Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

Позивач - [PERSON], звернувся до суду із позовом до ПАТ «ОТП Банк» про захист прав споживача, визнання дій протиправними та стягнення моральної шкоди в сумі 3000,00 грн., в обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначив, що уклав із відповідачем договір про надання споживчого кредиту за №2000470746 від 14.08.2012р. та на протязі чотирнадцятиденного строку від дня укладення вказаного правочину, позивач прийняв рішення відмовитись від кредиту, звернувся з цього приводу до банку, повернув фактично отримані за договором кошти з урахуванням відсотків за час користування грошима та вважав, що кредитні відносини між сторонами спору припинились, однак відповідач продовжував нараховувати відсотки за кредитним договором, надсилати на адресу позивача письмові повідомлення про необхідність погасити заборгованість та вчиняв інші дії, які позивач вважає протиправними та такими, що порушують його охоронювані законом права та інтереси. В судове засідання, під час розгляду справи по суті, позивач повторно не з'явився, відповідно до поданої через канцелярію суду заяви, просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позові, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. Відповідач - ПАТ «ОТП Банк», будучи повідомленим належним чином про час та місце слухання справи, в судове засідання повторно не з'явився, заперечення на позовну заяву чи докази які спростовують доводи позивача суду не подав, за цих обставин, суд ухвалює рішення по справі за відсутності відповідача та за наявними у ній матеріалами на підставі ч.4 ст.169 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилався , як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, вважає за необхідне позов задовольнити частково, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14 серпня 2012 року між сторонами спору укладено договір споживчого кредиту №2000470746, за умовами вказаного договору, відповідач надав позивачу кредит на споживчі цілі в сумі 8' 000,00 грн. Відповідно до наявної в матеріалах справи заяви на видачу готівки від 14 серпня 2012 року, підписної позивачем та представником ПАТ «ОТП Банк», [PERSON] отримав кошти в сумі 8' 000,00 грн. В ч.1 ст.626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. В ч.1 ст.1055 цього ж Кодексу, визначено, що договір кредиту укладається у письмовій формі, відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Згідно із ч.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі. Споживач не зобов'язаний сплачувати будь-які інші збори у зв'язку з відкликанням згоди. Матеріалами справи підтверджується, що [PERSON], 27 серпня 2014 року, тобто на тринадцятий календарний день після укладення договору та отримання його примірника, - сплатив в касу ПАТ «ОТП Банк» суму в розмірі 8' 120,00 грн., таким чином суд констатує, що позивачем виконано передбачені законом дії для відмови від споживчого кредиту (відкликано згоду на укладення договору), та позивачем у повному обсязі повернуті отримані за споживчим кредитом кошти з урахуванням визначених кредитним договором відсотків за час фактичного користування грошима. Матеріалами справи також підтверджується, що відповідач - ПАТ «ОТП Банк» листом від 20.06.2013р. повідомив позивача про заборгованість останнього перед банком в розмірі 2' 335,79 грн. та про передачу вказаного боргу третім особам, судом також приймається до уваги і той факт, що відповідачем жодним чином не спростовано твердження позивача наведені у заяві до суду щодо постійного докучання телефонним дзвінками та повідомленнями з аналогічного приводу. За приписами п.2 ч.1, ч.4 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна та агресивна підприємницька практика - забороняється. Нечесна та агресивна підприємницька практика включає в себе: будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною, здійснення постійних телефонних, факсимільних, електронних або інших повідомлень без згоди на це споживача. Перелік нечесної та агресивної практики визначений вказаними нормами права не є вичерпним. В п.3.2. Рішення Конституційного Суду України №15-рп від 10.11.2011р. (справа про захист прав споживачів кредитних послуг), визначено, що держава при нормативному регулюванні кредитних правовідносин забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин (споживача кредитних послуг), а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Держава також сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Зважаючи на вказані законодавчі положення та надаючи правову оцінку наявним в матеріалах справи доказам, суд констатує, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано факт протиправності дій ПАТ «ОТП Банк», які полягали у нарахуванні відсотків за користування грошима, незважаючи на той факт, що споживач кредитних послуг відмовився від споживчого кредиту у строки передбачені законом та повернув отримані в банку кошти з урахуванням визначених договором відсотків, за цих обставин дії відповідача із надсиланням письмових повідомлень та телефонні дзвінки із вимогами погасити заборгованість яка насправді не мала місце бути, порушує права та охоронювані законом інтереси позивача - споживача кредитних послуг. Таким чином позовні вимоги в частині визнання дій ПАТ «ОТП Банк» протиправними є законними та обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд виходить із наступного. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. В п.9 Постанови Пленуму ВС України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи наведені законодавчі положення та роз'яснення Пленуму ВС України, беручи до уваги майновий стан сторін, та характер спірних правовідносин, суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задовольнити частково, та стягнути з відповідача на користь [PERSON] 2' 000,00 грн. в рахунок відшкодування спричиненої останньому моральної шкоди. На підставі ч.3 ст.88 ЦПК України, із відповідача в користь державного бюджету підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Зважаючи на вищевикладене та

Outcome: partial