Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача та третьої особи. В обґрунтування позову зазначає, що він працює на посаді начальника Талалаївської районної державної лікарні ветеринарної медицини з червня 2010 року. [INFO] на сайті газети «Сіверщина» опубліковано статтю під назвою «Кому прислуговує Держпродспоживслужба Чернігівської області або чому [PERSON] прикриває [PERSON]» за підписом [PERSON] . В даній статті поширено відомості, які є недостовірними та такими, що порочать його честь, гідність та ділову репутацію, а саме : «Мені і раніше не подобалась бездіяльність Талалаївської ветлікарні під керівництвом начальника [PERSON] - доходило до того, що щеплення собак та котів вони проводили лише після моїх письмових скарг у Держпродспоживслужбу. І тому зібравши достатньо фактів незадовільної «служби» (використовує службовий автомобіль, у робочі години відпочиває у альтанках під магазинами, будівля ветлікарні як і територія у занепаді, навіть паркану немає, виживає працівників і т.д.) я звернувся до Держпродспоживслужби у Чернігівській області щодо незапланованої перевірки. Я був впевнений, що комісія виявить порушення і що такий незадовільний керівник буде звільнений. Але начальника ветлікарні одразу попередили про незаплановану перевірку. І [PERSON] приїхав до мене брати штурмом паркан. Потім телефонував мені, просивши зустрітися, «бо мені хуже не буде» - цю телефонну розмову я відправив [PERSON] 8 липня 2021 року». Зазначена інформація є недостовірною, викладені відповідачем в статті газети «Сіверщина» факти, якими відповідач намагається принизити позивача спростовуються в листі Головного Управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області від 16.07.2021 року, адресованому відповідачу. Вказаними у статті твердженнями відповідач фактично висвітлює роботу позивача на посаді начальника Талалаївської районної лікарні ветеринарної медицини у негативному світлі та формує у населення громади, підлеглих позивача, керівництва громади негативну думку про позивача, як спеціаліста та керівника, підриває його авторитет та ділову репутацію. Ухвалою від 25.08.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено перше судове засідання на 14 вересня 2021 року. Протокольною ухвалою від 14.09.2021 року судове засідання відкладено на 20 жовтня 2021 року, так як були відсутні підтвердження вручення третій особі судового виклику. Протокольною ухвалою від 20 жовтня 2021 року судове засідання відкладено на 27 жовтня 2021 року та на сайті Судової влади України поміщено оголошення, яким третю особу повідомлено про розгляд справи в суді та роз`яснено, що у відповідності до ч.11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням даного оголошення третя особа вважається повідомленою про дату час і місце судового розгляду. У судовому засіданні 27 жовтня 2021 року задоволено клопотання відповідача про витребування доказів та у розгляді справи оголошено перерву до 17 листопада 2021 року. У судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримав і просив задовольнити, оскільки інформація, яка викладена у статі відповідача, не відповідає дійсності, а факти він подає невірно та перекручено. Так, за всі роки роботи у нього не було жодної догани чи зауваження з приводу виконання своїх посадових обов`язків. Що стосується його перебування в альтанках біля магазинів в робочий час, то тоді позивач вирішував там різні виробничі питання. Територія навколо лікарні також впорядковується по мірі необхідності. Викладенням неправдивих фактів у своїй статті відповідач спричинив позивачу шкоду, яку він оцінює в 20000 грн, оскільки він перебуває у стані морального пригнічення, його авторитет серед колег похитнувся, він змушений звертатись до суду за захистом честі та гідності і своєї ділової репутації, з приводу цього позивач втратив спокій та психологічний дискомфорт. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позов не визнали, оскільки відповідач виклав у своїй статті своє бачення роботи ветеринарної лікарні в смт Талалаївка, оскільки відповідач особисто декілька разів звертався сюди за допомогою, але лікарі не професійні, документація про прийом не ведеться належним чином, сама територія ветлікарні запущена, заросла хащами, допоміжні споруди валяться. З приводу цього відповідач звертався до керівництва позивача - Держпродспоживслужби в Чернігівській області, але звідти отримував тільки формальні відписки. Саме це і викладено у в статті відповідача, яку він розмістив на сайті газети «Сіверщина», щоб привернути увагу громадськості до проблем ветеринарної справи та дієвості ветеринарного контролю на території, яку обслуговує Талалаївська лікарня ветеринарної медицини. Відповідач у своїй статті не використовував брутальних, принизливих чи непристойних висловів на адресу позивача, як фізичної особи, а виразив власне відношення до якості і повноти виконання покладених на позивача посадових обов`язків. Також у публікації є оцінка діяльності та повноти перевірок Держпродспоживслужби в Чернігівській області діяльності позивача, які проводились за скаргами відповідача. Також відповідач висловлює свою незгоду з результатами таких перевірок та виражає свою занепокоєність епідеміологічним благополуччям населення. Представник третьої особи - газети «Сіверщина» - в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином через оголошення на сайті Судової влади України, що у відповідності до ч.11 ст. 128 ЦПК України є належним повідомленням про дату час і місце судового розгляду. Будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи без участі представника третьої особи до суду не надходило, тому розгляд справи за згодою позивача було проведено без участі належно повідомленого представника третьої особи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, і зазначений висновок суду ґрунтується на доказах досліджених в судовому засіданні. В судовому засіданні встановлено, що наказом № 03 від 08 червня 2010 року начальника Управління ветеринарної медицини в Талалаївському районі [PERSON] призначено на посаду начальника Талалаївської районної лікарні ветеринарної медицини з 08 червня 2010 року (а.с. 8). Згідно роздруківки з сайту газети «Сіверщина» [INFO] на сайті газети розміщена стаття [PERSON] «Кому прислуговує Держпродспоживслужба Чернігівської області або чому [PERSON] прикриває [PERSON] » - «Мені і раніше не подобалась бездіяльність Талалаївської ветлікарні під керівництвом начальника [PERSON] - доходило до того, що щеплення собак та котів вони проводили лише після моїх письмових скарг у Держпродспоживслужбу. І тому зібравши достатньо фактів незадовільної «служби» (використовує службовий автомобіль, у робочі години відпочиває у альтанках під магазинами, будівля ветлікарні як і територія у занепаді, навіть паркану немає, виживає працівників і т.д.) я звернувся до Держпродспоживслужби у Чернігівській області щодо незапланованої перевірки. Я був впевнений, що комісія виявить порушення і що такий незадовільний керівник буде звільнений. Але начальника ветлікарні одразу попередили про незаплановану перевірку. І [PERSON] приїхав до мене брати штурмом паркан. Потім телефонував мені, просивши зустрітися, «бо мені хуже не буде» - цю телефонну розмову я відправив [PERSON] 8 липня 2021 року» (а.с. 7-7зв). Листом від 16.07.2021 року Головне управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області повідомило [PERSON] про результати його звернення, за якими було здійснено виїзд спеціалістів головного управління до Талалаївської РДЛВМ. Перевіркою встановлено, що протиепізоотичні заходи в зоні обслуговування лікарні здійснюються відповідно до плану протиепізоотичних заходів по Талалаївському районі на 2021 рік, і встановлено виконання всіх запланованих показників. В зоні обслуговування Талалаївської РДЛВМ за перше півріччя 2021 року проведено щеплення ВРХ проти сибірки 1350 гол, щеплення ДРХ проти сибірки 690 гол, щеплення птиці проти хвороби Ньюкасла 41600 гол, щеплення собак проти сказу 1651 гол, щеплення котів проти сказу 1669 гол. Територія в зоні обслуговування Талалаївської РДЛВМ є благополучною щодо інфекційних хвороб тварин та птиці. (а.с.5-6). З досліджених матеріалах справи встановлено, що [PERSON] 25.11.2020 року зареєстрував електронне звернення на сайті Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, у якому виклав свою скаргу на начальника Талалаївської лікарні ветеринарної медицини [PERSON] щодо нерозгляду його скарги, яку він залишив 21 вересня 2020 року. (а.с.32). До даного звернення заявник [PERSON] долучив скаргу на Талалаївську лікарню ветеринарної медицини, яка не робить щеплення собак і котів у с Слобідка. (а.с.33). Також в судовому засіданні було досліджено фото території Талалаївської РДЛВМ, долучені відповідачем, з яких вбачається, що територія не впорядкована, допоміжні будівлі напівзруйновані (а.с.36-40). Під час розгляду справи судом задоволено клопотання відповідача про витребування доказів, так як самостійно він не може їх надати, а саме - з Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області належним чином завірену копію протоколу комісійної перевірки Талалаївської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 19 серпня 2021 року; належним чином завірені копії скарг та службових записок відносно [PERSON] від працівників ветеринарної служби щодо грубого спілкування з підлеглими чи керівництвом. На виконання ухвали Головним управлінням було надано до суду копію довідки про результати перевірки діяльності роботи Талалаївської РДЛВМ від 20 серпня 2021 року та копію службової записки від 12.08.2021 року начальника Срібнянського управління Головного управління Держпродспоживслужби, які були досліджені в судовому засіданні. Так, згідно службової записки начальника Срібнянського управління Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області [PERSON] від 12.08.2021 року на ім`я начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області [PERSON] 12.08.2021 року на запрошення жителів і старости с Корінецьке він прибув в с Корінецьке на зустріч з власниками корів з метою спільного вирішення проблемних питань, пов`язаних з лейкозом ВРХ. Під`їхавши до місця зустрічі і тільки вийшовши з машини він отримав на свою адресу від начальника Талалаївської лікарні [PERSON] набір образливих, нецензурних висловлювань. Перебуваючи в агресивному стані, висловлюючись тільки ненормативною лайкою, він звинуватив [PERSON] в тому, що той не повідомив його про