Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати реєстрацію відповідачів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS] що порушує право позивача [PERSON] на розпорядження нерухомим майном за адресою: [ADDRESS] Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивачу [PERSON] належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого 21.08.1993 року № 188. За вказаною адресою зареєстровані відповідачі: [PERSON], [INFO] (колишній чоловік, шлюб з яким розірваний), та [PERSON], [INFO] (син позивача). Відповідачі не проживають за вказаною адресою тривалий час. На даний час позивач має намір розпорядитись належною їй нерухомістю, та задля цього вона неодноразово зверталась до відповідачів про зняття з реєстрації за вказаною адресою, однак дане питання між сторонами не було врегульовано. Представник позивача за довіреністю [PERSON] у судове засідання не з'явилась, згідно письмової заяви просить справу розглядати без його участі та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не з'явились, повідомлялись належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з'явився, в порядку заочного розгляду справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить на підставі договору купівлі-продажу житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] Відповідно до довідки виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району, Одеської області від 14.08.2018 року № 307, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. З довідок виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 14.08.2018 року № 308 та від 30.11.2018 року № 442 [PERSON], [INFO], зареєстрований з 11.12.1998 року за адресою: [ADDRESS] за якою не проживає з 2016 року. З довідок виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 14.08.2018 року № 309 та від 30.11.2018 року № 442 [PERSON], [INFO], зареєстрований з 14.04.2004 року за адресою: [ADDRESS] за якою не проживає з 2010 року. Згідно з довідкою виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 14.08.2018 року № 311, позивач [PERSON], [INFO], постійно проживає в житловому будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. З вказаною нормою кореспондуються положення ст. 358 ЦК України, ст. 150 ЖК України. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник майна відповідно до ст.ст. 317, 319, 325, 383 ЦК України має право володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому на праві приватної власності майном на свій розсуд та вчиняти будь-які дії щодо свого майна, які не суперечать закону. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи те, що відповідачі зареєстровані в житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] що належить позивачу, та позбавляє позивача можливості розпорядитись своїм майном на власний розсуд, тобто позивач обмежений у здійсненні свого права власності, суд визнає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів також слід стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 704,80 грн.

Outcome: approved