Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: смт [ADDRESS], який належить позивачу на праві власності, у зв'язку з тим, що відповідачі відсутні за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником зазначеного жилого приміщення. Її невістка, відповідач [PERSON], як член сім'ї зареєстрована в цьому будинку та проживала у ньому разом з дітьми: [PERSON] та [PERSON] З січня 2017 року, з огляду на конфлікт, який виник між відповідачем [PERSON] та її чоловіком - сином позивача [PERSON] відповідач з дітьми виїхала з будинку і переїхала до м. Одеса. На прохання позивача відповідач знятися з реєстрації за цією адресою та зняти з реєстрації своїх дітей не реагує, а тому на підставі ст. 405 ЦК України позивач просила задовольнити її позовні вимоги. Судом під час розгляду справи залучено службу у справах дітей Тарутинської районної державної адміністрації, представник якого надав письмовий висновок про недоцільність зняття з реєстрації малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні позивач підтримала в повному обсязі свої позовні вимоги. Відповідач [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог, пояснюючи, що у спірному житловому приміщенні за адресою: смт Березине Одеської області, вул. Садова, 13, який належить позивачу на праві власності, вона з дітьми мешкала, однак посварившись з чоловіком та свекрухою, позивачем у справі, вона просто позбавлена можливості користуватись цим жилим приміщенням. Викладене частково підтвердила і позивач [PERSON], пояснивши, що до спірного будинку вона свою колишню невістку [PERSON] не пускає. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Так, жиле приміщення за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] (а.с. 5-7). В судому засіданні встановлено і не заперечувалося сторонами, що відповідачі доводяться позивачу колишньою невісткою та онуками відповідно, проживали з дозволу власника будинку і зареєстровані за цією адресою. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника квартири, в тому числі і колишні, користуються жилим приміщення нарівні з власником. Їх право користування жилим приміщенням урегульовано житловим законодавством, згідно з яким ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 3 ст. 9 ЖК України). Частиною 2 ст. 405 ЦК України, на яку послалась позивач, передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, обов'язковою умовою для застосування ч. 2 ст. 405 ЦК України є відсутність поважних причин. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-ІУ від 11 грудня 2003 року, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. З матеріалів справи вбачається та встановлено в судовому засіданні, що відповідач [PERSON] разом зі своїми дітьми [PERSON] та [PERSON] набули право користування домоволодінням [ADDRESS] з 2009 року, як члени сім'ї власника за його згодою. Також судом встановлено, що відсутність відповідачів в зазначеному домоволодінні була викликана діями колишнього чоловіка відповідача [PERSON], а отже суд дійшов висновку, що відповідачі були відсутні за місцем проживання та реєстрації з поважних причин. Окрім того, при ухваленні рішення суд повинен врахувати інтереси малолітніх дітей, які також набули право користування спірним жилим приміщенням і які за жодних обставин не можуть бути розлучені з матір'ю. Статтею 3 СК України визначено, що дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 6 СК України передбачено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, приймаючи до уваги, що позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що відповідачі без поважних причин відсутні понад один рік у житловому приміщенні за адресою: смт [ADDRESS] позовні вимоги задоволенню не підлягають за недоведеністю. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed