Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачки, [PERSON], на його користь аліменти н утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 800 грн. та на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 800 грн., починаючи з 25 вересня 2015 року і до досягнення синами повноліття; допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Свої вимоги мотивував тим, що 08 грудня 2000 року між ним та відповідачкою, [PERSON], було зареєстровано шлюб у Палаці урочистих подій Олександрійської міської ради за актовим записом №521. Даний шлюб було розірвано за рішенням суду. За час спільного проживання у сторін народилися діти син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. З вересня 2015 року сторони не проживають разом як подружжя, за домовленістю між ними діти залишились проживати з позивачем, та знаходяться на його повному утриманні. [PERSON] вказує, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, не приймає участі у їх вихованні. Враховуючи той факт, що відповідач є приватним підприємцем та не має постійного доходу, позивач вважає, що аліменти на утримання дітей мають бути стягнуті в твердій грошовій сумі. Позивач, [PERSON], а також його представник [PERSON], в судове засідання не зявились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи; представник позивача завчасно надала суду заяву, згідно якої просила суд розглянути справу без участі позивача та без її участі та зазначила, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не зявився, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, не надала до суду пояснень про причини неявки. Згідно зі статтею 224 Цивільно-процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи документів. На підставі досліджених та оцінених письмових доказів суд встановив наступне. Сторони, [PERSON] та [PERSON], перебували в зареєстрованому 08 грудня 2000 року у Палаці урочистих подій Олександрійської міської ради шлюбі за актовим записом №521. Зазначений факт вбачається із рішення Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області №537/4258/16- ц від 19 жовтня 2016 року, яке набрало законної сили 31 жовтня 2016 року. Відповідно до частини 3 статті 61 Цивільно-процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Факт перебування сторін у зареєстрованому шлюбі підтверджується також записом у паспорті позивача, [PERSON], серії ЕА №056192. Від вказаного шлюбу сторони мають дітей сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ОЛ №048833, виданого 16 липня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Олександрійського міського управління юстиції, та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КЕ № 028914, виданого 17 травня 2006 року Крюківським відділом реєстрації атів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області. Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області №537/4258/16- ц від 19 жовтня 2016 року. Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні достовірно встановлено, що подружжя проживає окремо. Зазначене підтверджується актом ОСББ «Шевченка-51» за вих..№13/11 від 13 листопада 2015 року, актом №1/51 ОСББ «Шевченка-51» від 14 лютого 2017 року. Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що діти, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], проживають разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] з 25 вересня 2015 року і по теперішній час. Зазначений вище факт підтверджено актом №1/51 ОСББ «Шевченка-51» від 14 лютого 2017 року, засвідченого підписами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Також, згідно із актом №63 обстеження умов проживання, складеного 20 лютого 2017 року працівниками Служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації виконкому Кременчуцької міської ради, за адресою: [ADDRESS], проживають [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Згідно із вказаним актом, умови проживання задовільні. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що діти проживають з позивачем та перебувають на його утриманні. Стаття 180 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто, зазначеною статтею встановлений принцип рівності обовязку батьків щодо утримання дитини. Відповідно до частини 2 статті 141 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Як встановлено судом, відповідач, [PERSON], допомогу на утримання дітей не надає. Відповідно до статті 187 Сімейного кодексу України, [PERSON] за власною ініціативою аліменти не виплачує. Угоди про добровільну сплату аліментів згідно статті 189 Сімейного кодексу України між сторонами не укладено. Ненадання матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей є порушенням обовязку батьків піклуватися про своїх дітей. Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог статті 184 Сімейного кодексу України, у випадках, коли платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід або частку доходу одержує в натурі чи за наявності інших обставин, у звязку з якими складно чи неможливо визначити фактичний дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За викладених обставин, приймаючи до уваги факт, що діти мешкають разом з батьком, знаходяться на його утриманні, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів засновані за законі, одночасно враховуючи ту обставину, що відповідачем не надано до суду доказів щодо неможливості надавати аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] в частині стягнення аліментів з відповідача в твердій грошовій сумі в розмірі по 800 грн. 00 коп. на кожну дитину, у звязку із чим в цій частині підлягають задоволенню. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно із частиною 2 статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позову в частині стягнення аліментів з 25 вересня 2015 року, та вважає за необхідне стягувати аліменти з відповідача, [PERSON], на утримання неповнолітніх дітей з дати подання позову до суду, а саме з 02 грудня 2016 року, на підставі частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України. Оскільки частиною 2 статті 88 Цивільно-процесуального Кодексу України встановлено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] судового збору в дохід держави в розмірі, що був встановлений Законом України «Про судовий збір» № 3674-VI (зі змінами)\~ від 08 липня 2011 року на дату звернення позивача до суду, а саме 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial