Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення 55000,00 гривень боргу за договором позики від 20 квітня 2016 року, інфляційні витрати у розмірі 1334,06 грн. та 3 % річних від простроченої суми за прострочення виконання грошового зобовязання в сумі 466,00 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20 квітня 2016 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу безвідсоткову позику в сумі 55000,00 грн. На підтвердження укладення договору позики та отримання грошових коштів від позикодавця позичальник 20 квітня 2016 року в присутності двох свідків надав розписку. Проте відповідач боргу за договором позики у встановлений строк не повернув, тому позивач просить стягнути з відповідача суму боргу за договором грошової позики, інфляційні витрати та 3 % річних від простроченої суми за прострочення виконання грошового зобовязання. Представник позивача подав заяву про підтримання позовних вимог з клопотанням про розгляд справи у його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомої суду причини, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини справи. 20 квітня 2016 року між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] ((Позичальник) було укладено договір позики грошових коштів на суму 55\~000 (пятдесят пять тисяч) грн. Відповідно до п.2.1. вказаного договору позики строк надання позики Позичальнику становить три календарних місяці з моменту реальної передачі всієї грошової суми. В силу вимог ст.1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позичкодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязується повернути позичкодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що зобовязань, взятих на себе згідно вище зазначеного договору позики грошових коштів, відповідач не виконав, грошові кошти не повернув. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ( ст.526 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на вищенаведене та зважаючи на факт прострочення відповідачем грошового зобовязання, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача в користь позивача суми основного боргу за договором позики грошей від 20 квітня 2016 року в сумі 55000,00 гривень, інфляційні витрати у розмірі 1334,06 грн. та 3 % річних від простроченої суми за прострочення виконання грошового зобовязання в сумі 466,00 грн.

Outcome: approved