даний захід, а староста села, і він змушений був на нього прибути. Зустріч з власниками корів в с Корінецьке з питань лейкозу ВРХ відбулась вдруге протягом літа. Перший раз 07.07.2021 року [PERSON] не з`явився, всі питання зустрічі стосувались недоліків його роботи. Під час зустрічі 12.08.2021 року власники тварин знову дали незадовільну оцінку роботи [PERSON] як начальника районної служби ветеринарної медицини - пізно організовано проведення діагностичних заходів, кров була взята лише з 19 голів при наявності 48 голів, про результати досліджень вони дізналися не від начальника та спеціалістів держаної лікарні ветеринарної медицини - [PERSON] надав старості села списки РІД позитивних 6 голів лише в липні, пройшло більше місяця; в решти поголів`я кров взята лише 13.07.2021 року, і ще залишається 5 голів, в яких кров не взята на дослідження. Зі слів мешканців села Корінецьке в 2020 році ні староста села ні власники не були повідомлені про виявлення РІД позитивних тварин, спеціалісти Талалаївської РДЛВМ надавали неправдиву інформацію про проведення протилейкозних заходів. Також начальником Срібнянського управління в службовій записці зазначено, що ним в липні 2021 року було здійснено об`їзд старостинських округів Талалаївської громади, де були виявлені хворі на лейкоз тварини. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Березівський старости і власники тварин не були інформовані про наявність в їхніх населених пунктах хворих на лейкоз тварин, хоча результати досліджень вже були більше місяця (а.с.64). Згідно довідки про результати перевірки діяльності роботи Талалаївської РДЛВМ від 20 серпня 2021 року, проведеної комісією Головного управління Держпродспоживслужби, то нею встановлено, зокрема, наступне. Запис про звернення [PERSON] до Талалаївської РДЛВМ та особисто до начальника [PERSON] за ветеринарною допомогою відсутній в Журналі реєстрації хворих тварин, натомість існує аудіозапис розмови [PERSON] з [PERSON] , який підтверджує протилежне. Станом на 01.08.2021 року в зоні обслуговування лікарні знаходяться 5 ВРХ - господарств, в яких утримується 2814 голів ВРХ. У 38 населених пунктах цієї зони обслуговування утримується 810 голів ВРХ, 690 голів кіз, з яких відповідно до звіту лікарні, в с Слобідка утримується 13 голів ВРХ та 10 голів кіз. Відповідно до інформації Староталалаївського старостинського округу станом на 01.01.2021 року в с Слобідка налічується 18 голів ВРХ, 35 голів свиней, 19 голів кіз, 647 голів птиці, 107 котів та 99 собак. Але у звітних даних лікарні станом на 01.01.2021 року у даному населеному пункті утримується 34 голови ВРХ, 10 голів кіз, 30 котів та 50 собак, що вказує на значну розбіжність у поголів`ї тварин. При вивченні проведених щеплень ДРХ проти сибірки в с. Слобідка встановлено, що у [PERSON] утримується 15 голів ДРХ, яким не проведено профілактичні щеплення проти сибірки у 2021 році. Кількість ДРХ, що утримується в господарстві [PERSON] , зареєстровано в органах місцевого самоврядування. Також перевіркою було встановлено невідповідність даних статистичної звітності лікарні щодо щеплення собак та котів проти сказу у 2020 році, зокрема, в с. Березівка. Перевіркою також було встановлено і інші недоліки роботи як Талалаївської РДЛВМ, так і її керівника [PERSON] щодо щеплення тварин, вивчення епізоотичної ситуації з лейкозу ВРХ. (а.с.65-73). Аналізуючи зазначені докази, суд приходить до висновку, що вони хоч і датовані пізнішою датою, ніж вийшла стаття [PERSON] , але в них зафіксовано недоліки роботи керівництва Талалаївської РДЛВМ протягом 2020-2021року до дня перевірки. Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. При цьому, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір як це передбачає ч.2 ст. 34 Конституції України. Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань у відповідності до ч.1 ст.34 Конституції України. Відповідно до ст 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України у п. 6 постанови №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи» позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні немайнові права. За змістом ст. 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Нормами статей 297, 299 ЦК України визначено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації у відповідності до ч.1 ст. 277 ЦК України. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом згідно ч.6 ст.277 ЦК України. Згідно п.18 постанови Пленуму ВСУ №1 від 27 лютого 2009 р. позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Пунктом 15 постанови Пленуму ВСУ №1 від 27 лютого 2009 р. роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria), § 46). У пункті 21 наведеної вище постанови Верховний Суд України зазначив, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи, про право на недоторканність приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. У зазначеній Резолюції визначено, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). Зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Таким чином, у разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальної сфери, спорту чи в будь-якій іншій галузі). Оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 лютого 2019 року у справі № 725/5585/16-ц (провадження № 61-34549св18) вказано, що «тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування. У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки поширена відносно позивачів вищевикладена інформація є оціночним судженням, та відповідає засадам демократичного суспільства щодо свободи вираження поглядів». