його задовольнити з підстав, визначених у позовній заяві. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнала. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали спадкової справи № 19/2013, матеріали інвентаризаційної справи № 78164, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], [INFO], про що 28.08.2013 року було зроблено відповідний актовий запис за № 2236 (підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 28.08.2013 року). Позивач [PERSON], [INFO], є сином померлого спадкодавця [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.06.1959 року. Відповідач [PERSON], [INFO], є дочкою померлого спадкодавця [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27.03.1962 року та Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 27.08.1988 року. Відповідач [PERSON], [INFO], є сином позивача [PERSON] та онуком померлого спадкодавця [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.06.1959 року. Згідно Заповіту [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] 12.02.2012 року та зареєстрованого в реєстрі за № 246, заповів всю належну йому квартиру під № 47, що знаходиться в [ADDRESS] [PERSON], 1983 року народження, та всі належні йому грошові вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться у філії № 8672/080 Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» [PERSON], 1962 року народження. Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 19/2013, відповідач [PERSON] прийняв спадщину, подавши у передбачений законодавством строк для прийняття спадщини відповідну заяву про прийняття спадщини № 44 від 24 грудня 2013 року до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 19/2013, відповідач [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини за заповітом та за законом на користь сина спадкодавця - [PERSON], подавши у передбачений законодавством строк для прийняття спадщини відповідну заяву про відмову від прийняття спадщини № 15 від 10 лютого 2014 року до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 19/2013, відповідач [PERSON] відкликав заяву про прийняття спадщини та відмовився від прийняття спадщини за заповітом на користь сина спадкодавця - [PERSON], подавши у передбачений законодавством строк для прийняття спадщини відповідну заяву № 13 від 10 лютого 2014 року до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 19/2013, позивач [PERSON] прийняв спадщину, подавши у передбачений законодавством строк для прийняття спадщини відповідну заяву про прийняття спадщини № 14 від 10 лютого 2014 року до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] Інших спадкоємців у [PERSON] немає. Таким чином, позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [INFO] року батька [PERSON]. Як вбачається з Довідки «ЖЕК № 20» (правонаступник УЖСК-3 кооперативу «Будівельник») від 13.12.1994 року № 230, [PERSON] у період з 1989 року до 1992 року повністю вніс пайові внески в сумі 24681,85 крб. в рахунок вартості кооперативної квартири [ADDRESS] (загальною площею 99,1 кв.м, житловою площею 62,7 кв.м, яка складається з: коридору площею 10,5 кв.м, кухні площею 13,5 кв.м, ванної кімнати площею 2,5 кв.м, туалету площею 1,2 кв.м, коридору площею 8,7 кв.м, житлової кімнати площею 23,7 кв.м, житлової кімнати площею 12,3 кв.м, житлової кімнати площею 19,0 кв.м, житлової кімнати площею 7,7 кв.м, а також частини підвалу під сарай, площею 3,0 кв.м). Як вбачається з матеріалів інвентаризаційної справи № 78164, зокрема, з листа КП «ВМБТІ» від 21.01.2014 року № 271, реєстрація права приватної власності на квартиру [ADDRESS] не проводилась. З огляду на вказані обставини, приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] було винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.05.2014 року № 122/02-31, а саме про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS], оскільки відсутній правовстановлюючий документ на неї. Відповідно до ч. 3 ст. 384 ЦПК України, у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Аналогічне положення міститься у п. 19 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 року № 186. Відповідно до п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 18.09.1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Згідно ст. 3607 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України; невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. Відповідно до Правової позиції (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року № 6-138цс13), згідно зі ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, з 1 липня 1990 року набуває право власності на цю квартиру, тому, у разі його смерті після зазначеної дати спадщина відкривається на квартиру. Таким чином, відповідно до вимог ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, квартира [ADDRESS], увійшла до складу спадщини [PERSON]. Ст. 8 Конституції України визначено, що норми Конституції України є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання права власності у порядку спадкування, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо (на переконання суду, позивачем було вірно обрано спосіб захисту, оскільки дії нотаріуса є правовірними, а тому підстави для їх оскарженні відсутні), а отже позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved