Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя та просить визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Обґрунтовує свої вимоги тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 16 липня 1988 року, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 07.10.2015 року було розірвано. За час перебування у шлюбі вони набули спільне нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] на підставі договору дольової участі між [PERSON] та ВАТ «ТЕРНОПІЛЬБУД», однак вказане майно зареєстроване лише за відповідачем. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує з підстав та мотивів, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON]в судове засідання повторно не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутності, доказів про причини неявки та заперечень проти позову суду не подав, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Тому суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі доказів, що є в матеріалах справи та постановлення заочного рішення, оскільки щодо заочного розгляду справи не заперечує позивач. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 16.07.1988 року, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON], про що відділом ЗАГС Тернопільського міськвиконкому видано свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER]. Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.10.2015 року у справі № 607/14407/15-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Як встановлено судом, на підставі рішення № 1260 від 05.09.2007 року Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, право власності на спірну квартиру оформлено за [PERSON], про що видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 14.11.2007 року. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16660018 від 14.11.2007 року, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.11.2007 року. Згідно обліку технічної інвентаризації станом на 29.12.2012 року квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності. Виданого 14.11.2007 року згідно рішення виконкому Тернопільської міської ради № 1260 від 05.09.2007 року, що слідує з довідки МБТІ № 615/07-2 від 19.10.2015 року. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що спірна квартира є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та частки майна дружити на чоловіку цьому майні є рівними, за взаємною згодою подружжя дане майно розділено не було, позивач звернулась з вимогою до відповідача про поділ даного майна, дізнавшись про порушення її права. Відповідач в судовому засіданні не заперечив вимоги позивача щодо вартості майна та порядку поділу майна подружжя. Беручи до уваги, що спірна квартира є неподільною річчю та не може бути реально поділена між сторонами відповідно до їх часток, вимоги щодо стягнення компенсації та реальний поділ сторонами не заявлялись, суд вважає, що ідеальна частка кожного із подружжя становить по 1/2, тому слід визнати право кожного з подружжя на 1/2 ідеальну частку квартири без її реального поділу та залишити дане майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що право позивача порушено відповідачем, тому позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя підлягає до задоволення шляхом виділення позивачу у власність 1/2 частину квартири [ADDRESS] як частку у спільному майні подружжя. На підставі наведеного,

Outcome: approved