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 травня 2020 року у справі № 758/12586/15 (провадження № 61-38937св18) зазначено, що «право на недоторканність ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація поширена «з явним злим умислом», тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості тверджень про наміри і позицію політичних лідерів, інших публічних осіб та сформувати про них свою думку. Поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 Конвенції захищає погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів. Колегія суддів зауважує, що чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів),а публічні особи мають бути толерантними до різкої, навіть некоректної критики. Отже, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку. В судовому засіданні при розгляді справи було встановлено, що в статті [PERSON] дає оцінку недолікам роботи Талалаївської РДЛВМ, дані недоліки роботи також підтверджені і іншими доказами, зокрема, результатами перевірки лікарні. Тобто, особа, яка поширила інформацію, в судовому засіданні довела, що дана інформація достовірна, тобто відповідачем виконано вимоги ч.3 ст 277 ЦК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що наведена в статті інформація не може вважатися недостовірною інформацією, вона відповідає дійсності і викладена правдиво. В судовому засіданні знайшли своє підтвердження факти, викладені в статті щодо бездіяльності Талалаївської ветлікарні, про проведення щеплення собак і котів відповідача тільки після його скарг, про перебування позивача в робочий час в альтанках під магазинами (самим позивачем дана інформація не спростована, а тільки зазначено, що в той час він там вирішував виробничі питання, але які саме, не зазначено, та доказами не підтверджено), факти про занепад території ветлікарні також знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Також факти, викладені в статті про ініціювання відповідачем перевірок ветлікарні, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. Тобто відповідачем [PERSON] під час судового розгляду довів, що поширена ним інформація є достовірною. Таким чином, суд приходить до висновку, що під час судового розгляду не було встановлено юридичний склад правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову. В свою чергу позивачем [PERSON] під час судового розгляду належними і допустимими доказами не доведено, що поширена відповідачем інформація є недостовірною т а те, як саме порушено його особисті немайнові права фактом поширення даної інформації, тобто обов`язок доведення позивачем не виконаний. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач [PERSON] , обіймаючи державну посаду, і тому межа допустимої критики щодо нього є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. У статті відповідача [PERSON] не вживаються образливі слова відносно позивача, як пересічної фізичної особи, а констатуються недоліки його роботи на державній посаді, які знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Проблеми, пов`язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини. Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рішеннях «Газета «Україна-центр» проти України», «Нікула проти Фінляндії», «Яновський проти Польщі» та інших, Суд підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Таким чином суд приходить до висновку, про те, в спірній статті відповідача викладені факти, які знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду з приводу діяльності позивача саме як керівника Талалаївської РДЛВМ, оскільки позивач є публічною особою, а тому свідомо відкритим для прискіпливого контролю за своєю особою з боку інших громадян. Інформація, поширена відповідачем стосується виключно його професійної діяльності, а не приватного життя. Крім того, враховуючи публічний статус позивача та те, що поширена інформація стосувалася публічної діяльності та мала суспільний інтерес, позивач повинен бути терпимим до публічної критики, межа якої є ширшою від критики пересічних осіб. Оскаржувані факти у цій статті були тільки у контексті професійної діяльності позивача, а також стосувалися питань, які становлять інтерес в районі, а тому межа допустимої критики та обсяги поширеної інформації щодо нього є значно ширшою. Таким чином, позивач, будучи публічною особою, а тому свідомо відкритим для прискіпливого контролю за своєю діяльністю, інформація, поширена відповідачем, стосується виключно професійної діяльності позивача, а не його приватного життя, жодної негативної чи недостовірної інформації відносно позивача стаття не містить, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволені позовних вимог в частині визнання поширеної відповідачем інформації недостовірною. А оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволені позовних вимог в цій частині, то відсутні підстави для задоволення вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed